Дата документу Справа № 322/1023/15
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1246/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 322/1023/15
Категорія ст. 78 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Цикове Покровського району Дніпропетровської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого за вироком Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2015 року по справі № 322/1023/15 за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,

щодо скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення для відбування призначеного за вироком суду покарання;

за участю: прокурора ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 27 квітня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 вказану ухвалу вважає незаконною та такою що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається з тексту ухвали, 30.01.2018 року до суду надійшло подання, складене провідним інспектором Новомиколаївського РСПП Південно-Східного МРУ ПВКПП МЮ, в якому заявник просить звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку та виконанням обов`язків, покладених на нього судом.

В поданні зазначено, що ОСОБА_6 за час перебування на обліку в Новомиколаївському РСПП до адміністративної відповідальності не притягувався, на реєстрацію з`являвся систематично, без порушень. За характеристикою з місця мешкання зарекомендував добре. Жоден з обов`язків, встановлених судом, в період іспитового строку- ОСОБА_6 не порушив.

Водночас у поданні зазначено, що 05.10.2016 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого 4.2 ст.289 КК України, і на даний час кримінальне провадження перебуває на розгляді у Вільнянському районному суді Запорізької області.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення подання, суд зазначив, що саме лише виконання засудженим під час іспитового строку обов`язків, покладених на нього судом, не є підставою для звільнення його вії призначеного покарання в тому випадку, коли під час іспитового строку засуджений вчинив новий злочин, пославшись на ч.3 ст.78 КК України. Більш того, суд вказав, що вирішення питання про звільнення ОСОБА_6 від призначеного йому покарання за закінченням іспитового строку є неможливим у зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів не вчинення ним злочину у період іспитового строку.

Вважає даним твердження суд суттєво порушив закріплені в Конституції України права ОСОБА_6 як громадянина України та ухвалив рішення, що суперечить Конституції України, діючим нормам кримінального Закону України та практиці ЄСПЛ та не застосував закон, який підлягає застосуванню.

Відмова суду у задоволенні подання представника уповноваженого органу з питань пробації щодо звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку зі спливом визначеного судом іспитового строку виключно з мотивів, що в ЄРДР міститься інформація про повідомлення цій особі про підозру у вчиненні нового злочину, затримання чи обрання міри запобіжного заходу тощо, є такою, що не ґрунтується на вимогах закону, порушує засадничий принцип презумпції невинуватості та може трактуватися як передчасне висловлювання судом думки щодо винуватості особи у скоєному.

З огляду на наведене вище, а також враховуючи, що відсутність у положеннях ч. 3 ст. 75, ч. 1 ст. 78 КК, ч. 2 ст. 165 Кримінально-виконавчого кодексу України модального слова «може» свідчить, що згадані норми мають імперативний (зобов`язуючий) характер, представник органу з питань пробації після закінчення іспитового строку має звернутися з поданням про звільнення від відбування покарання, а суд, відповідно, ухвалити рішення про таке звільнення, якщо він протягом цього строку виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину (скоєння нового злочину та вина засудженого, як вже зазначалося, мають бути встановлені обвинувальним вироком суду). Наведене кореспондується з практикою судової палати у кримінальних справах ВССУ. Так, в ухвалі від 11 жовтня 2012 року у справі № 5-4043кмі2 колегія суддів судової палати у кримінальних правах ВССУ зазначила, що «в матеріалах справи відсутній вирок суду, яким визнано винною та засуджено ОСОБА5 за вчинення злочину, передбаченого ст. 128 КК, про що вказує прокурор у своїй касаційній скарзі, а тому його доводи про те, що судом першої інстанції було неправильно застосовано кримінальний закон при звільненні від покарання, є безпідставними та свого підтвердження не знайшли».

Виходячи з викладеного, вважає суд незаконно ухвалив рішення, яким відмовив в задоволені подання Новомиколаївського районного сектору з питань пробації про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням по закінченню іспитового строку, та відповідно ухвала підлягає скасування, а подання Новомиколаївського районного сектору з питань пробації про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням по закінченню іспитового строку задоволенню.

Просить ухвалу Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 27 квітня 2018 року про відмову в задоволені подання Новомиколаївського районного сектору з питань пробації про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням по закінченню іспитового строку - скасувати. Постановити нову ухвалу, якою подання Новомиколаївського районного сектору з питань пробації про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням по закінченню іспитового строку - задовольнити.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; захисника та засудженого, які просили апеляційну скаргу задовольнити, прокурора, який просив рішення суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Ухвалою Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 27 квітня 2018 року відмовлено в задоволенні подання Новомиколаївського районного сектору з питань пробації про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням по закінченню іспитового строку.
Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 30.01.2018 до суду надійшло вищезазначене подання, складене провідним інспектором Новомиколаївського РСПП Південно-Східного МРУ ПВКПП МЮ ОСОБА_9 , в якому заявник просив звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку та виконанням обов`язків, покладених на нього судом.
В поданні зазначено, що ОСОБА_6 за час перебування на обліку в Новомиколаївському РСПП до адміністративної відповідальності не притягувався, на реєстрацію з`являвся систематично, без порушень. За характеристикою з місця мешкання зарекомендував себе добре. Згідно з вироком Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2015 року по справі № 322/1023/15 ОСОБА_6 був зобов`язаний під час іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції. Жоден з обов`язків, встановлених судом, в період іспитового строку ОСОБА_6 не порушив. Водночас у поданні зазначено, що 05.10.2016 ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, і на даний час, як було встановлено у судовому зсіданні, кримінальне провадження перебуває на розгляді у Вільнянському районному суді Запорізької області.
Відмовляючи в задоволенні подання,суд першої інстанції вказав наступне.

До розгляду вищезазначеного кримінального провадження Вільнянським районним судом Запорізької області неможливим є вирішення питання про звільнення ОСОБА_6 від призначеного йому покарання за закінченням іспитового строку у зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів не вчинення ним злочину у період іспитового строку.
Таким чином, суд визнає подання необґрунтованим і таким, що внесене передчасно, а відтак в задоволенні подання слід відмовити.

Залишаючи апеляційну скаргу захисника без задоволення, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно вимог ч. 1 ст. 78 КК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Із роз`яснень п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», вбачається, що частиною 2 статті 75 КК передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Системний аналіз закону та роз`яснення Пленуму Верховного Суду України свідчить про те, що вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання.

Колегія суддів погоджується з висновками суд першої інстанції про те, що до розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 по суті, є неможливим вирішення питання про звільнення останнього від призначеного йому покарання за закінченням іспитового строку у зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів не вчинення ним злочину у період іспитового строку.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта, зокрема про те, що:
- суд суттєво порушив закріплені в Конституції України права ОСОБА_6 як громадянина України та ухвалив рішення, що суперечить Конституції України, діючим нормам кримінального Закону України та практиці ЄСПЛ та не застосував закон, який підлягає застосуванню;

- відмова суду у задоволенні подання представника уповноваженого органу з питань пробації щодо звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку зі спливом визначеного судом іспитового строку виключно з мотивів, що в ЄРДР міститься інформація про повідомлення цій особі про підозру у вчиненні нового злочину, затримання чи обрання міри запобіжного заходу тощо, є такою, що не ґрунтується на вимогах закону, порушує засадничий принцип презумпції невинуватості та може трактуватися як передчасне висловлювання судом думки щодо винуватості особи у скоєному,

оскільки така відмова суду ніяким чином не порушує права особи, яка не вчинила злочин, так як не несе для цих осіб ніяких негативних правових наслідків, наприклад, їм неможливо призначити покарання за сукупністю вироків, у них відсутня судимість.

Між тим, безпідставне звільнення від покарання особи, яка в період іспитового строку вчинила новий злочин, порушують такі загальні засади кримінального провадження, як законність та рівність перед законом і судом.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 27 квітня 2018 року відносно засудженого ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її оголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: