Справа № 494/215/18
Провадження №1-кп/523/662/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2018 року Суворовський районний суд міста Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , у присутності обвинуваченого, розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду обвинувальний акт з долученими до нього документами у кримінальному провадженні за № 0002476 від 2.08.2017р. за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.27 ч.4, 369 ч.3, 190 ч.1 КК України, -

Встановив:
20.03.2018 року з Апеляційного суду Одеської області після визначення підсудності до Суворовського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт з наданими до нього документами за обвинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.27 ч.4, 369 ч.3, 190 ч.1 КК України.

З`ясувавши думку учасників процесу - прокурора, який вважав за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту та доданих до нього документів; захисника ОСОБА_4 , який заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокуророві, мотивуючи тим, що обвинувальний акт не відповідає в повній мірі вимогам процесуального Кодексу, є недосконалим, у викладеному змісту обвинувального акту зазначено, що потерпілих у кримінальному провадженні взагалі не має, при цьому ОСОБА_5 висунете обвинувачення за ст. 190 ч.1 КК України за кваліфікуючими ознаками: заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), однак диспозицію вказаної статті є те, що винний заволодіває чужим майном, спонукаючи самого потерпілого шляхом обману чи зловживання довірою до передачі йому чи уступки права на майно, що також підтверджується листом Верховного Суду щодо Узагальнення практики розгляду судами справ про злочини проти власності від 1.11.2008р., тобто участь потерпілого у передачі майнових благ і добровільність його дій є обов`язковими ознаками шахрайства, а відсутність потерпілого за даним обвинуваченням вказує на не встановлення факту заволодіння чиїмось майном, що на думку сторони захисту виключає можливість притягнення особи до кримінальної відповідальності за пред`явленим обвинуваченням за ст.190 ч.1 КК України.

Водночас захисник звернув увагу суду на викладення обставин інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення за ст.ст.27 ч.4, 369 ч.3 КК України, за яке передбачена відповідальність за «підбурювання до надання неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище за вчинення нею в інтересах того хто надає таку вигоду дій, з використанням наданого їй службового становища», однак в реєстрі матеріалів досудового розслідування у другому розділі п.26 вказане прийняте під час досудового розслідування процесуальне рішення, а саме постанова прокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 від 2.02.2018р. про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 за відсутністю в його діяннях складу кримінального правопорушення за ст.368 ч.3 КК України, де чітко зазначено, що його підзахисний не займав відповідного службового становища та не мав повноважень, у зв`язку з чим не міг жодним чином впливати на прийняття рішення щодо притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, також підкреслив, що обвинувачення викладене на сторінці 2 обвинувального акту ідентичне тексту, викладеному на сторінці 9-10, але чомусь у другому випадку дії ОСОБА_5 кваліфікуються за ст.369 ч.3 КК України, що в свою чергу дає підстави вважати, що прокуратурою не встановлені фактичні дані кримінального правопорушення, тобто обвинувачення не конкретизовано, крім того навіть не зазначена потерпіла сторона.

Прокурор, в спростування аргументів захисника ОСОБА_4 , заперечуючи проти повернення обвинувального акту прокуророві для усунення недоліків, зазначив, що заявник не визнавався потерпілою стороною, не тому що не має особи, не тим, що не встановлені фактичні обставини, а у зв`язку зі специфікою кримінального провадження, оскільки першо початково досудове розслідування здійснювалося за ст.368 ч.3 КК України, але в подальшому були встановлені інші дані, тому були прийняті необхідні процесуальні рішення, здійснена перекваліфікація дій обвинуваченого за фактично встановленими відомостями відповідно до його дій. На думку сторони обвинувачення обвинувальний акт містить всі факти, обвинувачення є сформульованим, тому обвинувальний акт може бути призначений до судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання захисника в повному обсязі.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши складений та затверджений прокурором першого відділу процесуального керівництва управління наглядової діяльності Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 обвинувальний акт з доданими до нього документами відносно ОСОБА_5 суд дійшов до наступних висновків.

Згідно положенням ст. 337 ч.1 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунете обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, який повинен відповідати вимогам, передбаченими ст. 291 КПК України.

За змістом положень ст. 291 ч.2 п.п.5, 7 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланнями на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (якщо має місце заволодіння чужим майном), однак всупереч викладених вимог в обвинувальному акті відносно ОСОБА_5 не вказаний завданий потерпілому збиток внаслідок неправомірних дій обвинуваченого, тобто є не конкретизованим.

Згідно цієї ж ст.291 ч.4 КПК України до обвинувального акту обов`язково додається реєстр матеріалів досудового розслідування, в якому повинні бути відображені прийняті у ході досудового розслідування процесуальні рішення, а саме визнання особи потерпілою або цивільним позивачем, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, та яка в порядку передбаченим цим Кодексом пред`явила цивільний позов. При цьому слід зазначити, що згідно положень ст.55 ч.2 КПК України права та обов`язки потерпілого виникають з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Даною статтею частиною третьою також регламентовано, що потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана школа і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Відповідно до ч.2 ст.109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення, реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Однак, вивченням реєстру матеріалів досудового розслідування з`ясовано, що він взагалі не містить таких обов`язкових процесуальних дій, як визнання особи потерпілим у кримінальному провадженні, роз`яснення процесуальних потерпілому згідно визначеного правового статусу та реалізації даних прав, складення обвинувального акту та направлення його до суду, крім цього відсутні відомості про допит потерпілого, лише у першому розділі щодо проведення процесуальних дій під час досудового розслідування у п.п.1.17 вказана така процесуальна дія, як допит ОСОБА_7 в якості свідка, який зазначений в обвинувальному акті, як головний фігурант, та як вбачається є заявителем.

Разом з цим, відповідно до ст. 291 ч.2 п.3 КПК України в обвинувальному акті відсутні будь-які анкетні відомості щодо потерпілої сторони (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство), тим самим позбавляючи суд можливості на стадії підготовчого судового засідання вирішити організаційні питання, пов`язаних з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду.

При цьому, відповідно до положень ч.1 ст.290 КПК України, визначивши зібрані під час досудового розслідування докази, достатніми для складання обвинувального акту, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику про завершення досудового слідства та надання доступу до матеріалів досудового розслідування. Таке повідомлення є процесуальною дією, яка повинна бути відображена у реєстрі матеріалів досудового розслідування, однак в реєстрі не має даних про відкриття захиснику та обвинуваченому матеріалів досудового розслідування, в тому числі в реєстрі не має даних про відкриття потерпілому матеріалів кримінального провадження, що передбачено ст.290 ч.7 КПК України, у зв`язку з чим, на думку суду, порушені норми кримінально процесуального законодавства.

Також з огляду реєстру встановлено, що у ході досудового розслідування був проведений обшук та була винесена постанова про накладення арешту на вилучене майно, але не зазначений перелік цього майна та вказаний порядок його зберігання, також не відомо, чи мало місце прилучення речових доказів, що також залишається не зрозумілим.

Реєстр матеріалів досудового розслідування є невід`ємним додатком до обвинувального акту, який повинен містити всі процесуальні рішення, які суд використовує при розгляді справи, та які на думку суду є не допустимими, у зв`язку з чим слід усунути викладені неточності.

Відповідно до положень ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти одне із таких рішень: 1) затвердити угоду або відмовити в її затвердженні та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування; 2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених п.п. 4-8, 10 частини першої або частиною другої статі 284 КПК України; 3) повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам діючого

Кодексу; 4) направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; 5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про неможливість призначення обвинувального акту до судового розгляду, у зв`язку з невідповідністю вимогам діючого Законодавства та повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_5 прокуророві для усунення недоліків.

Також суд приймає до уваги ту обставину, що під час досудового розслідування щодо ОСОБА_5 був застосований запобіжний захід у вигляді застави. За відсутністю клопотань учасників процесу про зміну чи скасування щодо обвинуваченого запобіжного заходу, враховуючи положення ст.315 ч.3 КПК України, суд вважає, що на теперішній час не має необхідності в вирішенні питання щодо застосування заходів забезпечення даного кримінального провадження.

Таким чином, керуючись ст.ст. 55, 109, 134, 291, 314-317, 369-372, 395 КПК України, суд, -

Постановив:
Обвинувальний акт з доданими до нього документами за обвинуваченням ОСОБА_5 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.27 ч.4, 369 ч.3, 190 ч.1 КК України повернути прокурору першого відділу процесуального керівництва управління наглядової діяльності Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 для усунення недоліків.

Запобіжний захід обраний під час досудового розслідування щодо обвинуваченого ОСОБА_9 у вигляді застави - залишити без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м. Одеси протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1