Справа № 728/336/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/29/2018
Категорія - ч.3 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 квітня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

з участю: прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000104 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_8 на вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 20 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , не одружений, освіта середня, не працює, раніше судимий:

1) 07.05.2010 року Бахмацьким районним судом Чернігівської області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки; на підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

2) 14.04.2011 року тим же судом за ч.1 ст.185; ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 10 днів, на підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

3) 08.05.2012 року тим же судом за ч.2 ст.185; ст.198; ч.1, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці; 03.02.2014 року звільнений з місць позбавлення волі умовно-достроково на 1 рік 5 місяців 13 днів на підставі постанови Первомайського районного суду Харківської області від 24.01.2014 року,

засуджений за ч.3 ст.185 КК України до покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_7 не застосовувався.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 12 серпня 2015 року, близько 11 години, ОСОБА_7 проник до будинку ОСОБА_10 , розташованого по АДРЕСА_2 , звідки повторно, таємно здійснив крадіжку грошей в сумі 137 грн., а також особистого майна, що належать ОСОБА_10 , чим заподіяв останній матеріальні збитки на загальну суму 508 грн.

Не погодившись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеність його вини, просив скасувати вирок місцевого суду, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим за ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді арешту на строк 4 місяці. В обґрунтування скарги зазначив, що місцевим судом не було в достатній мірі враховано конкретні обставини скоєння кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово засуджений за вчинення корисливих злочинів, має незняті та непогашені судимості, вчинив новий злочин через незначний час після звільнення з місць позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з наведених вище підстав; обвинуваченого ОСОБА_7 , котрий просив залишити без змін вирок місцевого суду, вважаючи його законним і обґрунтованим; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів підстав для її задоволення не вбачає, виходячи з наступного,

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

За змістом пунктів 1-5 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Наведений у ч.1 ст.66 КК перелік обставин, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими й інші обставини, не зазначені в ч.1 цієї статті.

Зі змісту скарги убачається, що прокурор фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання ОСОБА_11 і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 міру покарання, суд першої інстанції, згідно вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; дані про його особу, який на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, не працює, раніше неодноразово судимий, вчинив злочин маючи незняту та непогашену судимість; обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, добровільне відшкодування завданих збитків, примирення з потерпілою, відсутність негативних характеристик з місця проживання та ненастання тяжких наслідків від скоєного; обставину, яка обтяжує покарання - вчинення злочину щодо особи похилого віку; наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; та, з урахуванням позиції потерпілої ОСОБА_10 , яка переконливо просила не позбавляти ОСОБА_7 волі, дійшов правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.69 КК України, саме у виді громадських робіт.

Доводи апелянта про те, що місцевий суд помилково визнав добровільне відшкодування збитків пом`якшуючою обставиною, так як частину завданих потерпілій ОСОБА_10 збитків відшкодовано не самим обвинуваченим, а його братом, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.127 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення.

А тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав добровільне відшкодування завданого збитку обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , з чим погоджується і колегія суддів.

Відтак, всі обставини, на які посилається прокурор, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання враховані, тому доводи про м`якість призначеного покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги в цій частині.

В той же час, місцевий суд, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 із застосуванням ст.69 КК України, неправильно застосував вимоги даної норми Закону.

Так, за змістом ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Місцевий суд, застосувавши ст.69 КК України, призначив покарання ОСОБА_7 нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті за вчинений злочин.

Проте, враховуючи, що санкція частини 3 статті 185 КК України передбачає покарання лише у виді позбавлення волі на певний строк, у даному випадку, при призначенні покарання, необхідно перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини статті за цей злочин, а саме у виді громадських робіт.

Відтак, вирок місцевого суду підлягає зміні у частині призначення ОСОБА_7 покарання щодо застосування принципів ст.69 КК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 20 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання щодо застосування принципів ст.69 КК України.

ОСОБА_7 вважати засудженим за ч.3 ст.185 КК України до покарання, із застосуванням ст.69 КК України, шляхом переходу до іншого, більш м`якого виду покарання, у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.

У решті цей же вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4