Справа № 449/337/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/174/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2018 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Перемишлянського районного суду Львівської області від 30.11.2017р. щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 і, громадянина України, у кримінальному провадженні № 0000463 від 13.10.2016р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Перемишлянського районного суду Львівської області від 30.11.2017р. ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді 3 місяців арешту.
На підставі ч.1 ст. 71, ч.1 ст.72 КК України, за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного за цим вироком покарання невідбутої частини покарання за вироком Перемишлянського районного суду Львівської області від 10.12.2015р. остаточне покарання визначено ОСОБА_7 у виді 3 місяців 15 днів арешту.
Початок відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з часу взяття його під варту.
За вироком суду, 10.12.2015р. ОСОБА_7 вироком Перемишлянського районного суду Львівської області визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді двохсот годин громадських робіт, проте останній з метою ухилення від покарання, відмовлявся отримувати листи про явку до кримінально-виконавчої інспекції для роз`яснення порядку та умов відбування покарання у вигляді громадських робіт, а коли 10.10.2016р. ОСОБА_7 прибув у Перемишлянський РВ КВІ УДПТСУ у Львівській області, незважаючи на усне застереження щодо можливості кримінальної відповідальності за ухилення від відбування покарання категорично відмовився від ознайомлення з порядком та умовами відбування покарання у вигляді громадських робіт та отримання направлення для відбування призначеного судом покарання. Після винесеного попередження ОСОБА_7 не зробив належних висновків та продовжував злісно ухилятися від виконання покарання, не бажаючи стати на шлях виправлення, що унеможливило виконання ухвали суду.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та вірність кваліфікації дій обвинуваченого, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити оскаржуваний вирок та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що призначене обвинуваченому покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, працює, позитивно характеризується за місце проживання та роботи, за медичною допомогою у наркологічний та психіатричний кабінет не звертався, до адміністративної відповідальності не притягувався, притягається до кримінальної відповідальності за злочин невеликої тяжкості, не є суспільно небезпечною особою. Окрім того, ОСОБА_7 вину визнав та щиро розкаявся, що є обставиною, яка пом`якшує покарання.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та просили таку задоволити, думку прокурора про безпідставність поданої апеляційної скарги, та законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що таку слід задоволити частково, виходячи із наступного.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, за наведених у вироку суду обставинах, та правильність кваліфікації його дій є вірним та в апеляційному порядку не оскаржується.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого. Обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання обвинуваченому суд першої інстанції не знайшов.
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до висновку про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у межах санкції ч. 2 ст. 389 КК України у виді арешту.
Разом з тим, у судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що не розумів обставин кримінального провадження та наслідків, і на даний час все усвідомив. Вину визнав повністю та щиро розкаявся, що колегією суддів визнається обставинами, які пом`якшують покарання.
Відповідно до статті 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, не перебуває на обліках у наркологічному та психоневрологічному диспансерах, наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме: визнання вини та щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання, колегія суддів вважає за можливе призначити обвинуваченому на підставі ст. 69 КК України більш м`яке покарання, ніж передбачено санкцією ч. 2 ст. 389 КК України, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та запобіганню вчинення ним нових злочинів.
Крім того, з огляду на те, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 72 КК України, основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно, вирок Перемишлянського районного суду Львівської області від 10.12.2015р. підлягає самостійному виконанню.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 408, 414, 419 КПК, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задоволити частково.

Вирок Перемишлянського районного суду Львівської області від 30.11.2017р. щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 389 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (тисяча сімсот) гривень
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у видідвохсот годин громадських робіт та штрафу у розмірі 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (тисяча сімсот) гривень.
Вирок Перемишлянського районного суду Львівської області від 10.12.2015р. виконувати самостійно.
У решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, та на неї може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4