Справа № 141/445/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 червня 2018 року смт. Оратів

Оратівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Оратів обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000023 від 11.02.2018 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жордова Броварського району Київської області, українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України, -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що 10.02.2018 року близько 23:50 години ОСОБА_4 , перебував у житловому будинку своєї співмешканки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . В цей час до будинку підійшов син ОСОБА_6 , а саме ОСОБА_7 разом з ОСОБА_5 . При цьому, ОСОБА_7 зайшов всередину будинку, а ОСОБА_8 залишився на території домогосподарства.
Перебуваючи всередині вказаного будинку, гр. ОСОБА_7 , на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, які склались у зв`язку із небажанням ОСОБА_7 , аби ОСОБА_9 проживав з його матір`ю ОСОБА_6 , розпочав словесний конфлікт із своєю матір`ю та її співмешканцем ОСОБА_10 .
Під час конфлікту, ОСОБА_7 , на ґрунті особистих неприязних відносин умисно наніс ОСОБА_11 декілька ударів кулаком правої руки в обличчя, після чого ОСОБА_7 покинув приміщення будинку і почав спілкуватися з ОСОБА_12 біля входу в будинок.
В цей час, ОСОБА_9 , керуючись бажанням помсти, у зв`язку з нанесеними йому ОСОБА_7 тілесними ушкодженням та на ґрунті раніше виниклих неприязних сімейних відносин, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , взяв у зазначеному будинку пластикову ємкість, налив в неї бензин та підпалив, після чого відчинив вхідні двері будинку та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, з метою нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 вилив палаючу суміш в напрямку, де той стояв і в цей момент розмовляв із ОСОБА_12 . В результаті умисних дій ОСОБА_13 дана суміш потрапила на тіло ОСОБА_14 , у зв`язку з чим останній отримав тілесні ушкодження у вигляді опіків.
Відповідно до висновку експерта №21 від 13.03.2018 року у гр. ОСОБА_5 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді термічних опіків в ділянці голови, обличчя, шиї верхньої кінцівки та тулуба II AB CT. S-20%, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України - умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Потерпілим ОСОБА_15 в межах кримінального провадження заявлено цивільний позов, в якому він просить стягнути з ОСОБА_4 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 10622 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн.
В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчинені інкримінованого йому злочину не визнав та показав, що він злочину не скоював, палаючою сумішшю бензину він ОСОБА_5 не обливав, а це зробила ОСОБА_6 10.02.2018 року він перебував у житловому будинку своєї співмешканки ОСОБА_6 , що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Бензином він нікого не обливав та не міг обливати, оскільки лежав в цей час між ліжком та шафою, бо його побив ОСОБА_7 . ОСОБА_4 перебуває в неприязних відносинах з ОСОБА_7 . Весь цей час ОСОБА_4 знаходився у будинку разом із ОСОБА_6 . Бензин належав йому, оскільки він купував бензин для бензоли. ОСОБА_6 перебувала у веранді, а він знаходився в будинку між шафою та ліжком, тому не міг скоїти злочин.

Відповідно до ст. 368 КПК України суд при ухваленні вироку повинен вирішити питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа та чи містить це діяння склад кримінального правопорушення, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: у тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, у відповідності до положень ч. 1 ст. 92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

На підтвердження винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, сторона обвинувачення посилається на наступні докази, які в судовому засіданні були безпосередньо досліджені, а саме: судом, для з`ясування обставин кримінального правопорушення безпосередньо в судовому засіданні допитано свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_7 та досліджено письмові докази.

Всебічно, безпосередньо дослідивши наявні у кримінальному провадженні докази в їх сукупності в межах пред`явленого прокурором обвинувачення, заслухавши доводи сторони обвинувачення та сторони захисту, суд прийшов до висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення виходячи з наступного.

Прокурор, який приймав участь при розгляді кримінального провадження судом, вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, вважав повністю доведеною та підтвердженою доказами, зібраними під час досудового слідства, а саме:

- показами потерпілого ОСОБА_5 , який в судовому засіданні пояснив, що 10.02.2018 року близько 23:50 години він прийшов до житлового будинку в АДРЕСА_1 для того, щоб забрати додому ОСОБА_7 , який є рідним братом його жінки ОСОБА_16 та проживає з ними. Коли він підійшов до будинку, ОСОБА_7 стояв біля входу вхідних дверей, який стукав у двері. В цей час, коли ОСОБА_5 повернувся боком до дверей на нього полилась суміш бензину і він загорівся, відбіг та впав на сніг. Це побачили ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які прибігли йому на допомогу та почали гасити полум`я та облили його водою. Після цього, ОСОБА_7 підбіг та відкрив двері будинку. В будинку ОСОБА_6 сиділа на ліжку, а ОСОБА_4 стояв біля входу. Він не бачив хто на нього вилив суміш бензину, чи ОСОБА_6 чи ОСОБА_4 , оскільки він не стояв обличчям до дверей. В житловому будинку були ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .. Про те, що саме ОСОБА_4 облив його запаленою сумішшю йому повідомив ОСОБА_7 , він особисто цього не бачив;

- показами свідка ОСОБА_16 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона проживає разом із своїм чоловіком ОСОБА_5 в с. Вербівка Оратівського району Вінницької області. ОСОБА_7 є її рідним братом та також проживає з ними. 10.02.2018 року в них гостювала її сестра ОСОБА_17 ОСОБА_5 та ОСОБА_7 приїхали з роботи. Потім, її брат ОСОБА_7 пішов до будинку її матері ОСОБА_6 . Вона попросила свого чоловіка ОСОБА_5 піти за ОСОБА_7 і привести його додому. В цей час, вона побачила, вогнище. Коли вона прибігла на місце події, до будинку ОСОБА_6 , то побачила, що горів ОСОБА_5 і на ньому намагався погасити полум`я ОСОБА_7 . Вона не бачила хто підпалив її чоловіка ОСОБА_5 . Їй відомо про те, що тілесні ушкодження ОСОБА_5 наніс ОСОБА_4 зі слів ОСОБА_7 . Крім цього, ОСОБА_7 повідомив їй, що у нього перед цим був конфлікт із ОСОБА_4 та він вдарив ОСОБА_4 ;

- показами свідка ОСОБА_17 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона . 10.02.2018 року приїхала в гості до своєї сестри ОСОБА_16 , яка проживає разом із ОСОБА_5 в с. Вербівка Оратівського району Вінницької області. Точної дати вона не пам`ятає, але ці події відбувалися взимку 2018 року. Вона бачила, що біля будинку її матері ОСОБА_6 , що знаходився по АДРЕСА_1 горів ОСОБА_5 . Їй було відомо, про те, що у ОСОБА_7 був конфлікт із ОСОБА_4 . Полум`я на ОСОБА_5 гасив її чоловік ОСОБА_18 . Вона не бачила хто облив сумішшю ОСОБА_5 ;

- показами свідка ОСОБА_7 , який в судовому засіданні пояснив, що він був свідком подій, як ОСОБА_4 облив ОСОБА_5 сумішшю з бензином. Це було взимку 2018 року. ОСОБА_7 пішов до житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , де проживає зі його матір ОСОБА_6 з співмешканцем ОСОБА_4 , для того, щоб запитами навіщо ОСОБА_4 продає з домогосподарства матері брухт чорних металів. Він точно бачив як палаючу суміш на потерпілого ОСОБА_5 виливав ОСОБА_4 . Потерпілий ОСОБА_5 не міг бачити хто його обливав бензином. Після цього, ОСОБА_7 зайшов до будинку, і бачив, що у пластмасовій каністрі був бензин. Його мати ОСОБА_6 сиділа на ліжку та кричала, що не хотіла облити ОСОБА_5 , хотіла вилити суміш на ОСОБА_7 ;

- показами свідка ОСОБА_18 , який в судовому засіданні пояснив, що він був свідком подій, як взимку 2018 року ОСОБА_5 горів і біг по подвір`ю. Він наздогнав ОСОБА_5 на подвір`ї, звалив на сніг та почав гасити. Погасивши заніс ОСОБА_5 додому. Він не бачив хто облив ОСОБА_5 палаючою сумішшю;

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10.02.2018 року, з якого вбачається що від ОСОБА_5 прийнято усну заяву про те, що 10.02.2018 року близько 23 год. 30 хв. невідома особа на території домогосподарства, що розташоване в АДРЕСА_1 вилила горючу речовину на ОСОБА_5 , чим спричинила останньому опіки на лівій частині обличчя, спини, грудей та лівої руки;

- висновком експерта №21 від 13.03.2018 року , згідно якого у гр. ОСОБА_5 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді термічних опіків в ділянці голови, обличчя, шиї верхньої кінцівки та тулуба II AB CT. S-20%, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 14.04.2018 року проведеного зі свідком ОСОБА_16 , згідно якого вона показала, що бачила біля дверей будинку своєї матері ОСОБА_7 та ОСОБА_5 і в цей час відчилися наполовину вхідні двері будинку і з дверей із якоїсь посудини вилився палаючий вогонь з рідиною, який потрапив на ліву частину тіла ОСОБА_19 і почав яскраво горіти;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 14.04.2018 року проведеного з потерпілим ОСОБА_5 згідно якого він показав, як стояв із ОСОБА_7 біля порогу будинку і ОСОБА_20 сильно стукав у двері. Після цього, відчинилися наполовину вхідні двері будинку і на його ліву частину тіла, а саме обличчя, шию, руку та тулуб вилилась палаюча рідина. Хто саме був у будинку потерпілий не бачив, однак зазначив, що в будинку знаходились ОСОБА_6 та ОСОБА_4 ;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 14.04.2018 року проведеного з свідком ОСОБА_7 , згідно якого він показав, як стояв із ОСОБА_5 біля порогу будинку. Любарський стояв ближче до другої половини дверей, а ОСОБА_21 на відстані 1 м від нього трохи далі. Потім ОСОБА_20 сильно стукав у вхідні двері будинку і в цей час побачив, що різко відчинилися двері на половину, на порозі стояв ОСОБА_22 , у правій руці тримав пластмасову ємність яка горіла у якій палав вогонь і відразу виливає дану палаючу рідину в сторону, де стояв ОСОБА_5 ;

- протоколом огляду місця події від 11.02.2018 року згідно якого проведено огляд місця події, а саме територію домогосподарства, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . В ході огляду встановлено, що на момент огляду вхідні двері відчинені, за даними дверима знаходиться кімната, що являє собою веранду в якій розміщені дерев`яна лавка, шафа, ліжко та дерев`яна вішалка. На дерев`яній лавці зліва стоїть пластмасова ємність об`ємом 10 л, у якій знаходиться рідина, що має специфічний запах схожий на бензин. Також детальним оглядом встановлено, що на порозі житлового будинку знаходиться частки обгорілого паперу;
- вимогою УІАЗ ГУНП у Вінницькій області згідно якою ОСОБА_4 раніше судимий 06.08.1997 року Броварським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 81, ч. 2 ст. 140 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки; 08.10.2003 року Іванківським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 184 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;
- довідкою-характеристикою №631 від 19.04.2018 року виданою Скоморошківською сільською радою Оратівського району Вінницької області згідно з якою, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, на території сільської ради проживає без реєстрації. По місцю проживання характеризується незадовільно, схильний до вживання спиртних напоїв та правопорушень. Проживає в АДРЕСА_2 в будинку своєї співмешканки ОСОБА_6 ;
- довідками №63, №70 виданими Оратівською центральною районною лікарнею згідно яких ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на обліку в наркологічному кабінеті та на «ДО» у психіатра Оратівської ЦРЛ не знаходиться, за допомогою не звертався.
Будь-яких інших доказів, які б підтверджували пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення судуні з боку сторони обвинувачення ні з боку потерпілих не надано.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

За правилом частини першої статті 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

В свою чергу суд лише сприяє у здійсненню прокурором цього обов`язку, шляхом задоволення відповідних клопотань, як на стадії досудового слідства, так і в суді.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Частиною 1 статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно ч.4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (№ 475/97-ВР). Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». Так, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року (п. 146) Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки; що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного (Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain, judgement of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що положення підпункту «а» п. 3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті.

Пункт 2 статті 6 Конвенції проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення. Недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини засвідчив у справі «Тельфнер проти Австрії» від 20.03.2001 року та «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 08.02.1996 року.

Європейський суд з прав людини у справі «Саундерс проти Сполученого Королівства» вказував, що рівень певності, якого має досягати суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання.

Отже, обвинувачення повинно довести «кожний факт», пов`язаний із злочином, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів». Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого по суті означає, що жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувальних тез по справі, тобто воно висуває вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення. Ця вимога має на меті охорону законних інтересів обвинуваченого і служить гарантією досягнення істини у справі.

Таким чином, правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого виступає гарантією не тільки для обвинуваченого, воно служить також гарантією досягнення мети правосуддя. Завдяки даному правилу досягається об`єктивна істина, так як обвинувачення ґрунтується тільки на безсумнівних доказах і безспірних фактах.

Дослідивши надані прокурором докази, допитавши обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_23 та свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 суд не встановив жодних обставин які б свідчили про причетність ОСОБА_4 до скоєння зазначеного злочину, зокрема на це не вказує жодний з досліджених в судовому засіданні доказів, в тому числі показання потерпілого та вказаних свідків з яких вбачається, що вони не бачили, хто завдав тілесні ушкодження ОСОБА_23 , тобто ці показання як кожен окремо так і в своїй сукупності не дають змогу дійти висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому правопорушення.
Також дослідивши докази, суд прийшов до висновку, що жоден з них хоча б опосередковано, не вказує на причетність ОСОБА_4 до скоєння злочину. Навпаки, покази потерпілого та свідків, вказують на відсутність прямих доказів винуватості ОСОБА_4 , зокрема із досліджених доказів не випливає, яким чином органом досудового розслідування встановлено причетність обвинуваченого до вчинення вказаного злочину.
В свою чергу прокурор спочатку заявив клопотання про допит в якості свідка ОСОБА_6 , а в подальшому відмовився від зазначеного клопотання. Однак суд з власної ініціативи, поставив на обговорення учасників процесу питання про допит в якості свідка ОСОБА_6 , які в свою чергу не заперечували проти допиту вищевказаного свідка. При допиті свідка ОСОБА_6 , вона підтвердила той факт, що саме вона вилила палаючу суміш через вхідні двері на ОСОБА_15 .
Щодо допиту свідка з ініціативи суду, то суд зазначає, що згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК. Крім того, суд зазначає, що закріпивши в КПК обов`язок суду створити необхідні умови для виконання сторонами їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав (ст. 22, 93 КПК), закон надає суду право з метою перевірки доказів при необхідності за власною ініціативою одержувати додаткові докази. Суд може винести рішення про винність обвинуваченого лише на основі належних, допустимих, достовірних та достатніх у їх взаємозв`язку доказів (ст. 94, 370 КПК України), які має право одержувати, і тим самим спрямовувати судовий розгляд на забезпечення з`ясування всіх обставин кримінального провадження, усуваючи з судового розгляду все, що не має значення для даного кримінального провадження. При цьому, саме на суд покладається відповідальність за законність та обґрунтованість рішень, що ухвалюються на стадії судового розгляду, у зв`язку з цим він не може бути зв`язаний тією сукупністю доказів, які були надані сторонами.
В свою чергу обвинувачений ОСОБА_4 вину в інкримінованому злочині не визнає, вказує, що він не виливав палаючу суміш на потерпілого, а це зробила ОСОБА_6 . Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 підтвердила, той факт, що саме вона вилила палаючу суміш на ОСОБА_15 . Допитані в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 та свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 зазначають, що не бачили, хто вилив палаючу суміш через вхідні двері на ОСОБА_15 , та зазначають, що в будинку в цей час знаходились ОСОБА_6 та ОСОБА_4 . Однак про те, що це злочин вчинив саме ОСОБА_4 вони дізналися зі слів від ОСОБА_7 .
Ч. 6 ст. 97 КПК України передбачено, що показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами, відмінними від положень частини другої КПК. Таким чином, суд не приймає до уваги «показання з чужих слів», оскільки такі показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими.

Зокрема, з показів свідка ОСОБА_7 вбачається, що саме ОСОБА_4 облив ОСОБА_5 сумішшю з бензином. Також в протоколі проведення слідчого експерименту від 14.04.2018 року проведеного з свідком ОСОБА_7 , він вказує, що після того як сильно стукав у вхідні двері будинку побачив, що різко відчинилися двері на половину, на порозі стояв ОСОБА_22 , у правій руці тримав пластмасову ємність яка горіла у якій палав вогонь і відразу виливає дану палаючу рідину в сторону, де стояв ОСОБА_5 .

До вказаних доказів суд ставиться критично та не приймає їх до уваги, оскільки вони окремо так і в сукупності з іншими доказами, не свідчать про вчинення саме ОСОБА_4 інкримінованого злочину з огляду на таке.

В судовому засіданні як обвинувачений ОСОБА_24 , свідок ОСОБА_7 показали, що вони перебувають у неприязних відносинах. Крім цього, свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 показали, що їм відомо про те, що у ОСОБА_7 перед цими подіями був конфлікт із ОСОБА_4 , під час якого ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_4 . Ця обставина також була встановлена органом досудового розслідування, зокрема під час конфлікту, ОСОБА_7 , на ґрунті особистих неприязних відносин умисно наніс ОСОБА_11 декілька ударів кулаком правої руки в обличчя, після чого ОСОБА_7 покинув приміщення будинку і почав спілкуватися з ОСОБА_12 біля входу в будинок. Разом з тим, сам свідок ОСОБА_7 під час допиту в судовому засіданні показав, що коли він зайшов до будинку, то його мати ОСОБА_6 сиділа на ліжку та кричала, що не хотіла облити ОСОБА_5 , а хотіла вилити суміш на ОСОБА_7 .

За вищеказаних обставин, суд не приймає до уваги вказані докази як достовірні, оскільки вони не узгоджуються із іншими доказами у справі та не ґрунтуються на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження.

Згідно з ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, і не може ґрунтуватись на припущеннях.

У тому разі, якщо обвинуваченням у суді не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене саме обвинуваченим, суд, на підставі ч. 6 ст. 284, ч. 1 ст. 373 КПК України, зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку, щодо відсутності в кримінальному провадженні жодного доказу, який свідчив би про те, що кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_4 вчинене саме ним.

Стороною обвинувачення залишилися недоведеними обставини, які мають суттєве значення для законного та обґрунтованого вирішення даного кримінального провадження та ухвалення обвинувального вироку,

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами законодавства і постановлення вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного, обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливі збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Таким чином, суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, безпосередньо дослідивши, надані докази стороною обвинувачення, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог положень процесуального закону, приходить до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_4 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України та положень Конституції України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України вчинено саме обвинуваченим. Потерпілим з аналогічних підстав не доведено, що правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України, яке він підтримує вчинено саме обвинуваченим ОСОБА_4 .

Розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням не зазначено.

Цивільний позов заявлений потерпілим по справі щодо стягнення з ОСОБА_4 матеріальної та моральної шкоди, відповідно вимог ч. 3 ст. 129 КПК України, суд залишає без розгляду.

Речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст.368, 370, 373, 374-376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати невинуватим у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та виправдати його у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після його ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Вінницької області через Оратівський районний суд Вінницької області

СУДДЯ ОСОБА_1