Справа № 466/2855/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/783/488/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2018 року м. Львів
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області
під головуванням судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши в судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу
слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 25 квітня 2018 року про застосування до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч.2 ст. 186 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначенням розміру застави,
з участю прокурора ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
ВСТАНОВИЛА:
підозрюваний ОСОБА_6 18 червня 2018 року подав апеляційну скаргу, у якій просить поновити всі строки «з правової точки зору на згідно із КПК України»; надати йому право на безоплатну правову допомогу та можливість оскарження обраної до нього міри запобіжного заходу.

Оскаржуваною ухвалою слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Львова клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 , погоджене у встановленому законом порядку, задоволено.

Обрано підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном на 60 (шістдесят днів).

Доручено слідчому СВ Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 негайно повідомити родичам підозрюваного ОСОБА_6 про мотиви обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Строк дії ухвали становить шістдесят днів з дня постановлення ухвали.

Копію ухвали вручити підозрюваному ОСОБА_6 негайно після її оголошення.

Виконання ухвали доручено слідчому СВ Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 .

Контроль за виконанням даної ухвали покладено на прокурора Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_10 .

Не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, підозрюваний ОСОБА_6 зазначає, що йому не були вручені жодні документи, які б підтверджували його причетність до інкримінованого йому правопорушення. Крім того, йому не було роз`яснено його права та обов`язки.

Апелянт підкреслює, що під час затримання він знаходився у стані білої гарячки. Тому його утримують у ДУ «ЛУВП №19» безпідставно та незаконно, порушуючи його право на свободу та захист.

При винесені оскаржуваної ухвали слідчий суддя не взяв до уваги думку апелянта, потерпілі та свідки показів не надали, відмовились з`являтись на виклики органів досудового слідства та суду.

Вказує, що йому не було оголошено суму застави, причини затримання, та статтю КК України, за якою йому оголошено підозру.

Зі слів працівників ДУ «ЛУВП №19» апелянт дізнався, що його підозрюють у вчиненні крадіжки, однак він крадіжку не вчиняв, оскільки представився охоронцем школи і мав забрати телефони для перевірки. Стверджує, що його дії слід кваліфікувати за ст.190 КК України, так як речі особисто в руки йому дали школярі.

Згідно оскаржуваної ухвали, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , будучи неодноразово судимим, останній раз засуджений 08 вересня 2015 року Любарським районним судом Житомирської області за ч.3 ст.185 КК України, до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, до покарання призначеного за новим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Смілярського міськрайонного суду Черкаської області від 03 лютого 2013 року та призначено остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Вказаний вирок змінено 24 листопада 2016 року Апеляційним судом Житомирської області, з вироку виключено посилання на призначення покарання з урахуванням ст.71 КК України, та ОСОБА_6 вважати засудженим за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та за вироком Чуднівського районного суду Житомирської області від 26 серпня 2015 року, призначено остаточне покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. 25 травня 2017 року на підставі ст.81 КК України, звільнений умовно-достроково, (не відбутий строк 9 місяців і 13 днів), на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив умисний корисливий злочин проти власності.
Так, ОСОБА_6 , 20 березня 2018 року, приблизно о 08 год. 40 хв., перебуваючи у приміщенні 4-А класу СЗШ №44 ім. Т.Г. Шевченка, розташованої за адресою: м. Львів, вул. Я. Пстрака, 1, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), діючи з корисливих мотивів, повторно, шляхом ривка, відкрито заволодів мобільним телефоном ОСОБА_11 марки «HUAWEI Y3» сірого кольору, ІМЕІ 1) НОМЕР_1 , ІМЕІ 2) НОМЕР_2 , вартістю 2500 гривень, в якому знаходилась сім - карта оператора мобільного зв`язку «Київстар» № НОМЕР_3 вартістю 20 грн., на рахунку якої грошових коштів не було, чим заподіяв останньому матеріальну шкоду на загальну суму 2500 грн.
Після чого, ОСОБА_6 , продовжуючи свій злочинний умисел, шляхом ривка відкрито заволодів майном ОСОБА_3 , а саме: мобільним телефоном «Samsung J3» золотого кольору, ІМЕІ 1) НОМЕР_4 , ІМЕІ 2) НОМЕР_5 вартістю 2974 гривень, в якому знаходилась сім - карта мобільного оператора зв`язку «Київстар» № НОМЕР_6 та «Водафон» № НОМЕР_7 вартістю 20 гривень кожна, на рахунку якої грошових коштів не було, чим заподіяв останньому матеріальну шкоду на загальну суму 3014 грн.
Після чого, направився до виходу школи, однак, свого злочинного умислу не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був виявлений вчителем ОСОБА_12 , у зв`язку з чим викраденим майном не розпорядився.
Таким чином, в ході досудового розслідування встановлено достатність підстав для повідомлення ОСОБА_6 , про підозру закінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинено повторно, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 - ч.2 ст. 186 КК України.
Дослідивши матеріали клопотання, доводи апеляційної скарги, заслухавши підозрюваного ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляцію, прокурора, який заперечив апеляцію, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Щодо строку на апеляційне оскарження, то ватро зазначити, що відповідно до ч.3 ст. 395 КПК України для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. У матеріалах провадження відсутня розписка про отримання обвинуваченим, який перебуває під вартою, копії ухвали слідчого судді від 25 квітня 2018 року. Відтак, колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в межах строку на апеляційне оскарження.
Відповідно до вимог ст.ст.177,178,183,194,200 КПК України та п. «е» ч.1 ст.5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, міра запобіжного заходу у вигляді взяття під варту обирається підозрюваному, обвинуваченому судом при наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення, або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, що вказана особа може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати провадженню іншим чином, а також вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Згідно із ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Пункт 5 ч.2 ст.183 КПК України декларує, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні закінченого замаху на тяжке кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України, максимальна міра покарання за який становить шість років позбавлення волі.
З огляду на те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», колегія суддів вважає необхідним враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182).
У п.48 рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Чеботар проти Молдови», № 35615/06, від 13 листопада 2007 року, судом було зазначено, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданим відповідно до ст. 5 §1 (с), поліція не повинна мати докази, достатні для предявлення обвинувачення, ані в момент арешту, ані під час перебування заявника під вартою. Так само необов`язково, щоб затриманій особі в подальшому було пред`явлено обвинувачення або ця особа постала перед судом. Метою попереднього утримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозри, що є підставою для затримання.
Колегія суддів вважає, що надані слідчим та прокурором докази доводять обставини, які вказують про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15-ч.2 с.186 КК України. Це підтверджується, зокрема заявою про вчинене кримінальне правопорушення, протоколом огляду місця події від 20 березня 2018 року, показами свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 ОСОБА_3 , протоколом допиту підозрюваного від 03 квітня 2018 року, протоколом проведення слідчого експерименту від 03 квітня 2018 року, іншими матеріалами провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001059 від 21 березня 2018 року.
Відтак апеляційні доводи про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги думку апелянта, потерпілі та свідки показів не надали; те, що ОСОБА_6 не було оголошено причини затримання та статтю КК України, за якою йому оголошено підозру спростовуються матеріалами провадження і є безпідставними.
Колегія суддів переконана, що у цьому кримінальному провадженні існують ризики, а саме те, що ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, неповнолітніх свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про те, що призначення більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою унеможливить запобігання ризикам, передбачених ст.177 КПК України. І зазначені ризики у кримінальному провадженні жодним чином не зменшились та не відпали.
Тому доводи апелянта про безпідставність обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 у виді тримання під вартою без визначенням розміру застави не ґрунтуються на вимогах закону та не відповідають фактичним обставинам провадження.
При постановленні оскаржуваної ухвали слідчим суддею враховано дані, що характеризують особу ОСОБА_6 , зокрема те, що підозрюваний не працює, відтак не має офіційного доходу, раніше неодноразово суджений, зокрема за злочини проти власності, на шлях виправлення не став та продовжує вчиняти кримінальні правопорушення.
Таким чином, враховуючи вимоги ст.183 КПК України, колегія суддів вважає клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та ухвалу слідчого судді про його задоволення законним та обґрунтованим, і не знаходить достатніх та належних підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 .
Керуючись ст. 177, 178, 183, 309, 310, 376, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 25 квітня 2018 року про обрання до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави залишити без змін, а апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4