УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2018 року

м. Київ
справа № 595/1701/14-к
провадження № 51-6649ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 , подану в інтересах ОСОБА_5 на вирок Монастирського районного суду Тернопільської області від 17 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 27 березня 2018 року, в межах кримінального провадження № 0000061 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК.
Встановлені обставини
За вироком Монастирського районного суду Тернопільської області

від 17 листопада 2017 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 172 КК та виправдано у зв`язку з відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення.
Відмовлено у цивільному позові ОСОБА_5 та ОСОБА_7 про зобов`язання вчинити дії та стягнення майнової і моральної шкоди.
Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 27 березня 2018 року вирок місцевого суду залишено без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі представник потерпілого, посилаючись на істотні порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок місцевого та ухвалу апеляційного судів і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Мотиви Верховного Суду
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак, всупереч наведеним положенням процесуального закону, представник потерпілого не наводить обґрунтування вимог щодо необхідності скасування рішення місцевого суду, не посилається на жодну з підстав, передбачених у ч. 1

ст. 438 КПК для скасування цього судового рішення, а також не зазначає, у чому полягає його незаконність чи необґрунтованість відповідно до ч. 2 ст. 438 цього Кодексу. Натомість вона вказує на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно статей 433, 438 КПК не є підставою для перегляду судового рішення касаційним судом.
Також формальним є посилання представника потерпілого на істотні порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону, оскільки її касаційна скарга не містить вказівки на конкретні положення КПК, які, на думку ОСОБА_4 , порушено апеляційним судом, а також обґрунтування незаконності цього судового рішення відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 370, 404, 412, 413, 419 цього Кодексу.
Представник потерпілого у касаційній скарзі не зазначає, чи заявлялися стороною захисту в суді апеляційної інстанції клопотання, які всупереч вимогам ч. 3

ст. 404 КПКапеляційний судбезпідставно не задовольнив, а також, які конкретно доводи її апеляційної скарги у порушення ст. 419 цього Кодексу не дослідив,

не перевірив і не оцінив, внаслідок чого визнав їх необґрунтованими.

Крім того, касаційна скарга не містить посилань на жодну з безумовних підстав, передбачених ч. 2 ст. 412 цього Кодексу для скасування судового рішення з відповідним тому обґрунтуванням.

Відсутність у касаційній скарзі зазначених обґрунтувань та недотримання положень ст. 427 КПК, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 , подану в інтересах ОСОБА_5 на вирок Монастирського районного суду Тернопільської області від 17 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області

від 27 березня 2018 року, залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків десять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3