Гусятинський районний суд Тернопільської області
Справа № 596/1593/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" жовтня 2018 р.

Гусятинський районний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря

судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника державної установи

«Копичинська виправна колонія (№ 112)» ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Гусятин в режимі відеоконференції з державною установою «Копичинська виправна колонія (№ 112)» клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіка Молдова, зареєстрованого АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , молдаванина, громадянина Молдови, з початковою загальною середньою освітою, неодруженого, до засудження не працюючого.
Раніше судимого: 01.11.2016 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за ст. 185 ч. 3 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 18.06.2016 року до набрання вироком законної сили у строк відбуття покарання з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.02.2017 року вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01.11.2016 року змінено в частині призначеного покарання та призначено покарання за ст. 185 ч. 3 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 роки позбавлення волі. В решті вирок залишено без змін.
Засудженого: 08.12.2017 року Збаразьким районним судом Тернопільської області за ст. 186 ч. 3 КК України на 4 роки позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч. 4 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, що призначено за попереднім вироком Івано - Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01.11.2016 року, більш суворим покаранням, що призначено за вказаним вироком, призначено остаточно покарання у виді 4 років позбавлення волі. Зараховано у строк відбування покарання за новим вироком, ту частину покарання, що відбував за вироком Івано - Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01.11.2016 року, тобто з 18.06.2016 року по 21.09.2017 року включно,-

ВСТАНОВИВ:
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України з тих підстав, що він довів своє виправлення.

В судовому засіданні засуджений підтримав клопотання і просив його задовольнити. Вказав, що своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення. Вину в скоєних злочинах визнає повністю, розкаюється у вчиненому. Крім того, пояснив, що комісія державної установи «Копичинська виправна колонія (№ 112)» відмовила у застосуванні до нього ст.81 КК України через те, що не погашене одне стягнення за порушення режиму відбування покарання. В колонії з квітня 2017 року по червень 2018 року не працював. З місця червня 2018 року один місяць працював в бригаді по виготовленні меблів, проте просив, щоб його перевели в іншу бригаду, тому що в нього не «получалося». Вказав, що письмово не звертався про працевлаштування, усно звертався, однак документально підтвердити це не може.

Представник державної установи «Копичинська виправна колонія (№ 112)» в судовому засіданні заперечував щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , оскільки вказане клопотання є передчасним. Вказав, що засуджений на виробництві установи працевлаштований не був та письмово не звертався про його працевлаштування в установі. Він погоджується з рішенням комісії про те, що засуджений ОСОБА_5 не довів своє виправлення, а тому вважає, що в задоволенні клопотання слід відмовити.

Прокурор в судовому засіданні висловив думку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання. Вказав, що клопотання є безпідставним, в задоволенні якого слід відмовити.

Суд, заслухавши засудженого, представника державної установи «Копичинська виправна колонія (№ 112)», думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання, матеріали особової справи засудженого та інші представлені адміністрацією колонії документи щодо засудженого, приходить до висновку, що клопотання не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 01.11.2016 року був засуджений Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за ст. 185 ч. 3 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 18.06.2016 року до набрання вироком законної сили у строк відбуття покарання з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.02.2017 року вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01.11.2016 року змінено в частині призначеного покарання та призначено покарання за ст. 185 ч. 3 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 роки позбавлення волі. В решті вирок залишено без змін.
08.12.2017 року ОСОБА_5 засуджено Збаразьким районним судом Тернопільської області за ст. 186 ч. 3 КК України на 4 роки позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч. 4 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, що призначено за попереднім вироком Івано - Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01.11.2016 року, більш суворим покаранням, що призначено за вказаним вироком, призначено остаточно покарання у виді 4 років позбавлення волі. Зараховано у строк відбування покарання за новим вироком, ту частину покарання, що відбував за вироком Івано - Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01.11.2016 року, тобто з 18.06.2016 року по 21.09.2017 року включно.
Початок строку відбування покарання 22.09.2017 року.

Кінець строку відбування покарання 18.06.2020 року.

Засуджений ОСОБА_5 відбув 2/3 строку покарання 26.06.2018 року.

Відповідно до ч. 2, п.2 ч. 3 ст. 81 КК України, постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до роз`яснень п.п. 2, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким - умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період-відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, представлених документів на засудженого адміністрацією колонії, зокрема з характеристики на засудженого ОСОБА_5 затвердженої начальником державної установи «Копичинська виправна колонія (№ 112)» 25.09.2018 року, засуджений ОСОБА_5 під час утримання в слідчому ізоляторі засуджений характеризувався посередньо, порушень вимог режиму утримання не допускав. Заохочень та стягнень не мав.

З 05.04.2017 року засуджений відбуває покарання у державній установі «Копичинська виправна колонія (№112)». На виробництві установи не працевлаштований.

За період відбування покарання у державній установі «Копичинська виправна колонія (№112) характеризується негативно, допустив два порушення установленого порядку відбування покарання за які було накладено дисциплінарні стягнення. Одне стягнення достроково не зняте та не погашене у встановленому законом порядку. Заохочень не мав.

Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими. Намагається дотримуватись правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Спальне місце та приліжкову тумбочку намагається утримувати у чистоті і порядку. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Умисно уникає виконання робіт із самообслуговування, не бачить необхідності у самостійному їх виконанні. Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Участі у програмах виховного диференційованого впливу на засуджених не приймає.

Вину у скоєних злочинах визнав повністю. Має позов за виконавчими листами.

За статейними ознаками заохочувальній нормі закону, згідно ст.ст. 100, 101 КВК України, підлягав після фактичного відбуття 1/3 строку покарання - 18.10.2017 року. Постійно - діючою комісією державної установи «Копичинська виправна колонія (№112)» відмовлено у застосуванні даної заохочувальної норми закону, як такому, що не став на шлях виправлення (протокол № 10 від 04.05.2018 року).

За статейними ознаками заохочувальній нормі закону у вигляді заміни невідбутої частини строку покарання більш м`яким покаранням, згідно ст. 82 КК України, підлягав після фактичного відбуття 1/2 частини призначеного судом строку покарання - 26.10.2017 року. Постійно-діючою комісією державної установи «Копичинська виправна колонія (№112)» засудженому було відмовлено у застосуванні даної заохочувальної норми закону як такому, що не став на шлях виправлення(протокол № 14 від 27.06.2018 року).

Як вбачається з матеріалів клопотання, особової справи засудженого ОСОБА_5 останній відбув передбачений п.2 ч.3 ст.81 КК України строк, у зв`язку з чим виникла можливість вирішення питання щодо умовно - дострокового звільнення від призначеного судом покарання.

27 червня 2018 року рішенням постійно - діючої комісії державної установи «Копичинська виправна колонія (№112)» відмовлено засудженому ОСОБА_5 в умовно-достроковому звільненні, як такому, що не довів свого виправлення.

При цьому, згідно матеріалів особової справи та довідки про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_5 останній за час відбування покарання допустив два порушення встановленого порядку відбування покарання, за вчинення яких накладалися стягнення, одне з яких достроково не зняте та не погашене у встановленому законом порядку.

Такі висновки адміністрації державної установи «Копичинська виправна колонія (№112)» суд бере до уваги так як вони для вирішення питання мають пріоритетне значення, оскільки саме на адміністрацію установи покладені обов`язки по виправленню і перевихованню засуджених та дослідженню їх морально психологічних чинників, які впливають на цей процес.

При цьому, суд бере до уваги, що з моменту знаходження засудженого в установах виконання покарань до звернення засудженого ОСОБА_5 із вказаним клопотанням до суду, засуджений заохочень не мав, що підтверджує негативну характеристику засудженого за час відбування покарання.

Факт відбуття засудженим 2/3 строку покарання на думку суду не є підставою та достатніми при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 ..

Слід звернути увагу і на те, що два стягнення застосовані до засудженого ОСОБА_5 за порушення режиму відбування покарання, одне з яких погашене у встановленому законом порядку, не може свідчити про виправлення засудженого.

Як вбачається із довідки №3237 державної установи «Копичинська виправна колонія (№112)» від 19.10.2018 року, засуджений ВСПС №7 ОСОБА_5 05.10.2017 року вибув з Копичинської виправної колонії (№112) в УВП-26 м. Чортків, а 23.03.2018 року прибув у Копичинську виправну колонію (№112) з УВП-26 м. Чортків.

Відповідно до довідки №3238 державної установи «Копичинська виправна колонія (№112)» від 19.10.2018 року, засуджений ВСПС №7 ОСОБА_5 з 23.03.2018 року на виробництві колонії працевлаштований не був.

Згідно довідки державної установи «Копичинська виправна колонія (№112)», засуджений ВСПС №7 ОСОБА_5 в період часу з 01.05.2018 року по 31.05.2018 року був працевлаштований на виробництві установи у бригаді майстерня.

Таким чином, з 31.05.2018 року по даний час засуджений ОСОБА_5 на виробництві колонії працевлаштований не був, з заявою про працевлаштування до адміністрації колонії не звертався, доказів на підтвердження усного звернення з приводу працевлаштування суду не надав.

Враховуючи вимоги закону, встановленні обставини, позицію засудженого про те, що він довів своє виправлення є передчасною і не обумовлена достатніми підставами, оскільки матеріали клопотання, особової справи засудженого та інші матеріали, представлені державною установою «Копичинська виправна колонія (№112)» в своїй сукупності не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України - виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки передбаченої частиною 2 ст.81 КК України обов`язкової підстави умовно дострокового звільнення засудженим ОСОБА_5 на даний час не виконано, засуджений на час звернення до суду не довів своє виправлення, а тому у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.81 КК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким, ст.ст. 537, 539, 392 КПК України суд,-

У Х В А Л И В:
Відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Гусятинський районний суд Тернопільської області протягом 7 днів з дня її оголошення, а засудженим у той же строк, з моменту вручення копії ухвали.

Повний текст ухвали буде проголошений о 12 годині 00 хвилин 24 жовтня 2018 року.

Суддя-підпис

З оригіналом вірно

Суддя Гусятинського районного суду ОСОБА_1