Справа №295/5541/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.06.2018 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира
в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

секретаря судового

засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду звернення засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київа, громадянина України про роз`яснення застосування Закону про помилування

з участю:

прокурора ОСОБА_4

представника установи (№8) ОСОБА_5

в с т а н о в и в :
Засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду зі зверненням про роз`янення застосування до нього Закону, який діяв на час засудження про право на помилування. В обґрунтування зазначив, що на час призначення йому покарання у вигляді довічного позбавлення волі Указ Президента України передбачав, засудженим до довічного позбавлення волі, право звертатися з клопотанням про помилування після відбуття ними не менше 15 років. Однак, в послідуючому Указом Президента від 2001 року введено нове положення про порядок помилування, яким визначено, що засуджений до довічного позбавлення волі, має право звернутися з клопотанням про помилування після фактичного ним відбуття покарання не менше 20 років. Вважає, що відповідно до вимог ст. 5 КК України, закони, які погіршують становище особи не мають зворотної дії і не можуть бути розповсюджені на нього, оскільки Указ 2001 року погіршує його становище.

В судове засідання засуджений ОСОБА_6 не з`явився, просить розгляд справи проводити у його відсутність. Суд, за погодженням з учасниками судового провадження розглядає справу у відсутність останнього.

Представник Житомирської установи виконання покарань (№8) зазначив, що засуджений ОСОБА_6 не звертався з клопотаннями про помилування. Покладається на розсуд суду.

Прокурор в судовому засіданні висловив думку, що звернення ОСОБА_6 не може розглядатися за нормами кримінально-процесуального законодавства, оскільки порядок оскарження актів Президента України визначений іншим спеціальним законом.

Заслухавши пояснення представника установи, думку прокурора та дослідивши матеріали особової справи, суд приходить до наступного висновку.

Вироком Військового суду військово-морських сил України від 22.12.1998 року ОСОБА_6 визнаний винним за ст. ст. 222 ч.1, 223 ч.1, 241 п."а", 93 п. п. «в», «г», «ж», «з», 42 КК України ( в редакції 1960року) та йому призначено покарання смертна кара.

Ухвалою військової колегії у кримінальних справах Верховного Суду України від 06.04.1999 року вирок щодо ОСОБА_6 від 22.12.1998 року залишено без зміни.

Ухвалою Військового суду військово-морських сил України від 06 червня 2000 року вирок щодо ОСОБА_6 приведений у відповідність та призначене покарання у виді смертної кари замінено на довічне позбавлення волі.

Статтею 106 п. 27 Конституції України встановлено, що Президент України здійснює помилування стосовно індивідуально визначеної особи.

Керуючись повноваженнями, визначеними Конституцією України, Президент України видав Указ № 588/2000 від 12 квітня 2000 року, яким затверджено Положення про порядок здійснення помилування та визнав таким, що втратив чинність , Указ Президента України від 31.12.1992 року № 22.

Згідно п.4 зазначеного Положення, у разі засудження особи до довічного позбавлення волі клопотання про помилування її може бути подано після відбуття нею не менш як двадцяти років призначеного покарання.

Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази, які є обов`язковими до виконання на території України. Отже, Указ Президента є актом волевиявленням Президента.

Відповідно до вимог ч.4 ст.5 КК України якщо після вчинення особою діяння передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався декілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи. Отже законодавець визначив, що положення цієї норми застосовуються лише за діяння передбачені Кримінальним Кодексом України.

Нормами кримінально-процесуального закону, в порядку вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку, не передбачено порядок оскарження актів Президента України, вказані норми врегульовані спеціальним законом законами адміністративного судочинства України.

За таких обставин, суд відмовляє засудженому ОСОБА_6 у задоволенні звернення.

Керуючись ст. ст. 537,539 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
В задоволенні звернення засудженого ОСОБА_3 про роз`яснення застосування Закону про помилування відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженому в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1