Справа № 1304/5081/12 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11/811/3/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

підсудної ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляцію потерпілого ОСОБА_6 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 19 червня 2018 року,

встановила:

цим вироком

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , українку, громадянку України, пенсіонерку, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

визнано невинуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та за ч. 1 ст. 125 КК України виправдано.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Запобіжний захід ОСОБА_5 - підписку про невиїзд, до вступу вироку в законну силу, скасовано.

Згідно вироку, відповідно до постанови судді про порушення кримінальної справи приватного обвинувачення від 10.09.2012 року, підсудна ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 08 жовтня 2011 року, біля 13 години, знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин ображала потерпілого ОСОБА_6 непристойними словами, била руками по обличчю, голові, дряпала нігтями по обличчю, здушувала руками шию, чим заподіяла останньому тілесні ушкодження у вигляді синців та саден на голові, шиї, синець на лівій руці, які згідно акту судово-медичного обстеження № 2710 від 10 жовтня 2011 року відносяться до легкого тілесного ушкодження.

У вироку суд зокрема зазначив, що враховуючи обставини справи, стосунки між потерпілим та підсудною, які носять вкрай неприязний характер, що ними і не оспорюється, за відсутності інших доказів, суд не може надати однозначної віри показанням ОСОБА_6 та акту судово-медичного обстеження, який складений зі слів останнього, та покласти їх в основу обвинувального вироку. Таким чином суд приходить до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_5 за ст. 125 ч. 1 КК України.

На даний вирок потерпілий ОСОБА_6 подав апеляцію в якій просить скасувати виправдальний вирок Галицького районного суду м. Львова від 19 червня 2018 року відносно ОСОБА_5 та постановити новий вирок, визнавши її винною у вчиненні злочину за ознаками ст. 125 ч. 1 КК України. Цивільний позов задовольнити повністю.

В обґрунтування вказує, що винесений вирок є незаконним і необґрунтованим, оскільки судом порушено норми матеріального і процесуального права, а тому такий підлягає скасуванню, так як однобічно і неповно було проведено судове слідство. Суд поверхнево розглянув справу, дав неправильну оцінку здобутим доказам, деяким доказам не дав оцінку взагалі, деякі докази проігнорував, в основу вироку поклав припущення, внаслідок чого ухвалений вирок суперечить дійсним обставинам справи, тобто наявна невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи. Вище зазначені обставини дають підстави говорити про упередженість суду першої інстанції щодо оцінки здобутих доказів.

Зазначає, що висновок судово-медичного дослідження № 2710 повністю узгоджується з його поясненнями даними під час перевірки заяви дільничним інспектором міліції Галицького РВ та в подальшому підтвердженими під час розгляду справи по суті в судовому засіданні. Оскільки він послідовно і аргументовано підтверджував про те, що 8 жовтня 2011 року біля 13.00год., знаходячись в квартирі по АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 викрикувала в його адресу непристойні слова, била його руками по обличчю і по голові, дряпала нігтями по обличчю, здушувала руками шию.

Наголошує, що жоден судово-медичний експерт ніколи не вказує точного часу заподіяння тілесних ушкоджень, а тільки приблизний, оскільки це фізично неможливо.
Звертає увагу, що ні підсудна ОСОБА_9 , ні її захисник не ставили під сумнів наявність тілесних ушкоджень у нього, та не ставив під сумнів висновок судово-медичного дослідження № 2710. Підсудна ОСОБА_5 визнала, що 8 жовтня 2011 року біля 13.00год. був конфлікт між нею та ним в квартирі по АДРЕСА_1 , визнала, що дала йому ляпаса, але заперечила факт побиття. Щодо наявності тілесних ушкоджень заперечень не мала, заявила тільки, що йому їх міг спричинити його рідний брат ОСОБА_10 , який на той час займався карате.
На думку апелянта, суд першої інстанції, діючи упереджено, необґрунтовано поставив під сумнів висновок судово-медичного дослідження № 2710, виключно по власній ініціативі, з метою виправдання підсудної ОСОБА_5 , яка вчинила кримінально-каране діяння передбачене ст. 125 ч.1 КК України.
Наголошує, що твердження суду що «потерпілий не зазначив точного часу події обвинувачення» не відповідає дійсності і воно нічим не підтверджено, оскільки ним зазначено в скарзі приватного обвинувачення та підтверджено показами в судовому засіданні, що ОСОБА_5 його побила біля 13.00 год. Даної години ніхто в судовому засіданні не спростовував і іншого часу конфлікту не висловлював. При цьому сама потерпіла підтвердила, що конфлікт був в квартирі 8 жовтня 2018 року біля 13.00 год., тобто підтвердила час конфлікту.
Апелянт стверджує, що вданому випадку має місце невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, так як висновки суду про невинуватість ОСОБА_5 не підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали апеляцію, виступ ОСОБА_5 та її захисника про безпідставність такої та залишення без зміни вироку суду, обговоривши наведені доводи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляція до задоволення не підлягає.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_6 підтримуючи свою апеляцію, пояснив, що він вже не перший рік ходить по судах, між ним та ОСОБА_5 існує тривалий конфлікт, як він так і ОСОБА_5 визнали, що між ними був конфлікт, суд першої інстанції дав невірну оцінку, оскільки зазначив, що конфлікту не було,побиття його ОСОБА_5 підтверджується актом експертизи. Під час конфлікту був присутній його брат, але він не хоче залучати його до справи, щоб той не ходив по судах так, як він. Конфлікт виник на підставі квартирного питання. Вказав, що ОСОБА_5 увірвалась в його кімнату і вимагала план квартири. Просив вирок скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_5 заперечуючи апеляцію, пояснила, що між нею та ОСОБА_6 існує довготривалий конфлікт, в 2011 році вона неодноразово викликала поліцію до ОСОБА_6 , оскільки він піднімав на неї руку. 8.10.2011 року ОСОБА_6 тричі переписував заяву в суд. Як такого конфлікту в цей день не було, о 10 год. ранку вона йшла в магазин, ОСОБА_6 притиснув її до кутка і вона дала йому ляпаса, щоб він відійшов, після цього зустрілись в поліції, ушкоджень у нього не було видно, побоїв ОСОБА_6 не знімав та не брав скерування на проведення експертизи. Вказала, що 8.10.2011 року о 13.00 год. в дома її не було, а була вона в кума в гостях, за спливом часу всього точно пригадати не змогла, при розмові з кумом він їй це нагадав. Тілесні ушкодження, які були виявлені у ОСОБА_6 могли утворитись і від ударів його брата, який займався карате, крім цього в нього був конфлікт з сестрою. В поліції 8.10.2011 року, коли вони зустрілись в нього ніяких царапин не було. Через два дні була порушена справа проти ОСОБА_6 щодо її побиття.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_7 заперечуючи апеляцію, зазначила, що проти ОСОБА_11 була порушена кримінальна справа за побиття ОСОБА_5 , в них напружені відносини із за квартири. Після цього конфлікту ОСОБА_6 неодноразово бив ОСОБА_5 , пошкодив двері у квартирі.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник потерпілого ОСОБА_8 підтримуючи апеляцію, наголосив, що суд неправильно закрив справу, оскільки встановлено що був конфлікт між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Крім цього, між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 була угода про закриття справ, які були порушені відносно них, однак ОСОБА_5 даної угоди не дотрималась.

Висновок суду про недоведеність винності ОСОБА_5 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.125 КК України відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Як достовірно встановлено в справі, між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 існує тривалий, гострий конфлікт на побутовому рівні, що супроводжувався неодноразовим фізичним насильством. Даний факт підтверджується постановою дільничного інспектора Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області від 17.10.2011 року про відмову у порушенні кримінальної справи (т.1, а.с. 28-29), постановою Галицького районного суду м. Львова від 14.07.2011 року про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ст. 46 КК України (т.1, а.с. 118), постановою Галицького районного суду м. Львова від 04.07.2011 року про закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_12 , ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілим ОСОБА_6 (т.1,а.с. 161) тощо.

Відповідно до акту судово-медичного обстеження (дослідження) № 2710, у ОСОБА_6 виявлено: синці та садна на голові, на шиї, синець на лівій руці, які утворилися від тупих предметів з обмеженою поверхнею, які могли виникнути 08.10.2011 року та відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Однак доказів того, крім показань самого ОСОБА_6 , що зазначені тілесні ушкодження були заподіяні ОСОБА_5 не здобуто. При цьому судом першої інстанції слушно враховано і те, що у потерпілого ОСОБА_6 до 08.10.2011 року та після цього неодноразово виявлялися подібні тілесні ушкодження згідно з актами судово-медичного обстеження № 2416 від 04.09.2011 року, № 2492 від 27.09.2010 року, № 2768 від 17.10.2011 року.

Щодо доводів апелянта про те, що ОСОБА_5 в суді сама визнала, що 8.10.2011 року між ними був конфлікт, то як пояснила ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції, вона визнала, що вранці лише дала ляпаса ОСОБА_6 , оскільки той сам напав на неї, ніяких тілесних ушкоджень у нього від цього не було.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дано належну оцінку акту судово-медичного обстеження, доводи ж апеляції про неналежну оцінку такого є надуманими.

Також, як видно із протоколу судового засідання, суд дослідив у справі всі ті обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у справі, а тому доводи апеляції про неповноту та однобічність судового слідства є необґрунтованими. Необґрунтованими є і покликання на невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи.

На підставі аналізу всіх зібраних у справі доказів, яким дана належна оцінка відповідно до вимог ст. 67 КПК України, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

При розгляді справи в апеляційному порядку не виявлено допущених істотних порушень кримінально-процесуального чи неправильного застосування кримінального закону, які тягнули б за собою скасування вироку, про що порушується питання в апеляції. Постановлений по справі вирок є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 362, 365, 366 КПК України (1960 р.), п.п. 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012р., колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляцію потерпілого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 19 червня 2018 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни.
Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

З оригіналом згідно:
Суддя Львівського апеляційного суду ОСОБА_2

Ухвала набрала законної сили 18.10.2018 р.
Дата оформлення копії 19.10.2018 р.
Помічник судді ОСОБА_13