Постанова
Іменем України

29 травня 2018 року

м. Київ
справа № 173/689/17
провадження № 51-2623 км 18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2017 року про відмову у відкритті апеляційного провадження в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000187, за обвинуваченням відносно ОСОБА_6 .
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, перший заступник прокурора Дніпропетровської області звернувся до апеляційного суду зі скаргою на зазначений вирок суду.
01 вересня 2017 року ухвалою судді Апеляційного суду Дніпропетровської області прокурору відмовлено у відкритті апеляційного провадження за його скаргою на підставі ч. 4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), оскільки вона подана на рішення виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим, згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.
Апеляційний суд виходив із того, що рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду й дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з порушенням вимог кримінального процесуального закону. Посилається на те, що суд безпідставно відмовив у відкритті провадження за його апеляційною скаргою на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2017 року відносно ОСОБА_6 , оскільки вимоги його скарги не стосувалися перегляду в апеляційному порядку фактичних обставин кримінального провадження, а предметом звернення п до апеляційного суду стала кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 та порушення вимог ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 337 КПК щодо принципу презумпції невинуватості особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження.
Позиції інших учасників судового провадження
В судовому прокурор просив задовольнити касаційну скаргу, ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 1ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно ч. 4 ст. 399 КПКпередбачено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 394 КПК судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, прокурор подав апеляційну скаргу на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2017 року відносно ОСОБА_6 , в якій порушував питання про зміну вироку суду першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягало у приведенні кваліфікації дій засудженого ОСОБА_6 у відповідність диспозиції ч. 3 ст. 185 КК, яка не містить кваліфікуючої ознаки «з проникненням до території домоволодіння», а також у порушенні вимог ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 337 КПК щодо принципу презумпції невинуватості особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження.
Натомість, суддя-доповідач апеляційного суду, відмовляючи прокурору у відкритті апеляційного провадження за його скаргою, на стадії прийняття апеляційної скарги, фактично вдався до оцінки доводів скарги прокурора, зазначивши при цьому, що учасники судового провадження, яке здійснювалося у порядку ч. 3 ст. 349 КПК, позбавлені права на оскарження в апеляційному порядку вироку суду першої інстанції в частині кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки він в судовому засіданні суду першої інстанції повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінального правопорушення та погодився з кваліфікацією своїх дій.
З таким висновком судді апеляційного суду погодитися не можна, з огляду на позицію викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2018 року № 13-3зво18, яка полягає в порушенні судами права заявника на подання апеляційної скарги.
Зокрема вона стосується питання подання апеляційної скарги з підстав правової кваліфікації дій, у вчиненні яких зізнався обвинувачений. У цьому рішенні було констатовано, що позиція національних судів прямо суперечить тлумаченню відповідних положень законодавства, згідно з якою поняття «обставини», використане під час відповідного провадження на національному рівні, поширюється лише на фактичні обставини справи та не містить їхньої кримінально-правової кваліфікації. При цьому стверджувати, що заявник повинен був передбачати, що, не оспорюючи фактів, установлених у судовому засіданні, він відмовився від можливості оскарження обвинувального вироку щодо себе, якщо він вважав правову кваліфікацію своїх дій неправильною, не можна.
Отже, зважаючи на те, що ч. 2 ст. 394 КПК, встановлює обмеження щодо можливості апеляційного оскарження судового рішення лише на підставі заперечення обставин, які ніким не оспорювались і дослідження яких суд визнав недоцільним, право на оскарження рішення суду на підставі неправильної кваліфікації дій КПК не обмежується. Тобто норми КПК не містять обмежень щодо оскарження в апеляційному порядку кримінально-правової кваліфікації дій, зокрема й у тих кримінальних провадженнях, у яких під час судового розгляду суд першої інстанції застосував ч. 3 ст. 349 КПК і визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися.

Окрім зазначеного, поза увагою судді апеляційного суду залишилися доводи апеляційної скарги прокурора щодо порушення судом першої інстанції вимог ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 337 КПК щодо принципу презумпції невинуватості особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження.
Таким чином, рішення судді апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження за скаргою прокурора на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2017 року відносно ОСОБА_6 на підставі ч. 4 ст. 399 КПК, є незаконним та необґрунтованим, таким що позбавляє учасників судового провадження права на апеляційне оскарження судового рішення і значно обмежує їх право на доступ до правосуддя.

Отже, суддею апеляційного суду було допущено таке порушення вимог кримінального процесуального закону, яке відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК слід визнати істотним, оскільки воно перешкодило суду належним чином забезпечити права та законні інтереси учасників кримінального провадження й ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
З огляду на викладене, оскаржувану ухвалу судді апеляційного суду необхідно скасувати на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції зі стадії прийняття апеляційної скарги, під час якого слід урахувати наведене та ухвалити законне, обґрунтоване і умотивоване рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436 - 438, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Верховний Суд

ухвалив:
Касаційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2017 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2017 року ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3