Справа № 462/4728/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/1300/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія ст. 289 ч.1 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 000690 за апеляційною скаргою заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 на вирок Залізничного районного суду м.Львова від 15.11.2017 року у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, не працюючого, на утриманні має двох малолітніх дітей, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:

Прокурор подав апеляційну скаргу на вирок Залізничного районного суду м.Львова від 15.11.2017 року яким ОСОБА_7 звільнено від відбуття призначеного покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки за ч.1 ст. 289 КК України, на підставі ст. 86 КК України та п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12. 2016 року.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз у кримінальному провадженні в розмірі 2773,34 коп.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту скасовано.

Вирішено питання з речовими доказами в порядку ст.100 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність в частині звільнення від відбування покарання внаслідок амністії. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним за ч.1 ст.289 КК України та призначити покарання у вигляді 3 років обмеження волі. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки з покладенням на нього обов`язків передбачених ч.1 ст.76 КК України. В решті вирок залишити без змін.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання врахував, що він має 2 малолітніх дітей, 2016 року народження, у зв`язку з чим, на підставі п. «в» ст. 1 Закону України « Про амністію у 2016 році» звільнив останнього від відбування покарання. Однак вказані відомості щодо дітей не відповідають дійсності, оскільки на момент ухвалення вироку судом першої інстанції не було підтверджених офіційних даних про те, що ОСОБА_7 є батьком малолітніх дітей. Оскільки в свідоцтвах про народження:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначено мати ОСОБА_12 , батько - ОСОБА_13 ,

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначено мати ОСОБА_12 , батько - ОСОБА_13 .

Факт одруження ОСОБА_15 з матір`ю дітей відсутній в справі. Те, що в свідоцтвах про народження дітей батько записаний на прізвище матері свідчить про те, що ОСОБА_7 не звертався до органу державної реєстрації актів із заявою про встановлення батьківства цих дітей.

Апелянт наполягає, що судом вищевказані факти не перевірялися, як і не з`ясовувалось питання щодо позбавлення ОСОБА_7 батьківських прав, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні відповідні офіційні документи. Таким чином суд першої інстанції безпідставно застосував до ОСОБА_7 . Закон України «Про амністію в 2016 році» через відсутність достатніх даних, які б підтверджували наявність у ОСОБА_7 дітей, яким не виповнилося 18 років, щодо яких він не позбавлений батьківських прав.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.07.2017 року приблизно о 20:00 годині ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , маючи намір на незаконне заволодіння транспортним засобом, висунув вимогу свідкові ОСОБА_16 передати ключі від автомобіля, котрі знаходились на дивані кімнати цієї ж квартири біля потерпілого ОСОБА_17 . ОСОБА_16 не усвідомлюючи, злочинний намір ОСОБА_7 , передала йому ключі від автомобіля потерпілого. Після цього ОСОБА_7 , реалізуючи свій виниклий умисел направився на вихід із приміщення квартири до місця розташування автомобіля марки ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_1 , синього кольору, а саме прибудинкової території житлового будинку АДРЕСА_3 та достовірно знаючи, що він належить потерпілому, за допомогою ключів відчинив двері та сівши за кермо автомобіля за допомогою ключів від замка запалення, запустив двигун автомобіля і покинув місце події. В подальшому ОСОБА_7 проїжджаючи по вул. Сяйво у м. Львові на вказаному автомобілі, вартість якого становить 56035,85 гривень, не впоравшись з керуванням, здійснив дорожньо-транспортну пригоду, а саме наїзд на перешкоду, внаслідок чого спричинив пошкодження вказаного автомобіля на суму 5943,02 гривень.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про задоволення апеляційної скарги, міркування захисника, підтримане обвинуваченим, про залишення без задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.404 КПК України судове рішення суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, встановлена у передбаченому законом порядку та на підставі зібраних по справі доказах, яким суд надав належну правову оцінку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані судом першої інстанції за ч.2 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.2 ст.289 КК України, вчинено за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам.

В апеляційній скарзі не оскаржується доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію його дій по ч.2 ст. 289 КК України.

Покарання обвинуваченому призначено у відповідності до вимог ст.65 КК України з врахуванням суспільної небезпеки скоєного, обставини та характеру скоєного кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, обставини, що впливають на його відповідальність, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який є громадянином України, раніше не судимим, не перебуває на обліку у нарколога та психіатра, страждає розладом психіки, має двох малолітніх дітей ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , тобто яким на день До о Обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченому суд першої інстанції, відніс щире каяття у скоєному. Обставин, які б обтяжували покарання, судом не встановлено.

Колегією суддів знайшло підтвердження покликання апелянта про те, що суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , а вподальшому звільняючи обвинуваченого від відбуття призначеного покарання у виді обмеження волі на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», належним чином не перевірив анкетні дані обвинуваченого, які документально підтверджували б наявність у ОСОБА_7 двох неповнолітніх дітей, що не досягли 18 річного віку та по відношенню до яких ОСОБА_7 не був позбавлений батьківських прав.

Суду апеляційної інстанції захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_9 було надано ксерокопії свідоцтв про народження:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначено мати ОСОБА_12 , батько - ОСОБА_7 ,

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , де зазначено мати ОСОБА_12 , батько - ОСОБА_7 .

Також надано з лист-відповідь про те, що органом опіки та піклування Сихівської районної адміністрації не приймався висновок щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_7 відносно дітей ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На думку колегії суддів вищевказані документи спростовують необґрунтовані покликання апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно звільнив ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» через відсутність достатніх даних про наявність на утриманні в останнього двох неповнолітніх дітей, які не досягли 18 річного віку та відносно яких він не був позбавлений батьківських прав.

На підставі наведеного вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його скасування в частині призначення покарання та звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Залізничного районного суду м.Львова від 15.11.2017 року у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: