Номер провадження: 11-сс/785/1598/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_7 ,

представника ТОВ «Безпека бізнесу» ОСОБА_8 ,

представника ТОВ «Промтоварний ринок» - адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника ТОВ «Безпека бізнесу» - ОСОБА_8 та представника ТОВ «Промтоварний ринок» - адвоката ОСОБА_9 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19.09.2018 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000068, внесеному до ЄРДР 23.07.2018 року за ч.3 ст.212 КК України, -

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19.09.2018 року задоволено клопотання слідчого відділу фінансових розслідувань ДПІ в Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 про арешт майна, вилученого 05.09.2018 року в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні №0000068, внесеному до ЄРДР 23.07.2018 року за ч.3 ст.212 КК України.

Своє рішення про накладення арешту на вищезазначене майно, слідчий суддя мотивував тим, що вилучені в ході обшуку речі і документи мають значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, а накладення арешту необхідно для позбавлення можливості приховати, пошкодити, зіпсувати, знищити, відчужити зазначене майно, яке за обставинами кримінального провадження може бути визнано речовим доказом по кримінальному провадженню.

Зміст клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
В обґрунтування вимог про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді представник ТОВ «Безпека бізнесу» - ОСОБА_8 та представник ТОВ «Промтоварний ринок» - адвокат ОСОБА_9 зазначають, що оскаржувана ухвала була постановлена 19.09.2018 року, її повний текст проголошений та направлений до Єдиного державного реєстру судових рішень лише 25.09.2018 року, а оприлюднений у Реєстрі лише 27.09.2018 року.

При цьому про можливість отримати копію повного тексту судового рішення ТОВ «Безпека бізнесу» дізналось лише 26.09.2018 року в телефонному режимі, а представник ТОВ «Промтоварний ринок» отримала копію оскаржуваної ухвали лише 01.10.2018 року.

Позиція суду апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ представника ТОВ «Безпека бізнесу» - ОСОБА_8 та представника ТОВ «Промтоварний ринок» - адвоката ОСОБА_9 , які підтримали доводи клопотань про поновлення строку на апеляційне оскарження та просили їх задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення клопотань; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Необхідність визнання обов`язковості практики Європейського суду з прав людини законодавчо ґрунтується на нормах п. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 р., згідно якого Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а також ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р., у якій зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Суду розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. Розглядувана категорія разом із такими елементами як остаточність судового рішення та своєчасність виконання остаточних рішень є невід`ємними складовими права на суд, яке, у свою чергу, посідає одне з основних місць у системі фундаментальних цінностей будь-якого демократичного суспільства.
Європейський Суд з прав людини в рішенні у справі «Golder v. the United Kingdom» (1975), n. 35 зазначив: «Було б неприйнятним, на думку Суду, якби частина 1 статті 6 детально визначала процесуальні гарантії сторонам у судовому провадженні, не забезпечивши насамперед того, без чого користування такими гарантіями було б неможливим, а саме доступ до суду. Характеристики справедливості, публічності та оперативності судового провадження були б марними, за відсутності судового провадження». У цьому ж рішенні Суд вказав, що право доступу до правосуддя є одним із невід`ємних складових права, гарантованого статтею 6 п. 1. Це не розповсюджувальне тлумачення, що накладає додаткові зобов`язання на Договірні держави: цей висновок заснований на термінології першого речення п. 1 статті 6, прочитаного у контексті цієї статті, з урахуванням предмету та мети нормативного договору, яким є Конвенція, а також загальних принципів права. Таким чином, Суд дійшов висновку, що, навіть і не використовуючи «додаткові засоби тлумачення», передбачені ст. 32 Віденської конвенції, стаття 6 п. 1 забезпечує кожній людині право на розгляд у суді будь-якого спору, що відноситься до його цивільних прав та обов`язків. Вона визнає «право на суд», де право доступу, що розуміється як право ініціювати провадження у цивільній справі, складає лише один із аспектів. До цього слід додати гарантії статті 6 п. 1, що відносяться до організації й складу суду і до руху процесу. Все це у цілому являє собою право на справедливий розгляд.

У справі «Bellet v. France» Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Слід також зазначити, що Суд у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співрозмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (Ashingdane v. the United Kingdom).

Права та свободи людини і громадянина, у відповідності до ст. 55 Конституції України, захищаються судом, при цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з положеннями ст. 24 КПК України, які узгоджуються з приписами ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Разом з цим, специфіка кримінальної процесуальної діяльності визначає особливу процедуру оскарження дій (бездіяльності) і рішень осіб, які її здійснюють, водночас право на оскарження у кримінальному процесі забезпечується встановленням у нормах КПК порядку і строків принесення (у деяких випадках і розгляду) скарг на дії (бездіяльність) і рішення суду, слідчого судді, прокурора, слідчого.

Тому главою 26 КПК України і передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадій досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.

При цьому, стаття 395 КПК України наводить конкретні строки оскарження в апеляційному порядку судових рішень суду першої інстанції, в тому числі ухвал слідчого судді.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що за загальним правилом строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді відраховується з дня її проголошення.

Частиною третьою статті 395 КПК України також встановлені виключення із загального правила, а саме випадки, в яких строк на апеляційне оскарження відраховується не від дня проголошення оскаржуваного судового рішення, а від іншої дати. До цих випадків, зокрема, відносяться:

- оскарження ухвали слідчого судді особою, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги для якої обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення;
- оскарження судового рішення іншим учасником кримінального провадження, якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для якої обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
З викладених положень вбачається, що виключення із загального правила передбачені для двох категорій учасників кримінального провадження, одна з яких є істотно обмеженою у правах та доступі до інформаційних благ в силу утримання під вартою, що зумовлює необхідність надання додаткового часу для підготовки та подачі такою особою апеляційної скарги, а друга з об`єктивних причин не обізнана та не могля бути обізнаною про постановлене судове рішення у зв`язку з нереалізацією або незабезпеченням з певних причин права на участь в судовому провадженні при вирішенні слідчим суддею, судом певних питань, що стосуються її прав, свобод та законних інтересів.
В усіх інших випадках строк на апеляційне оскарження ухвал слідчого судді починає спливати з дня проголошення такого судового рішення. Це ж правило розповсюджується на осіб, які рали участь в судовому засіданні під час розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
З викладеного вбачається, що саме за допомогою чіткого визначення в Кримінальному процесуальному законі України порядку і строків оскарження ухвал слідчого судді в апеляційному порядку, знаходить свою реалізацію конституційний припис закріплений в п. 7 ч. 1 ст. 129 Конституції України, щодо забезпечення розумних строків розгляду справ судом.

Таким чином, кримінальним процесуальним законом України не встановлені заборона або обмеження в реалізації права на оскарження до суду певних судових рішень під час досудового розслідування, а визначена особлива процедура оскарження апеляційного оскарження ухвал слідчого судді, яка в даному випадку не була дотримана апелянтом.

З матеріалів провадження вбачається, що в день постановлення ухвали 19.09.2018 року - була проголошена її резолютивна частина в присутності прокурора, представника ТОВ «Безпека бізнесу» - ОСОБА_8 та представника ТОВ «Промтоварний ринок» - адвоката ОСОБА_9 , а також інших учасників судового провадження, тобто їм було відомо про прийняте слідчим суддею рішення та вони мали змогу подати апеляційну скаргу.

Відповідно до положень ст.395 КПК України, строк на апеляційне оскарження для цих осіб обчислюється з дня проголошення ухвали слідчого судді.

В резолютивній частині зазначеної ухвали, проголошеній в судовому засіданні, чітко вказаний порядок та строки апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, однак представник ТОВ «Безпека бізнесу» - ОСОБА_8 та представник ТОВ «Промтоварний ринок» - адвокат ОСОБА_9 не подали апеляційну скаргу в установлений законом строк, своїм правом на апеляційне оскарження ухвали вони не скористались.

Як пояснив у судовому засіданні прокурор, в день проголошення резолютивної частини ухвали представники ТОВ «Безпека бізнесу» та ТОВ «Промтоварний ринок» отримали копію резолютивної частини ухвали, після чого в цей же день звернулись до слідчого з вимогою про повернення частини майна, на яке не був накладений арешт ухвалою слідчого судді.

Вищевикладене свідчить про необґрунтованість доводів представників ТОВ «Безпека бізнесу» та ТОВ «Промтоварний ринок» про неможливість оскаржити ухвалу слідчого судді у передбачений законом строк у зв`язку з тим, що вони нібито не були обізнані з переліком майна, на яке накладений арешт.

Повний текст ухвали згідно з долученою до матеріалів справи довідкою був проголошений 19.09.2018 року, однак внесений до Автоматизованої системи документообігу Приморського районного суду м. Одеси 25.06.2018 року.

Копію оскаржуваної ухвали представник представника ТОВ «Безпека бізнесу» - ОСОБА_8 отримала 26.06.2018 року, що підтверджується відповідною розпискою, а відомості про отримання копії ухвали представником ТОВ «Промтоварний ринок» - адвокатом ОСОБА_9 матеріали провадження не містять взагалі.

При цьому представник ТОВ «Промтоварний ринок» - адвокат ОСОБА_9 у своєму клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження стверджує, що отримала копію оскаржуваної ухвали 01.10.2018 року.

Разом з цим, з матеріалів провадження вбачається, що директор ТОВ «Промтоварний ринок» - ОСОБА_10 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою 24.09.2018 року, тобто до отримання представником копії повного тексту оскаржуваної ухвали.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 26.09.2018 року вказана апеляційна скарга була повернута апелянту у зв`язку з непідтвердженням його повноважень.

Апеляційна скарга з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження представником ТОВ «Безпека бізнесу» - ОСОБА_8 була подана 28.09.2018 року.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ТОВ «Безпека бізнесу» - ОСОБА_8 та представник ТОВ «Промтоварний ринок» - адвокат ОСОБА_9 не змогли пояснити суду, які саме обставини, окрім відсутності повного тексту оскаржуваної ухвали, позбавляли їх можливості подати апеляційну скаргу в межах встановленого п.3 ч.2 ст.395 КПК України п`ятиденного строку з дня проголошення ухвали.

При цьому в судовому засіданні було встановлено, що представник ТОВ «Промтоварний ринок» - адвокат ОСОБА_9 звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою ще до отримання копії повного тексту оскаржуваної ухвали, однак навіть з урахуванням цього не змогла пояснити, що заважало їй подати апеляційну скаргу в межах строку на апеляційне оскарження.

Крім того, посилання представника ТОВ «Промтоварний ринок» - адвоката ОСОБА_9 на те, що 24.09.2018 року вони звернулись з апеляційною скаргою в межах встановленого КПК України строку на апеляційне оскарження, не є предметом розгляду в даному провадженні, але дані обставини свідчать про те, що апелянти були достовірно обізнаними про повернення апеляційної скарги директору ТОВ «Промтоварний ринок», яка за їх твердженням була подана в межах строку на апеляційне оскарження, однак не скористались своїм правом на касаційне оскарження цієї ухвали, а повторно подали апеляційну скаргу від свого імені із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, що свідчать про те, що вони мали можливість подати апеляційну скаргу в межах строку на апеляційне оскарження.

Таким чином, апеляційний суд визнає доводи представників ТОВ «Безпека бізнесу» та ТОВ «Промтоварний ринок» щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження безпідставними, оскільки для них цей строк починає спливати з дня проголошення ухвали, вони були обізнані про наявність судового рішення та мали змогу подати апеляційну скаргу в межах передбаченого процесуальним Законом строку. Переконливих доводів з приводу наявності реальних обставин, які унеможливлювали звернення з апеляційною скаргою в межах строку на апеляційне оскарження, представниками в судовому засіданні надано не було.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.399 КПК України, апеляційна скарга подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що в судовому засіданні не була доведена поважність причин пропуску представником ТОВ «Безпека бізнесу» - ОСОБА_8 та представником ТОВ «Промтоварний ринок» - адвокатом ОСОБА_9 строку на апеляційне оскарження, у зв`язку з чим колегія суддів не знаходить підстав для задоволення клопотань представників та поновлення їм вказаного строку.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Відмовити в задоволенні клопотань представника ТОВ «Безпека бізнесу» - ОСОБА_8 та представника ТОВ «Промтоварний ринок» - адвоката ОСОБА_9 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19.09.2018 року, якою задоволено клопотання слідчого відділу фінансових розслідувань ДПІ в Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 про арешт майна, вилученого 05.09.2018 року в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні №0000068, внесеному до ЄРДР 23.07.2018 року за ч.3 ст.212 КК України.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4