ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/185/18 Справа № 171/154/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника - адвоката ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_10 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 на вирок Апостіловського районного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2018 року, -

В с т а н о в и л а:
цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Почино-Софіївка Магдалинівського району Дніпропетровської області, що проживає в АДРЕСА_1 , громадянки України, не працюючої, у шлюбі не перебуває, раніше не судимої,
засуджено за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Вирішено долю речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винною та засуджено за те, що вона близько 01.30 год. 04.12.2017 року, знаходилася за місцем свого мешкання, розпивала спиртні напої разом зі своїм знайомим ОСОБА_9 . Під час вживання спиртних напоїв між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виникла сварка на побутовому ґрунті, під час якої ОСОБА_9 схопив ОСОБА_11 за ліву руку та намагався нанести удар. Після цього у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на спричинення тому тілесних ушкоджень.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, нанесла один удар в лівий бік грудної клітини потерпілого ОСОБА_9 .
Внаслідок цього потерпілому ОСОБА_9 були спричиненні тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпечності для життя.

В апеляційній скарзі:

- захисник просить вирок, в частині призначення покарання змінити, у зв`язку з невідповідністю, на його думку, призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через суворість. Призначити ОСОБА_7 покарання, не пов`язане з позбавлення волі, а саме звільнити від відбування покарання з випробуванням.

Вважає, що призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд належним чином не врахував низку обставин: злочин обвинувачена вчинила вперше, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, має позитивну характеристику за місцем проживання, щиро розкаялася у вчиненні скоєного злочину, одразу відшкодувала завдані нею потерпілому збитки, потерпілий просив суд суворо не карати обвинувачену, зазначив, що матеріальних претензій до неї не має, цивільний позов не заявлено.

Крім того, на його думку, необхідно зазначити у вироку, що ОСОБА_7 має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що не було враховано ні під час досудового розслідування, ні при розгляді справи в суді.

Вважає, що за наявності вищевикладених обставин реальне позбавлення волі ОСОБА_7 є надто суворим покаранням та не буде сприяти її виправленню.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченої, її захисника та потерпілого, які підтримали доводи апеляційної скарги сторони захисту, просили її задовольнити, а вирок змінити та призначити ОСОБА_7 покарання не пов`язане з позбавленням волі; думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення заявлених апеляційних вимог, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга адвоката не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданої апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані належним чином.

Виходячи із положень ч.3 ст.404 КПК України, колегія суддів не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження і кваліфікації дій обвинуваченої за ч.1 ст.121 КК України, оскільки вони у судовому засіданні ніким не оспорювалися і щодо них докази не досліджувалися відповідно до положень ч.4 ст.349 КПК України, порядок застосування якої не був порушеним.
Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого і особі обвинуваченої, колегія суддів виходить із наступного.
Зі змісту закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 50 КК України, випливає, що покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Також слід зазначити, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо дотримуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Як убачається з вироку, при обранні обвинуваченій виду та міри покарання, суд першої інстанції враховував обставини, при яких скоєно злочин, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченої, а саме те, що вона раніше не судима, за місцем проживання характеризується позитивно, не працює, у шлюбі не перебуває, наявність обставин, що пом`якшують покарання щ щире каяття та відшкодування завданої шкоди, а також обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Обговорюючи доводи захисту про можливість застосування підстав ст. 75 КК України, звертається увага на те, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При призначенні покарання судом першої інстанції враховано обставини та мотив скоєного, дані про її особу, відношення обвинуваченої до вчиненого, її поведінку після вчинення кримінального правопорушення, тому суд прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 реального покарання в межах санкції ч.1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на мінімальний строк.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає, що зазначений висновок є обґрунтованим та відповідає вимогам ст. ст. 65 67 КК України, а призначене судом першої покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 , та для запобігання вчиненню нею нових злочинів.
Даний висновок суду узгоджується з правовими позиціями Конституційного Суду України про те, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину. Категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та межі покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Крім того, колегія вважає за необхідне зазначити наступне. Щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність.
Сприяння розкриттю злочину здійснюється добровільно у будь-якій формі - повідомлення правоохоронним органам або суду фактів, надання доказів, іншої інформації про свою злочинну діяльність та/або таку діяльність інших осіб. Таке сприяння має бути активним, тобто певною мірою ініціативним та енергійним.
Як вбачається з матеріалів провадження, під час розгляду справи судом першої інстанції, обвинувачена свою вину у вчиненні злочину визнала повністю. Потерпілий подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та зазначив, що претензій до неї не має, цивільний позов заявляти не буде. Після ухвалення вироку він уточнив свою позицію та просив не позбавляти обвинувачену волі.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що твердження сторони захисту про щире каяття обвинуваченої у вчиненому злочині, що вона одразу відшкодувала спричинену потерпілому матеріальну шкоду, що потерпілий не наполягав на призначенні реального покарання, щодо вона раніше не судима, є такими, що заслуговують на увагу, однак не є підставою для зміни вироку в частині призначення покарання та застосування до ОСОБА_7 вимог ст. 75 КК України, адже вона скоїла кримінальне правопорушення у стані алкогольного спяніння, спричинивши потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
Твердження сторони захисту про перебування на утриманні у обвинуваченої ОСОБА_7 малолітньої доньки ОСОБА_12 2009 року народження, документально нею не підтверджені, а тому не можуть вважатися слушними.
Суттєвих порушень вимог матеріального чи процесуального права під час судового розгляду колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, колегія вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту та скасування або зміни вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 , колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_10 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Апостіловського районного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2018 року, щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді :