Справа №552/2313/18
Провадження № 1-кп/552/198/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2018 року Київський районний суд м.Полтави в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

законного представника ОСОБА_8 ,

сурдоперекладача ОСОБА_9 ,

особи, стосовно якої передбачається застосування примусових

заходів виховного характеру ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтава клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру по кримінальному провадженню № 0002877 відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Полтави, освіта початкова, учениці Полтавської з.о.ш. №25, проживаючої : АДРЕСА_1

за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст.125 ч.2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

26.04.2018 року до Киїівського районного суду м.Полтави надійшло клопотання про застосування до неповнолітньої ОСОБА_10 примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст.125 ч.2 КК України.

Судом встановлено, що 12.11.2017 року о 15 год. 35 хв. ОСОБА_10 перебуваючи на території Полтавської загальноосвітньої шкоди №38, що по вул.Пушкіна,74 в м.Полтаві з ОСОБА_4 , яку погрозою змусила прийти за вказаною адресою, в ході конфлікту на грунті раптово виниклих неприязних відносин нанесла їй удар кулаком в голову, повалила на землю та нанесла не менше 3-х ударів кулаками по голові, спричинивши ОСОБА_4 тілесне ушкодження у виді закритого перелому дистальної третини спинки носу з незначним зміщенням, що кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Дії ОСОБА_10 вірно кваліфіковані за ст.125 ч.2 КК України, як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

На момент скоєння суспільно небезпечного діяння, передбаченого ст.125 ч.2 КК України, ОСОБА_10 згідно ст. 22 КК України не досягнула віку, з якого передбачена кримінальна відповідальність.

Прокурор підтримала клопотання та просила застосувати до неповнолітньої ОСОБА_10 примусові заходи виховного характеру у вигляді обмеження дозвілля, встановлення особливих вимог до її поведінки та передання її під нагляд матері.

В судовому засіданні ОСОБА_10 , щиро розкаюється у скоєному, просить у потерпілої вибачення та просить застосувати до неї примусові заходи виховного характеру у виді передачі під нагляд матері.

Захисник та законний представник не заперечували проти застосування щодо ОСОБА_10 примусових заходів виховного характеру.

Потерпіла та її законний представник вважають за доцільне застосувати до ОСОБА_10 примусові заходи виховного характеру.

Представник служби в справах дітей в судове засідання не з`явився, будучи у встановленому порядку повідомлений про час та місце розгляду справи.

Оцінивши зібрані по даному кримінальному правопорушенню докази, суд вважає, що вина ОСОБА_10 в скоєнні нею суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст.125 ч.2 КК України доведена в повному обсязі.

Згідно ст. 498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Частиною 2 статті 97 КК України визначено, що примусові заходи виховного характеру, передбачені ч.2 ст. 105 КК України, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_10 на час вчинення злочину досягла 14-ти річного віку, але не досягла віку з якого може наставати кримінальна відповідальність, у відповідності до ч.2 ст.22 КК України.

Матеріалами кримінального провадження підтверджується те, що неповнолітня ОСОБА_10 проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з матір`ю ОСОБА_8 та забезпечена на задовільному рівні всіма умовами для проживання. На обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Відповідно до наданої характеристики характеризується добре. На момент скоєння суспільно-небезпечного діяння мала вік 14 років.

При вирішенні питання про застосування примусових заходів виховного характеру, суд враховує особу неповнолітньої ОСОБА_10 , її вік, стан здоров`я, рівень розвитку, умови життя та виховання, її ставлення до скоєного, а саме те, що неповнолітня ОСОБА_10 щиро покаялася у вчиненому, суд прийшов до висновку, що до неповнолітньої ОСОБА_10 можливо застосувати примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері, обмеження дозвілля, заборона виходу з дому в певний проміжок часу без супроводу матері.

Законним представником потерпілої ОСОБА_6 в інтересах потерпілої ОСОБА_4 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» цивільний позов про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину чи суспільно небезпечного діяння, у справі про застосування примусового заходу виховного характеру суд не вирішує (він має бути розглянутий у порядку цивільного судочинства), тому даний цивільний позов слід залишити без розгляду, роз`яснивши представнику потерпілої право звертатися до суду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.105 КК України, ст. ст. 497, 501 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Застосувати до неповнолітньої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері ОСОБА_8 строком на 2 роки; обмежити дозвілля строком на 2 роки та встановити особливі вимоги до її поведінки в цей період : заборонити вихід з дому по особистим питанням без супроводу матері ОСОБА_8 з 22-00 год. вечора до 06-00 год. ранку наступного дня.

Цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_6 в інтересах потерпілої ОСОБА_4 залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Полтавської області протягом тридцяти діб з дня її винесення.

Головуючий ОСОБА_1