Постанова
Іменем України
04 жовтня 2018 року

м. Київ
справа № 153/370/17
провадження № 51-2921км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги потерпілої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на вирок Ямпільського районного суду Вінницької області від 29 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 16 листопада 2017 року у кримінальному провадженні №0000027 щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Ямпіль Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Ямпільського районного суду Вінницької області від 29 червня 2017 року ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів у провадженні.
Апеляційний суд Вінницької області ухвалою від 16 листопада 2017 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_9 залишив без змін.
Суд визнав ОСОБА_9 винуватим у вчиненні злочину, за який його було засуджено за обставин, детально викладених у вироку.
Як установив суд, ОСОБА_9 19 січня 2017 року близько 23:30, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «Daewoo Tico» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), рухаючись автодорогою сполученням с. Михайлівка м. Ямпіль Вінницької області, при в`їзді в с. Біла Ямпільського району Вінницької області всупереч вимогам підпункту «а» пункту 2.9, пунктів 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху вказаного автомобіля, внаслідок чого втратив змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, що призвело до виїзду автомобіля за межі проїзної частини, де відбулося перекидання автомобіля у кюветі. У результаті цього пасажир автомобіля ОСОБА_10 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційних скаргах потерпіла ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, порушують питання про скасування ухвали апеляційного суду і зміну вироку місцевого суду щодо ОСОБА_9 та просять на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу. Аргументуючи заявлену вимогу, потерпіла та захисник зазначають, що суди при призначенні покарання ОСОБА_9 не повною мірою врахували те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні непрацездатну матір, яка потребує допомоги, позитивно характеризується за місцем роботи, навчання та проживання, визнав вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, позицію потерпілої, яка просила суворо не карати ОСОБА_9 .
Також захисник ОСОБА_8 зазначив, що дорожній знак на ділянці дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода, було поставлено вже після цієї пригоди.
Позиції інших учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_6 підтримала подану касаційну скаргу.
Прокурор ОСОБА_5 заперечила проти задоволення поданої касаційної скарги.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та кваліфікація його дій у касаційних скаргах потерпілої та захисника не оскаржуються.
Доводи потерпілої та захисника щодо неправильного застосування закону Україну про кримінальну відповідальність та про суворість призначеного ОСОБА_9 покарання є непереконливими.
Так, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.
Призначаючи реальне покарання ОСОБА_9 , місцевий суд із достатньою повнотою врахував: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; конкретні обставини кримінального правопорушення, внаслідок якого загинула людина; особу винуватого, який має постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки, матір похилого віку, яка потребує догляду; позитивну характеристику за місцем проживання, роботи та навчання; те, що він на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває; обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, позитивні характеристики та сумлінне ставлення до праці; обставину, яка обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення ОСОБА_9 наближеного до мінімального покарання у межах санкції частини статті, за якою його визнано винуватим.
Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Розглянувши за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 кримінальне провадження та детально його вивчивши, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про правильне встановлення місцевим судом фактичних обставин кримінального провадження, про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину та про правильність кваліфікації його дій, а також звернув увагу на докази, які спростовують доводи, викладені в апеляційній скарзі. При цьому апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що посилання захисника на відсутність знака про наближення повороту на ділянці дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода, не позбавляє учасника дорожнього руху обов`язку уважно стежити за дорогою, а у разі виникнення небезпеки вжити всіх належних заходів, навіть зупинити транспортний засіб для її відвернення, а також вибирати в установлених межах безпечну швидкість руху, ураховуючи дорожню обстановку, особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно ним керувати.
Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та повною мірою відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Оскільки в касаційних скаргах потерпілої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 не наведено переконливих доводів на обґрунтування невиправданої суворості призначеного ОСОБА_9 покарання, то скарги задоволенню не підлягають.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування судових рішень, у провадженні не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Суд
ухвалив:
Вирок Ямпільського районного суду Вінницької області від 29 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 16 листопада 2017 року щодо ОСОБА_9 залишити без зміни, а касаційні скарги потерпілої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3