справа № 539/2147/18
провадження № 1-кп/539/262/2018
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2018 року Лубенський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

з участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

представника потерпілого - ДП «Лубенське лісове господарство» Полтавського обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Лубни кримінальне провадження на підставі угоди про примирення зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000610 від 19.05.2016 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня спеціальна, не працюючого, одруженого, в силу ст. 89 КК України не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

18.05.2018 року, близько 10 години 10 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи на автомобілі «RENAULT KANGOO», д/н НОМЕР_1 в лісовому масиві в кв.150 виділу 1 об`єкту природно-заповідного фонду - ботанічної пам`ятки природи місцевого значення «Урочище Морозівська дача», помітив складені однометрові колоди деревини породи «Біла акація» загальним об`ємом 1,6 метра кубічні, які вирішив таємно викрасти.

Так, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою власної наживи, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, таємно, умисно, шляхом вільного доступу завантажив до свого автомобіля 0,518 метра кубічні однометрових колод деревини породи «Біла акація», вартість яких згідно довідки ДП «Лубенське лісове господарство» №02/233 від 18.05.2018 року становить 264,18 грн., проте не зміг довести свій злочинний умисел до кінця, оскільки його злочинні дії були виявлені та припинені працівниками ДП «Лубенське лісове господарство», внаслідок чого ОСОБА_4 з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав за необхідне для доведення злочину до кінця.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, а саме: незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

01.06.2018 року між представником потерпілого - ДП «Лубенське лісове господарство» Полтавського обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 в порядку передбаченому ст.ст. 468, 469, 471 КПК України, укладено угоду про примирення, за умовами якої сторони дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, узгодили покарання у виді штрафу 70 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1190 гривень, а також щодо наслідків укладення та затвердження угоди, передбачених ст. 473 КПК України, наслідків невиконання угоди, передбачених ст.476 КПК України та щодо наслідків умисного невиконання угоди про примирення.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні вважав, що при укладенні угоди про примирення дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив угоду про примирення затвердити і призначити обвинуваченому, узгоджену в угоді міру покарання.

Представник потерпілого ДП «Лубенське лісове господарство» Полтавського обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України ОСОБА_5 вважав за можливе затвердити укладену угоду про примирення та призначити узгоджене сторонами покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, в обсязі підозри, погодився на застосування до нього узгодженого виду і розміру покарання у разі затвердження угоди та пояснив, що він розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, характер пред`явленого обвинувачення і що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання. Просив угоду про примирення затвердити та призначити узгоджене покарання.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, судом встановлені обґрунтовані підстави вважати, що сторони примирились і укладення угоди є добровільним. Зобов`язання взяті на себе обвинуваченим за угодою про примирення можливі для виконання.

Згідно п.1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду про примирення.

Відповідно ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим.

Згідно ст.469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Перевіривши угоду про примирення на відповідність вимогам КПК та КК України, суд встановив, що кваліфікація дій обвинуваченого за ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна є правильною.

Злочин у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винуватим, відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості і відповідно до вимог ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути укладена у кримінальному провадженні.

Судом встановлено, що умови угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України, не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що угода підлягає затвердженню, оскільки відповідає вимогам ст. 471 КПК України.

Узгоджена міра покарання - у виді штрафу, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого та відсутність обставин, які обтяжують покарання, відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених в ст. 65 КК України.

Суд вирішує долю речових доказів відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Таким чином, керуючись ст.100, п. 1 ч. 3 ст. 314, ч. 2 ст. 373, ст.ст. 374, 474, 475 КПК України, суд -

З А С У Д И В :

Затвердити угоду від 01 червня 2018 року про примирення укладену між потерпілим ДП «Лубенське лісове господарство» Полтавського обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України в особі представника ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000610 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди про примирення від 01 червня 2016 року покарання у виді штрафу в розмірі 70 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1190 гривень.

Речові докази, автомобіль «RENAULT KANGOO», д/н НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію тз НОМЕР_2 , які знаходяться на відповідальному зберіганні у Полуляха МВ, залишити власнику.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Полтавської області через Лубенський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Копію даного вироку негайно вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_1