Ухвала
Іменем України
18 вересня 2018 р.

м. Київ
провадження № 51-8133ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29 травня 2018 року.

Суть питання та встановлені судом обставини
Постановою Печерського районного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про звільнення засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі ст. 80 КК України у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29 травня 2018 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а постанову Печерського районного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року без зміни.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить скасувати постановлену відносно нього ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29 травня 2018 рокуяк незаконну і таку, що постановлена з грубим порушенням чинного законодавства та постановити нову, якою звільнити його від відбування покарання на підставі ст. 80 КК України у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Мотиви суду

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

В рішенні Конституційного Суду України від 12.06.2012 року №13-рп/2012 зазначено, що встановлюючи обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним.

Отже, Конституцією України допускається можливість обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження рішення суду, однак воно не може бути свавільним та несправедливим. Таке обмеження має встановлюватися виключно Конституцією та законами України; переслідувати легітимну мету; бути обумовленим суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційним та обґрунтованим.

Судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку, зазначено в частинах 1 і 2 статті 424 КПК України. Це стосується вироків та ухвал про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, судових рішень суду апеляційної інстанції, постановлених щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції, а також ухвал суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку та ухвал суду апеляційної інстанції, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених КПК України.
Питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за правилами розділу VIII КПК «Виконання судових рішень» і порядок їх вирішення врегульовано в статті 539, згідно з якою за наслідками розгляду відповідного клопотання (подання) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом, суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку. В судових засіданнях з вирішення питань виконання вироку не з`ясовуються питання щодо факту вчинення злочину, наявності достатньої сукупності доказів, кримінально-правової кваліфікації дій засудженого тощо - вони вже з`ясовані на попередніх стадіях кримінального провадження, а тому рішення суду, ухвалені на стадії виконання вироку, не можуть перешкоджати «подальшому провадженню».
Законом, який конкретизує положення Конституції України щодо обмеження можливості касаційного оскарження рішень суду, також виступає КПК.
З огляду на положення ст. 537 КПК України в цілому, питання про звільнення засудженого від відбування покарання на підставі ст. 80 КК України у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відноситься до стадії виконання вироку.
Отже, оскаржувана засудженим ухвала Апеляційного суду м. Києва від 29 травня 2018 року не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню у справі, а тому вона не може бути предметом касаційного оскарження.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Ураховуючи наведене та керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті провадження за касаційною скаргою засудженого слід відмовити.
З цих підстав Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29 травня 2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3