Справа №470/745/16-к 07.08.2018
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 серпня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши апеляційну скаргу прокурора Березнегуватського відділу Баштанської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 01.03.2018 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- якою застосовано до ОСОБА_6 за вчинення суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом. У застосуванні відносно ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру за вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч.4 ст.296 КК України відмовлено, а кримінальне провадження в цій частині закрито.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
особа, відносно якої застосований
примусовий захід
медичного характеру ОСОБА_6
законний представник ОСОБА_8
захисник ОСОБА_9

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 01.03.2018, в частині відмови в застосуванні відносно ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру за вчинення суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч.4 ст.296 КК України, у зв`язку зі не доведенням вчинення ним даного суспільно-небезпечного діяння, і закриття кримінального провадження в цій частині. Ухвалити нову ухвалу.

Застосувати до ОСОБА_6 , за вчинення суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки злочину (кримінального правопорушення) передбаченого ч.4 ст.296 КК України примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом. В решті ухвалу залишити без змін.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду застосовано до ОСОБА_6 , за вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки злочину (кримінального правопорушення) передбаченого ч.1 ст.309 КК України примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Відмовлено у застосуванні відносно ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру за вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки злочину (кримінального правопорушення) передбаченого ч.4 ст.296 КК України, у зв`язку із не доведенням вчинення ним даного суспільно небезпечного діяння, а кримінальне провадження в цій частині закрито.

Вирішено питання щодо речових доказів по справі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор вважає, що ухвала суду в частині відмови у застосуванні відносно ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру за вчинення суспільно - небезпечного діяння, що підпадає під ознаки злочину(кримінального правопорушення), передбаченого ч.4 ст.296 КК України, у зв`язку із не доведенням вчинення ним даного суспільно-небезпечного діяння та закриття кримінального провадження в цій частині, підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що надаючи оцінку, дослідженим у судовому засіданні показанням свідків, суд першої інстанції в мотивувальній частині ухвали послався лише на певну частину показань того чи іншого свідка, при цьому не спростував іншу частину. не відображено у мотивувальній частині ухвали та не спростовано їх. Судом не надано оцінки отриманим фактичним даним, які свідчать про тимчасове припинення нормальної діяльності закладу торгівлі та протиправні дії ОСОБА_6 .

Крім того, судом не надано оцінки отриманим фактичним даним, які свідчать про те, що ОСОБА_6 , перебуваючи за кермом автомобіля «DЕО LEGANZA», незважаючи на вимоги співробітників поліції та пересічних громадян, зухвало продовжував хуліганські дії, шляхом створення автомобілем аварійно - небезпечних ситуацій на проїзній частині по вул. Піонерській в смт. Березнегувате Миколаївської області.

Вважає, що ухвала Березнегуватського районного суду винесена з порушенням вимог кримінального процесуального Закону, а тому підлягає скасуванню в цій частині і ухвалення нової ухвали.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Згідно ухвали суду, 14 листопада 2016 року в період часу з 17 год. 10 хв. по 18 год. 00 хв. під час обшуку ОСОБА_6 на вул. Піонерській в смт. Березнегувате Миколаївської області, в кишені його одягу працівниками поліції було виявлено згорток з особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, загальною масою в перерахунку на висушену речовину - 6,042 грама, який він незаконно зберігав при собі без мети збуту.

Крім цього, за клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 ставиться в провину вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч.4 ст.296 КК України. Так зазначено, що 14 листопада 2016 року о 16 год. 00 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні магазину «Твіст» розташованого по вул. Піонерській,14 в смт. Березнегувате Миколаївської області, використовуючи незначний привід, діючи з хуліганських мотивів, з особливою зухвалістю, став безпричинно ображати нецензурною лайкою інспектора РСЧ Березнегуватського відділення Снігурівського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_10 , який перебував у форменому одязі. Не реагуючи на зауваження присутніх, а саме власника магазину ОСОБА_11 , та продавця ОСОБА_12 та прохання ОСОБА_10 заспокоїтися, продовжуючи хуліганські дії ОСОБА_6 вийшов з магазину на вулицю, де вигукуючи ненормативну лексику і погрози відносно ОСОБА_10 , та працівників поліції загалом, сів за кермо належного йому автомобіля «DAEWOO LEGANZA», що був припаркований біля магазину та двигун якого працював, після цього продовжуючи грубо порушувати громадський порядок та Правила дорожнього руху України, зі скользінням коліс зробив майже повне коло на Т- образному перехресті вулиць Піонерська та Миру та виїхав передніми колесами з проїжджої частини на тротуар через бордюр, після чого проїхав декілька метрів назад і знову, зі швидкістю і шліфуванням коліс під`їхав до магазину «Твіст», чим створив аварійну ситуацію для руху автотранспорту та пішоходів. Після чого, не припиняючи хуліганські дії вийшов з автомобіля, тримаючи в руках дерев`яну біту, яку заготовив для нанесення тілесних ушкоджень та погрожуючи її застосуванням, підійшов до порогу магазину «Твіст», де знаходились ОСОБА_11 і ОСОБА_12 та продовжуючи вигукувати ненормативну лексику двічі вдарив нею по перилах, не реагуючи при цьому на зауваження присутніх та перехожих ОСОБА_13 і ОСОБА_14 . Після чого, прибравши біту, та погрожуючи застосуванням вогнепальної зброї щодо оточуючих, вигукуючи на їх адресу ненормативну лексику, ОСОБА_6 сів до автомобіля та через скло водійських дверей витяг предмет, схожий на пістолет, направив його у бік ОСОБА_10 . В цей час до магазину підійшли оперуповноважений СКП Березнегуватського ВП ОСОБА_15 та дільничний офіцер поліції ОСОБА_16 , які запропонували ОСОБА_6 вийти з автомобіля, однак останній не бажаючи припиняти хуліганські дії та ігноруючи законні вимоги працівників поліції, демонструючи неповагу до суспільства, почав тиснути на педаль акселератора та розпочав рух на протилежну частину вул. Піонерської у напрямку вул.1 Травня в смт. Березнегувате, створивши аварійну ситуацію та намагався здійснити наїзд на ОСОБА_16 . Після чого, проїхав коло на великій швидкості та зіткнувшись з бетонною опорою, що знаходилась вздовж дороги по лінії бордюру, зупинився поперек дороги, після чого був затриманий працівниками поліції. Внаслідок дій ОСОБА_6 , які тривалий час вперто не припинялись до моменту його затримання, а саме до 17 год. 10 хв. фактично була припинена робота магазину «Твіст», тричі умисно створена аварійна ситуація на дорозі та здійснена спроба наїзду на працівника поліції.

Такі дії ОСОБА_6 органами досудового розслідування зазначені як суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки злочину (кримінального правопорушення) передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

Посилаючись на показання потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_13 , дані рапортів працівників Березнегуватського відділення Снігурівського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , протокол обшуку, протокол огляду предмета, протокол огляду місця події, висновки судово - медичної експертизи та висновки авто технічної експертизи, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що ОСОБА_6 не було вчинено суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч.4 ст. 296 КК України та відмовив в застосуванні примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_6 за вчинення суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, кримінальне провадження в цій частині закрив.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_7 , на підтримку вимог апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_6 , його законного представника ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , які вважали ухвалу суду першої інстанції законною та обгрунтованою, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглянувши кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_6 , суд першої інстанції даних вимог закону дотримався в повному обсязі.

Так, рішення суду щодо вчинення ОСОБА_6 суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, та застосування до нього примусового заходу медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах, учасниками судового провадження не оспорюється, а тому апеляційним судом в цій частині ухвала суду першої інстанції не переглядається.

Повно та об`єктивно дослідивши всі, надані стороною обвинувачення та стороною захисту докази, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, про те, що ОСОБА_6 не було вчинено суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч.4 ст. 296 КК України та відмовив в застосуванні примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_6 за вчинення суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч.4 ст. 296 КК України та закрив кримінальне провадження в цій частині.

Такі висновки суду ґрунтуються на досліджених судом доказах.
Так, допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_6 пояснив, що 14 листопада 2016 року був проїздом в смт.Березнегувате Миколаївської області. Знаходячись у стані сп`яніння зайшов до магазину «Твіст», де між ним та ОСОБА_10 , який зайшов після нього, виникла суперечка через те, що останній грубо йому відповів на пропозицію випити. На зауваження господаря магазину вони вийшли на вулицю, там він особисто ОСОБА_10 не ображав, а лише висловлювався негативно щодо працівників поліції та вдарив битою, яку дістав з машини, по перилах, однак на прохання ОСОБА_11 одразу поклав її назад до машини. Оскільки, він був у стані сп`яніння, вирішив переночувати у машині, але працівники поліції били ногами по ній та вимагали вийти, тому побоюючись за своє життя він намагався від`їхати та розвернутися, при цьому бачив, що на дорозі на той час нікого не було. В подальшому поліцейські розбили заднє скло в автомобілі та витягли його на вулицю, спричинивши йому тілесні ушкодження, а в кишені його брюк знайшли згорток з коноплею. Вважав, що конфлікт розпочав ОСОБА_10 , а він на грубість останнього відповідав аналогічно.

Згідно клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 своїми умисними протиправними діями вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.4 ст.296 КК України - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, пов`язане з опором представникам влади та громадянам, які припиняли хуліганські дії, вчинене із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Пославшись на показання потерпілих та свідків, а також на досліджені письмові докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що надані стороною обвинувачення докази не доводять наявність в діях ОСОБА_6 ознак діяння, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, пов`язане з опором представникам влади та громадянам, які припиняли хуліганські дії, вчинене із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

З об`єктивної сторони хуліганство є суспільно небезпечною дією, що грубо порушує громадський порядок. Діями, що грубо порушують громадський порядок, закон визнає тільки такі, які спричинили істотну шкоду особистим чи суспільним інтересам і відрізняються особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Така позиція викладена в постанові Пленуму Верховного Суду України № 10 від 22.12.2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство». Відповідно до положень п.5 зазначеної постанови, особлива зухвалість це нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, що спричинило тілесне ушкодження, чи знущання над потерпілим, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.
Відповідно до п.8 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного суду України - як опір представникові влади чи громадськості або громадянам, які припиняли хуліганські дії, слід розуміти активну протидію особи, котра вчиняє хуліганство (відштовхування, завдання побоїв, заподіяння тілесних ушкоджень тощо), з метою позбавити зазначених осіб можливості виконати службовий чи громадський обов`язок з охорони громадського порядку.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що надані стороною обвинувачення докази не містять даних про вчинення ОСОБА_6 таких дій.

Так, із досліджених судом доказів, зокрема, рапортів ОСОБА_10 , його показів та потерпілого ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_21 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 вбачається, що 14 листопада 2016 року близько 16 год. 00 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в приміщенні магазину «Твіст», а після цього на вулиці Піонерській в смт. Березнегувате Миколаївської області виражався нецензурною лайкою, на адресу ОСОБА_10 та невизначеного кола осіб, демонстрував дерев`яну биту, та погрожував запальничкою у виді пістолету, після чого маневрував на автомобілі по проїжджій частині вулиці Піонерській.

Однак, такі дії ОСОБА_6 не містять ознак суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст.296 КК України, оскільки будь яких дій направлених на реальне спричинення фізичної шкоди, або пошкодження майна потерпілих та реальної загрози її заподіяння ОСОБА_6 не вчиняв.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції дав невірну оцінку показанням потерпілих та свідків є неприйнятними, оскільки ніхто, із допитаних судом першої інстанції осіб, не вказав на спричинення їм, або іншим особам будь-яких тілесних ушкоджень, побоїв, знущання, не зазначали вказані особи і про знищення чи пошкодження майна ОСОБА_6 ..

Посилання апелянта на тимчасове порушення нормальної діяльності магазину в результаті дій ОСОБА_6 є неприйнятними та спростовуються показаннями свідка ОСОБА_12 , яка показала, що працювала продавцем у магазині «Твіст» в смт. Березнегувате була свідком сварки між ОСОБА_6 , що був у стані сп`яніння, та ОСОБА_10 , яка виникла через те, що останній відмовився випити з ОСОБА_6 . Під час сварки ОСОБА_6 ображав ОСОБА_10 нецензурною лайкою, та виявляв неприязнь, однак конфлікт в магазині тривав недовго. Після того як вони вийшли на вулицю вона чула гуркіт та крики ОСОБА_6 , але з магазину не виходила. Під час конфлікту в магазині ОСОБА_6 нікому не погрожував та протиправних дій не вчиняв.

Із досліджених судом рапортів ДОП та о/у СКП Березнегуватського відділення Снігурівського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_16 та ОСОБА_15 та відеозапису встановлено, що на момент прибуття працівників поліції ОСОБА_6 , будь яких активних дій, зокрема хуліганських, не вчиняв та знаходився в автомобілі. І лише після їх вимог вийти з автомобіля, відповів нецензурною лайкою, розпочав маневри та рух автомобіля, що в свою чергу узгоджується з показами свідка ОСОБА_11 , після чого вдарившись об бордюр зупинився. За висновком авто- технічної експертизи № 16 від 13.03.2017 року стан стартера автомобіля «DAEWOO LEGANZA» не дозволяв запустити двигун з місця водія за допомогою ключа запалювання, крім цього під час допиту потерпілий ОСОБА_10 пояснював, що на момент прийняття рішення про затримання ОСОБА_6 , останній спав у машині, що спростовує викладені у апеляційній скарзі доводи про те, що хуліганські дії ОСОБА_6 пов`язані з опором представникам влади та громадянам, які припиняли хуліганські дії, вперто не припинялися до його фактичного затримання. Оскільки, зазначені докази свідчать що ОСОБА_6 після прибуття поліції припинив вчиняти як дії так і бездіяльність, що полягала у невиконанні вимог, з власної волі. За такого, судом першої інстанції вірно встановлено, що активної протидії представникам влади виконувати обов`язки з охорони громадського порядку та припинення хуліганства - ОСОБА_6 не вчиняв, а вчиненні ним дії (рух автомобілем, висловлювання лайкою на ОСОБА_15 та ОСОБА_16 ) не були складовою хуліганства, оскільки здійснювались не з метою продовжити хуліганські дії, а були реакцією на зовнішній ситуативний подразник. Такі дії ОСОБА_6 фактично є непокорою, тобто невиконанням вимог представника влади, а тому не утворюють кваліфікуючої ознаки хуліганства, як і його пручання під час обшуку.

Також, судом першої інстанції обґрунтовано зазначено в ухвалі про відсутність в діях ОСОБА_6 кваліфікуючої ознаки суспільно - небезпечного діяння, передбаченого ч.4 ст.296 КК України - застосування предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень. Відповідно до п.9 вказаної постанови вирішуючи питання щодо наявності в діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки хуліганства, як застосування вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень (ч.4 ст.296 КК України) слід враховувати, що ця ознака має місце лише в тих випадках, коли винний за допомогою названих предметів заподіяв чи намагався заподіяти тілесні ушкодження або коли використання цих предметів під час учинення хуліганських дій створювало реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян. Згідно висновку експерта №2203 від 30.11.2016 року предмет, вилучений 14.11.2016 року з салону автомобіля «Деу» р/н НОМЕР_1 на вул. Піонерській в смт. Березнегувате, є спортивним інвентарем професійною чоловічою битою, яка виготовлена саморобним способом із використанням промислового устаткування і до категорії холодної зброї не відноситься. При цьому із показів ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 встановлено, що будь яких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 потерпілим або очевидцям цією битою не заподіював та не виявляв наміру їх заподіяти, а здійснення ним ударів по перилах на порозі магазину «Твіст» та припинення таких дій на першу вимогу свідка ОСОБА_11 , реальної загрози для життя і здоров`я потерпілих чи інших осіб не створювало.

Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_6 не було вчинено суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.4 ст.296 КК України, та обґрунтовано, відповідно до вимог ч.3 ст.513 КПК України, відмовив в застосуванні примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_6 за вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, закривши кримінальне провадження в цій частині.

За такого, доводи апеляційної скарги прокурора про незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до положень ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Зазначена засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх, здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у частині 1 статті 94 КПК України, і сформулювати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.
Тому за відсутності клопотання апелянта про повторне дослідження фактичних обставин справи, апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості надати іншу юридичну оцінку доказам, ніж ту, яку їм надав суд першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Березнегуватського відділу Баштанської місцевої прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 01.03.2018 року, стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: