АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 31 липня 2018 року, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 червня 2018 року,

за участі: прокурора власника майна адвоката ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_10 , та накладено арешт на автомобіль «Ауді А6» державний номерний знак НОМЕР_1 , який перебував у фактичному користуванні у підозрюваного ОСОБА_11 та на праві власності належить ОСОБА_6 .
В обґрунтування рішення, слідчий суддя зазначив, що є достатні підстави вважати, що вказаний транспортний засіб зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, оскільки використовувався як засіб переміщення членами організованої групи.

Не погоджуючись з таким рішенням, адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 червня 2018 року та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого залишити без задоволення.
Автор апеляційної скарги вважає, що ухвала слідчого судді повинна бути скасована у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження (судом взято до уваги сфабриковані та недопустимі докази), а також у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону (порушення ст.ст. 171, 233, 370 КПК України), що призвело до необґрунтованого арешту майна.

Зазначає, що ОСОБА_6 не має жодного відношення до вказаного кримінального провадження, а кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 189 КК України, у вчиненні якого підозрюються інші особи, за допомогою зазначеного автомобіля не вчинялось. Дії підозрюваних, згідно з матеріалами кримінального провадження, полягали у вимаганні грошових коштів з погрозою вбивства чи заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, а тому адвокат вважає, що вилучене у ОСОБА_6 майно підлягає поверненню.
Разом з тим, ОСОБА_5 стверджує, що судпершої інстанції, попри доводи сторони захисту не врахував, що обшук та вилучення належного ОСОБА_6 майна проводились незаконно, без ухвали слідчого судді, за відсутності володільця майна, а також його захисника, постанова слідчого про визнання речовим доказом вилученого автомобіля та поміщення його на зберігання на штраф-майданчик, винесена з грубим порушення норм КПК України та містить недостовірну інформацію.

Посилається адвокат і на те, що ОСОБА_6 не є у зазначеному кримінальному провадженні ані підозрюваною, ані обвинуваченою, у зв`язку з чим належне їй майно не може бути конфіскованим. Крім того, ОСОБА_6 не є особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваних. Окрім цього, жодного позову у даному кримінальному провадженні не було заявлено.
Звертає увагу автор апеляційної скарги, що клопотання про арешт майна подане з пропуском процесуальних строків, визначених кримінальним процесуальним законодавством України.

Заслухавши доповідь судді, виступ представника, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, поновивши строк на апеляційне оскарження, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 02 березня 2018 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000162, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 189 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у період часу з грудня 2017 року по 22 травня 2018 року, ОСОБА_12 очолив стійке об`єднання, до складу якого ввійшли ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , визначивши необхідну для досягнення загальної злочинної мети кількість учасників групи, а також злочинну спеціалізацію вказаної групи, при цьому керуючись бажанням спільного здійснення особливо тяжких злочинів на території України, корисливою метою яких було протиправне особисте збагачення, шляхом вчинення вимагання грошових коштів у громадян з погрозами вбивства чи заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що відбувалося систематично, сплановано і під керівництвом ОСОБА_12

22 травня 2018 року о 12 год. 00 хв., ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_14 затримано працівниками поліції.

Того ж дня проведено обшук автомобіля «Ауді А6», державний номерний знак НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_6 , після чого вказаний автомобіль було вилучено.

22 травня 2018 року вказаний автомобіль постановою слідчого визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

15 червня 2018 року старший слідчий слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_9 , за погодженням прокурора відділу прокуратури Київської області ОСОБА_10 , звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на автомобіль «Ауді А6», державний номерний знак НОМЕР_2 , який перебував у фактичному користуванні у підозрюваного ОСОБА_11 та на праві власності належить ОСОБА_6 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 червня 2018 року зазначене клопотання було задоволено.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на такі обставини.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно зі ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема і збереження речових доказів.

При цьому, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000162, про накладення арешту на автомобіль «Ауді А6» державний номерний знак НОМЕР_1 , який перебував у фактичному користуванні у підозрюваного ОСОБА_11 та на праві власності належить ОСОБА_6 , слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що є достатні підстави вважати, що вказаний транспортний засіб зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, оскільки використовувався як засіб переміщення членами організованої групи.

З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч ствердженням автора апеляційної скарги, встановив належні правові підстави, передбачені ч. 1 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищевказане майно, оскільки воно, як вважає колегія суддів відповідає критеріям ст. 98 КПК України та постановою старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_9 від 22 травня 2018 року визнано речовим доказом (а.п. 55).

З огляду на положення ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні. Крім того, застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе, якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, що у цьому випадку і мало місце.

Арешт майна з підстав передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Тому, посилання автора апеляційної скарги на те, що слідчим суддею було безпідставно накладено арешт намайно, яке було вилучене 22 травня 2018 року, не можуть прийматися до уваги, оскільки арешт на вказане майно накладено з правових підстав, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, суд дослідив зазначені обставини та не знайшов у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно, порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, автором апеляційної скарги не надано та колегією суддів не встановлено.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу того, що клопотання про арешт майна подане з порушенням строків, передбачених ч. 5 ст. 171 КПК України, то вони єнепереконливими, оскільки арештований автомобіль не є тимчасово вилученим майном.
Також, посилання адвоката на те, що обшук та вилучення належного ОСОБА_6 майна проводились незаконно, без ухвали слідчого судді, за відсутності володільця майна, а також його захисника, колегія суддів вважає безпідставним, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 208 КПК України та конкретних обставин даного кримінального провадження. Крім того, зворотного адвокатом в судовому засіданні не доведено.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 червня 2018 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_10 , та накладено арешт на автомобіль «Ауді А6» державний номерний знак НОМЕР_1 , який перебував у фактичному користуванні у підозрюваного ОСОБА_11 та на праві власності належить ОСОБА_6 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/796/3671/2018 Категорія: ст. 170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_15 Доповідач: ОСОБА_1