АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 766/9160/17
Номер провадження : 11-кп/791/439/18 Головуючий в І інстанції : ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2018 року травня місяця 22 дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого судді : ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Секретар судового засідання: ОСОБА_5

З участю прокурора: ОСОБА_6

Обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8

Захисників: ОСОБА_9 , ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в залі Апеляційного суду Херсонської області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001458 від 16.03.2017, за апеляційними скаргами прокурора із доповненнями, захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_10 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 26 січня 2018 року щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, українця, громадянина України, не одруженого, дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 05.11.2009 Цюрупинським районним судом Херсонської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, згідно ч.4 ст.70 КК України приєднано невідбуту частину покарання за вироком Комсомольського районного суду Херсонської області від 04.06.2009 у виді 5 років та остаточно призначено 8 років позбавлення волі;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Чорнобаївка Білозерського району Херсонської області, українця, громадянина України, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 31.07.2014 Суворовським районним судом м. Херсона за ч.2 ст.185, ч.1 ст.304 КК України до 3 років позбавлення волі,
в с т а н о в и л а:
Зазначеним вироком : ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі з поміщенням до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Продовжено щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили. Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з 25.04.2017 року. На підставі ч.1, ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 25.04.2017 року по 21.06.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, підлягає зарахуванню як відбуте, ще додатково 56 днів.
ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі з поміщенням до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Продовжено щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили. Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з 26.04.2017 року. На підставі ч.1, ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 26.04.2017 року по 21.06.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто підлягає зарахуванню, як відбуте, ще додатково 57 днів.
В задоволенні позову ДП «Підприємство Державно кримінально-виконавчої служби України» (№90) до ОСОБА_11 та ОСОБА_8 відмовлено.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Вироком суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винними в тому, що вони, будучи раніше засудженими за ст.185 КК України, діючи за попередньою змовою між собою, повторно, у період часу з 13.03.2017 по 15.03.2017 року, проникли на територію північно-виправної колонії УДПтСУ в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі (№90), що розташована по вул. Некрасова, 234, у м. Херсоні, а саме подолавши огорожу через паркан, де умисно, за корисним мотивом заволодіння чужим майном, таємно, скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, з фасаду складського приміщення, скоїли крадіжку металевих листів у кількості 7 штук, загальною вартістю 3616 грн. 67 коп., які знаходились на балансі Підприємства Державної кримінально-виконавчої служби України (№90), чим спричинили матеріальну шкоду вищевказаному підприємству на зазначену суму.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції прокурор, обвинувачений ОСОБА_8 , захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_10 подали апеляційні скарги.
В апеляційній скарзі із доповненнями прокурор вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
В обґрунтування своєї апеляції посилається на те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 раніше були судимі, звільнившись у 2017 році з місць позбавлення волі, знову вчинили умисне правопорушення, що свідчить про їхню стійку злочину діяльність. Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги, що обвинувачені не працюють та не вжили заходів, направлених на відшкодування шкоди потерпілому.
Із обвинувального акту, який прокурором проголошено під час судового провадження, дії обвинуваченихОСОБА_7 , ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України кваліфіковано як «таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб».
Однак, суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку при наданні кваліфікації діямОСОБА_7 , ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України безпідставно вказав на ознаку, яка не інкримінувалась, «таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб», тобто вийшов за межі пред`явленого обвинувачення, чим погіршив становище обвинувачених. При цьому мотиви прийнятого рішення у вироку не навів.

Судом під час ухвалення рішення щодо зарахування ОСОБА_7 , ОСОБА_8 строку попереднього ув`язнення, безпідставно не зарахував ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк їх попереднього ув`язнення з 21.06.2017 по дату набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Просить повторно дослідити характеризуючи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 матеріали, вирок
Херсонського міського суду Херсонської області від 26.01.2018 стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 скасувати з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинуваченим внаслідок м`якості.

Апеляційним судом ухвалити новий вирок, яким дії ОСОБА_7 , ОСОБА_8 кваліфікувати за ч. 3 ст. 185 КК України як «таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб».
ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. Закону України від 26.11.2015) в строк відбування покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з 25.04.2017 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. Закону України від 26.11.2015) в строк відбування покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з 26.04.2017 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 не погоджується з вироком суду та вважає, що він підлягає скасуванню, оскільки постановлений на показах одного свідка ОСОБА_12 , який є заінтересованою особою та робітником виправної колонії №90.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 вважає, що вина ОСОБА_13 та ОСОБА_8 у вчиненні крадіжки матеріалами справи не доведена і їх дії необхідно кваліфікувати за ч.1 ст.193 КК України, як незаконне привласнення особою знайденого або чужого майна, що випадково опинилося у неї, оскільки обвинувачені свою вину у скоєнні крадіжки не визнали та пояснили, що сім листів металу вони знайшли в березні 2017 року в кущах біля паркану УДПтСУ, які потім здали до пункту прийому металобрухту громадянину ОСОБА_14 , на територію УДПтСУ не проникали.
Просить вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 змінити, перекваліфікувати його дії з ч.3 ст.185 КК України на ч.1 ст.193 КК України та з урахуванням особи та пом`якшуючих обставин обрати йому покарання.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 не погоджується з вироком суду першої інстанції та вважає, що вирок суду необхідно змінити в частині кваліфікації дій ОСОБА_8 .
В обґрунтування своєї апеляції посилається на те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 свою вину не визнали, та пояснили, що сім металевих листів вони знайшли біля паркану УДПтСУ у березні 2017 року та здали їх ОСОБА_14 , тому вони повинні нести відповідальність за скоєння правопорушення, передбаченого ч.1 ст.193 КК України.
Крім того, суд у вироку зазначив, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 винні у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, а засудив їх за ч.3 ст.185 КК України. Вважає, що в даному випадку суд повинен був кваліфікувати дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України, оскільки крадіжку було вчинено із не охоронюваного та незакритого приміщення.
Також не погоджується з вироком суду в частині зарахування у строк покарання, відповідно до ч.5 ч.1 ст.72 КК України, строку попереднього ув`язнення з 25.04.2017 по 21.06.2017, оскільки закон, який покращую становище обвинуваченого, не має зворотної дії, тому у строк покарання необхідно зарахувати весь період попереднього ув`язнення до набрання вироком законної сили.
Просить вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 26 січня 2018 року стосовно ОСОБА_8 змінити, перекваліфікувати його дії з ч.3 ст.185 КК України на ч.1 ст.193 КК України та з урахуванням особи та пом`якшуючих обставин обрати йому покарання.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляцій, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, а скарги захисників та обвинуваченого ОСОБА_8 просив залишити без задоволення, обвинувачених та їх захисників, які підтримали свої апеляційні скарги, а скаргу прокурора просили залишити без задоволення, заслухавши сторони в судових дебатах, які залишилися на своїх позиціях, перевіривши та дослідивши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.
Вимогами ч.1 ст.370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як встановлено матеріалами кримінального провадження, судом дотримано вимог ст. 91-93 КПК України, спрямованих на встановлення у справі об`єктивної істини. Викладені у вироку висновки суду щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчинені вказаного кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені зібраними у матеріалах провадження доказами.
Допитані в якості обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 винуватість в висунутому обвинуваченні визнали частково, та надали пояснення про те, що вони неподалеку від паркану ПВК-90 знайшли в кущах 7 листів металу, які здали на пункт металолому, через паркан до складу за листами металу не лазили.
За вироком щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , суд навів докази, дав їм відповідну оцінку і мотивував свої висновки.
Так, свідок ОСОБА_12 надав суду показання про те, що він у середині березня 2017 року у робочій час, обстежуючи територію складу, почув стук по металу, підійшовши поближче, помітив в конструкції складу відсутність обшивки листового металу та обвинувачених, які зривали листи металу з стін, побачивши його, вони швидко пішли до паркану у сторону с.Степанівка. Він, оглянув склад, побачив, свіжі сліди зриву листів металу.

Свідок ОСОБА_14 дав суду показання про те, що він десь в середині березня 2017 працював приймальником на зборі металолому, до нього прийшли обвинувачені, які запропонували йому листи металу, пояснивши, що вони працюють на будівництві та розбирають і розпродають об`єкт. Після того, як домовились про ціну листів, вони пішли, а потім приходили окремо один від одного з листами, продавши загальною кількістю 7 листів металу, пообіцяли продати ще, але більше не приходили.
Крім того в судовому засіданні, свідок ОСОБА_14 з впевненістю впізнав обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , як осіб, що приносили йому на продаж листи металу та при огляді фототаблиця впізнав листи металу зображені на фото №1 як на ті, що здали йому обвинувачені.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.03.2017 о 16-00 год. свідок ОСОБА_14 на фото №2 впізнав ОСОБА_7 , як на особу, яка в березні 2017 приносила йому металеві листи.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.03.2017 о 15.40год. свідок ОСОБА_14 впізнав на фото №2 ОСОБА_8 , як особу, яка в березні 2017 приносила йому на здачу металеві листи.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.03.2017 о 12.00год. свідок ОСОБА_12 на фото №3 впізнав ОСОБА_8 , як на особу, яка в березні 2017 зривала металеві листи та складала їх на території ПВК90 разом із своїм напарником, та побачивши його почали тікати перелізши при цьому через паркан території.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.03.2017, о 12.30год. свідок ОСОБА_12 вказав на фото під №3 ОСОБА_7 , як на особу, яка в березні 2017 зривала металеві листи та складав їх на території ПВК90 разом із своїм напарником, та побачивши його почали тікати перелізши при цьому через паркан території.

Протоколом слідчого експерименту та відеозаписом від 22.05.2017 де свідок ОСОБА_12 показує, місце вчинення злочину, відсутність листів металу на обшивці складу, місце де він 13.03.2017 побачив ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та напрямок куди вони втекли.
При цьому у суду першої інстанції не було підстав ставити під сумнів твердження свідка ОСОБА_12 , оскільки наведені докази є послідовними та узгоджуються між собою, а також з матеріалами кримінального провадження, і не суперечать ним, а тому суд першої інстанції визнав їх правдивими та достовірними.
Що стосується посилання в апеляції захисника ОСОБА_10 про те, що суд першої інстанції незаконно у вироку зазначив про винуватість ОСОБА_7 ч.2 ст.185 КК України, а засудив останнього за ч.3 ст. 185 КК України то вони є такими, що не заслуговують на увагу оскільки як з обвинувального акту так і з усіх матеріалів кримінального провадження в тому числі і вироку від 26.01.2018 року вбачається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачувалися та були засуджені саме за ч.3 ст. 185 КК України, а посилання на ч.2 ст.185 КК України є лише технічною помилкою (опискою) яка не вплинула на законність винесеного рішення.

Посилання в апеляціях про те, що крадіжку було вчинено із не охоронюваного та незакритого приміщення також є надуманими та спростовуються матеріалами провадження зокрема план схемою охоронюваної території державної установи «північної виправної колонії №90» (а.п.81) завіреної начальником колонії ОСОБА_15 та протоколом огляду місця події від 22.05.2017 року (а.п. 58) з яких вбачається що склад, з фасаду котрого викрадено металеві листи, знаходиться на території яка огороджена парканом.
Тобто, зазначене повністю підтверджує вину обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчинені злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше приміщення, вчинена повторно, за попередньою групою осіб та спростовують доводи апеляційних скарг захисників та обвинуваченого ОСОБА_8 .
Посилання прокурора в його апеляційній скарзі про те, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та призначив покарання яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого не знаходять свого відображення та спростовуються матеріалами провадження.
Одним із фундаментальних принципів призначення покарання є його справедливість, якої може бути досягнуто лише за умови домірності покарання злочину.
Так з матеріалів кримінального провадження вбачається, що при призначенні обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання, суд відповідно до ст. 65 КК України врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ними злочину, особу обвинувачених, відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, мають постійне місце проживання, за місцем проживання характеризуються посередньо, офіційно не працевлаштовані, дітей та утриманців не мають, на обліку у психіатра та нарколога не перебувають, в тому числі, те що вони вже раніше відбували покарання у виді позбавлення волі, але на шлях виправлення не стали і прийшов до вірного висновку, що для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів необхідним і достатнім буде покарання в межах санкції ч.3 ст. 185 КК України, оскільки їх виправлення не можливе без відбуття покарання. Таке покарання домірне тяжкості злочину і не сприймається явно несправедливим унаслідок м`якості чи/або суворості.
З таким висновком суду першої інстанції враховуючи усі обставини погоджується і колегія суддів, та вважає, що покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 призначено відповідно до вимог ст. 50, 65 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, їх особи, та конкретних обставин справи, а тому підстав для скасування чи зміни вироку колегія суддів не вбачає.

При цьому, колегія суддів вважає що апеляція прокурора в частині кваліфікації дій засуджених та застосування до них вимог ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 підлягає задоволенню.

Так, відповідно до вимог ст. 374 КПК України, мотивування у вироку висновків щодо кваліфікації злочину полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формуванні висновку про їх відповідність.

Не додержуючись вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, суд в мотивувальній частині вироку при кваліфікації дій ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України безпідставно вказав на ознаку, яка не інкримінувалась, «таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб», де за обвинувальним актом, який прокурором проголошено під час судового провадження, дії обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України кваліфіковано як «таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб».

При цьому мотиви прийнятого рішення у вироку не навів, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до ч. 1 п. 3 ст. 409 КПК України є підставою для зміни судового рішення, оскільки вказане порушення суттєво не вплинуло на законність вироку суду та погіршило становище обвинувачених.

Дії обвинувачених кваліфіковано та засуджено їх за ч. 3 ст. 185 КК України.

Крім цього, згідно з ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У строк попереднього ув`язнення включається, зокрема, строк тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження.

При цьому, у разі коли особа станом на 20.06.2017 мала право на застосування до неї положень, передбачених ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015, відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України відсутні підстави для застосування відносно неї положень Закону України № 2046-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18.05.2017, яким погіршуватиметься становище цієї особи.

Наведені положення закону України про кримінальну відповідальність не були враховані місцевим судом під час ухвалення рішення щодо зарахування ОСОБА_7 , ОСОБА_8 строку попереднього ув`язнення, оскільки, згідно матеріалів судової справи, рішення про обрання обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою ухвалено місцевим судом 25.04.2017 та 26.04.2017 відповідно, тобто під час дії редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015, яка покращувала становище засуджених. Станом на 20.06.2017 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 продовжували утримуватися під вартою в межах даного кримінального провадження.

За вищевказаних обставин, апеляційні скарги прокурора із доповненнями підлягає частковому задоволенню а захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_10 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 26 січня 2018 року не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги прокурора із доповненнями задовольнити частково, а захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 26 січня 2018 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 змінити.

В мотивувальній частині вироку (формулювання обвинувачення) змінити посилання суду, як на обставину вчинення злочину «поєднане з проникненням у сховище», «185 ч. 2» на «поєднане з проникненням у інше приміщення», «185 ч. 3».
Вважати, що дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кваліфікувані за ч. 3 ст. 185 КК України як «таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб».

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. Закону України від 26.11.2015) в строк відбування покарання ОСОБА_7 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 25.04.2017 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. Закону України від 26.11.2015) в строк відбування покарання ОСОБА_8 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 26.04.2017 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: ОСОБА_2 /підпис/ ОСОБА_3 /підпис/ ОСОБА_4 /підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: ОСОБА_2