Справа № 149/3386/17
Провадження №1-кп/149/47/18
Номер рядка звіту 12
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

14.06.2018 року Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмільнику в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР 08.08.2017 року за № 0000430,

по обвинуваченню ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шахтарськ Донецької області, проживаючого - АДРЕСА_1 , місце проживання зареєстровано за адресою - АДРЕСА_2 , громадянина України, не працюючого, на утриманні двоє малолітніх дітей, не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ст. 166 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_5 , відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого Хмільницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, є батьком малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У силу Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, Конвенції про права дитини, яка ратифікована Україною 21.02.1990 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, ст. ст. 49, 51 Конституції України, ст. ст. 150, 155 Сімейного кодексу України, ст. ст. 11, 12 Закону України "Про охорону дитинства", предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці та несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Всупереч вимогам вищевказаних нормативно-правових актів, ОСОБА_5 , являючись батьком малолітнього ОСОБА_7 , не будучи позбавленим стосовно нього батьківських прав, діючи умисно, знаючи про необхідність здійснення догляду за своїм малолітнім сином та неприпустимість залишення його без нагляду, маючи реальну можливість такий догляд та нагляд здійснювати, злісно не виконав свої батьківські обов`язки щодо свого малолітнього сина шляхом незабезпечення необхідних умов для безпеки дитини, що спричинило тяжкі наслідки.

Так, 12 липня 2017 року з 06:20 до 17:30 ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в житловому будинку по АДРЕСА_3 здійснював догляд за своїм малолітнім сином ОСОБА_7 , який в силу свого віку не міг самостійно вчиняти будь-які дії щодо своєї безпеки. Неодноразово протягом дня, умисно, без будь-яких на то важливих об`єктивних причин, з метою проведення власного дозвілля, залишав його в даному будинку без нагляду. Усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та його суспільно-небезпечні наслідки, але легковажно розраховуючи на їх ненастання, розуміючи, що дитина в силу свого віку безпорадна, не забезпечив їй на цей час безпечних умов перебування, залишав в будинку саму, хоча був зобов`язаний та мав реальну можливість таку безпеку забезпечити та передбачити створену ним загрозу для життя і здоров`я дитини.

Здійснюючи догляд 12 липня 2017 року за своєю малолітньою дитиною, ОСОБА_5 допустив отримання нею тілесних ушкоджень, які в послідуючому під час огляду дитини були виявлені матір`ю ОСОБА_8 та медичною сестрою ОСОБА_9 .

Відповідно до висновку експерта № 153 від 28.11.2017 року ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми (гематоми та садна на голові, субдуральна гематома, субдуральні гідроми, забій головного мозку), яка належить до тяжких тілесних ушкоджень. Також, у ОСОБА_7 було виявлено тілесне ушкодження у вигляді перелому лівої стегнової кістки, який належить до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я, а також тілесні ушкодження у вигляді гематом та саден на тулубі, які належать до легких тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчинені злочину передбаченого ст. 166 КК України визнав повністю, а також визнав всі обставини вчиненого злочину, які викладені в обвинувальному акті. При цьому показав, що 12 липня 2017 року він перебував у будинку по АДРЕСА_3 , де на той час проживав разом з співмешканкою ОСОБА_8 та малолітнім сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Мати дитини вранці пішла на роботу, а він залишився з дитиною. Під час цього він кілька раз залишав дитину саму у дитячому ліжечку, виходив з будинку. У дитячому ліжечку були відсутні кілька перетинок. Потім він виявив, що у дитини на голові є синяк, і щось сталося з ніжкою, дитина впала. Він повинен був передбачити, що таке може статися і не повинен був залишати дитину саму. Просить суд врахувати, що у нього у минулу неділю народилася іще одна дитина, матір"ю якої є ОСОБА_8 , з якою він одружився і яка на даний час перебуває у лікарні. Також на його утриманні перебуває двоє малолітній дітей ОСОБА_8 від іншого шлюбу. Просить вибачення за те, що сталося і просить не позбавляти його волі.

При визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, суд заслухавши думку учасників кримінального провадження, зокрема обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає за недоцільне досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Також судом з`ясовано чи правильно розуміє обвинувачений ОСОБА_5 зміст цих обставин, чи не має сумнівів у добровільності його позиції. Одночасно, обвинуваченому ОСОБА_5 роз`яснено, що в такому випадку він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, про що йому зрозуміло.

Крім повного визнання вини обвинуваченим ОСОБА_5 під час судового розгляду, його вина у вчиненні злочину доведена доказами, добутими в установленому законом порядку в ході досудового розслідування, які за заявою обвинуваченого, крім показів самого обвинуваченого, наданих ним в судовому засіданні, матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, в судовому засіданні не досліджувались, оскільки фактичні обставини справи ніким не оспорюються.

Аналізуючи покази обвинуваченого ОСОБА_5 , суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, знайшла своє підтвердження у судовому засіданні під час судового розгляду. Так, обвинувачений ОСОБА_5 надав чіткі та послідовні покази стосовно обставин вчинення інкримінованого йому злочину, вказуючи на способи, мотиви їх вчинення. Надані обвинуваченим покази повністю узгоджуються зі встановленими судом фактичними обставинами кримінального провадження.

Згідно ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

За таких обставин суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 охоплюються складом злочину передбаченого ст. 166 КК України, а тому вони правильно кваліфіковані за ст. 166 КК України - злісне невиконання обов"язків по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину щодо малолітнього та вчинення злочину в стані алкогольного сп"яніння.

Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує, що він є молодою людиною, позитивно характеризується за місцем проживання, на його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей, а також думку законного представника потерпілого ОСОБА_4 , яка просила суд не призначати обвинуваченому покарання пов"язане з позбавленням волі.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого ОСОБА_5 , суд вважає, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, а тому йому слід призначити покарання за ст. 166 КК України - у межах санкції вказаної статті у виді позбавлення волі на строк три роки із застосування ст. 75, 76 КПК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Визначені законом підстави для обрання обвинуваченому запобіжного заходу відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 7-11, 118-126, 127-129, 369-371, 373, 374-376, 395 КПК України, ст.ст. 12,57,65,66,67,166 КК України,
УХВАЛИВ :
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчинені злочину передбаченого ст. 166 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю один рік шість місяців не вчинить нового злочину.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов"язки: періодично з"являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Вінницької області через Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1