Провадження № 1-кп/761/1717/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 червня 2018 року м. Київ
Шевченківський районний суд м.Києва у складі - головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 120 171 000 000 001 77 від 23.03.2017, у якому
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Тарасівка Скадовського району Херсонської області, громадянин України, українець, з середньою освітою, який у зареєстрованому шлюбі не перебуває, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , судимий Дніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 187 КК України,
обвинувачується за ч. 5 ст. 27, п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Луганськ, громадянин України, українець, з середньою освітою, який у зареєстрованому шлюбі не перебуває, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
обвинувачується за ч. 5 ст. 27, п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва 11.06.2018 надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_9 у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень.
Відповідно до ч. 3 ст. 314, ч. 1 ст. 315 КПК України у разі, якщо відсутні підстави для прийняття інших рішень, суд у підготовчому судовому засіданні призначає судовий розгляд на підставі обвинувального акту.
Прокурори просили призначити обвинувальний акт до судового розгляду, вважаючи вказаний процесуальний документ таким, що відповідає вимогам ст. 291 КПК. Крім того, державні обвинувачі просили продовжити строк дії застосованого до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки вважали реальними ризики неправомірної процесуальної поведінки. На думку сторони обвинувачення, існує ймовірність переховування обвинувачених від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, не виключили прокурори ризику вчинення обвинуваченими іншого кримінального правопорушення. Оскільки до обвинувачених застосовані заходи безпеки, сторона обвинувачення просила залишити обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в Ізоляторі тимчасового тримання ГУ НП у м. Києві.

Потерпілий та представник потерпілої підтримали думку прокурорів, вважали за можливе призначити судовий розгляд, наполягали на відсутності підстав для зміни застосованого до обвинувачених запобіжного заходу.
Обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , їх захисники заперечували проти призначення обвинувального акту до судового розгляду, з огляду на неконкретність висунутого обвинувачення, наполягали на тому, що обвинувальний акт складений з порушенням вимог ст. 291 КПК України.

Крім того, сторона захисту заперечувала проти продовження строку тримання обвинувачених під вартою, наполягаючи на недоведеності ризиків позапроцесуальної поведінки обвинувачених, вважаючи відповідні доводи державних обвинувачів лише припущеннями. У зв`язку з цим захист просив змінити запобіжний захід на більш м`який.

Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, реєстр матеріалів досудового розслідування, дійшов висновку про таке.

Згідно зі ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Частиною 1 статті 91 КПК визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що згідно з до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК має відображатися в обвинувальному акті саме як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.
Згідно з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. №8 суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому, прокурору.
Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно з яким кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно і детально проінформований про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» вказав на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, так як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камінські проти Австрії» №9783/82 п. 79).
Крім того, ЄСПЛ зазначив, що положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).
До того ж право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
У той же час, висунуте ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачення вказаним вимогам не відповідає через свою неконкретність, оскільки сформульовано загальними фразами, які не містять в собі детального опису обставин вчинення інкримінованого їм злочину, встановленої ролі кожного з обвинувачених.
Крім того, прокурор, зазначаючи обставини вчинення злочину, використав посилання на дії інших осіб (Особа 1, Особа 2, Особа 3, Особа 4), процесуальний статус яких не вказаний, не містить обвинувальний акт і даних щодо прийняття стосовно цих осіб процесуальних рішень. Враховуючи, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються за ч. 5 ст. 27, п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, тобто у пособництві вчинення умисного вбивства, обвинувальний акт має містити відомості, кому саме сприяли обвинувачені.
Суд також бере до уваги, що реєстр матеріалів досудового розслідування розкриває дані цих осіб, які знеособлені у тексті обвинувального акту.
Суд погоджується з позицією захисту у частині використання в обвинувальному акті поняття «підозри» замість «обвинувачення».
Зокрема, у вказаному документі вказано, що ОСОБА_9 і ОСОБА_10 «підозрюються» у вчиненні інкримінованих їм діянь, що також свідчить по невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК та вимагає усунення.
Висуваючи обвинувачення ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 263 КК України, прокурор зазначив, що ОСОБА_10 вчинив вказаний злочин, тим самим державним обвинувачем не дотримані вимоги ст.17 КПК щодо презумпції невинуватості, оскільки особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, доки її вину не буде встановлено обвинувальним вироком, що набрав законної сили.
З огляду на вищевказане, обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.
У силу ч. 3 ст. 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має вирішити питання щодо запобіжних заходів, обраних під час досудового розслідування.
До обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого спливає 15.06.2018.
Вирішуючи відповідне клопотання прокурора, суд враховує, що відповідно до ст. 194 КПК продовження строку запобіжного заходу пов`язане з наявністю достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК ризиків, на які вказує прокурор; а також, чи може запобігти існуючим ризикам застосування до особи менш суворого запобіжного заходу.

Частиною 2 статті 177 КПК визначений перелік ризиків не процесуальної поведінки обвинуваченого, до яких віднесені переховування від суду; знищення, приховування або спотворення будь-яких з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення.

Отже, у контексті кримінального провадження ризиком неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого слід вважати таку поведінку цієї особи, яка може проявитися з високим ступенем ймовірності.

Надаючи оцінку ризику переховування обвинувачених від суду, суд враховує, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до15 років або ж довічне позбавлення волі.

Суворість передбаченого законом покарання створює у суду стійке переконання, що наведений чинник є достатньо вагомим аби спонукати обвинувачених, у разі зміни щодо них запобіжного заходу на менш суворий, до переховування від суду з метою уникнути можливого покарання.

Відповідно до ст. 178 КПК суд при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу також зобов`язаний оцінити й інші обставини, у т.ч. репутацію обвинувачених.

ОСОБА_10 в іншому кримінальному провадженні притягнутий до відповідальності за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України, ОСОБА_9 судимий за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Вказані фактори, а також обставини вчинення інкримінованого обвинуваченим злочину за ч. 2 ст. 115 КК України, свідчать, що залишається високим ризик вчинення обвинуваченими іншого кримінального правопорушення.

За результатами встановлених у засіданні обставин, з урахуванням доводів сторін кримінального провадження, суд дійшов висновку про наявність чинників, які передбачені ч.1 ст. 194 КПК, що дає підстави для продовження строку застосованого до обвинувачених запобіжного заходу.
Приймаючи до уваги, що до обвинувачених на стадії досудового розслідування застосовані заходи безпеки, суд вважає за необхідне визначити місцем їх подальшого утримання Ізолятор тимчасового тримання ГУ НП у м. Києві.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 314, 315 КПК України, суд
у х в а л и в :
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_13 за ч. 5 ст. 27, п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_9 за ч. 5 ст. 27, п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України повернути прокурору.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою залишити без змін, продовживши строк його застосування по 11 серпня 2018 року включно, визначивши місце тримання обвинуваченого в Ізоляторі тимчасового тримання ГУ НП у м. Києві.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою залишити без змін, продовживши строк його застосування по 11 серпня 2018 року включно, визначивши місце тримання обвинуваченого в Ізоляторі тимчасового тримання ГУ НП у м. Києві.
Заперечення захисника ОСОБА_12 на ухвали слідчих суддів Голосіївського районного суду м. Києва від 08.06.2018 про обмеження строку ознайомлення повернути.
На ухвалу упродовж семи днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_1