Справа № 472/401/18 19.09.2018
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000155 та за № 0000172, за апеляційною скаргою прокурора Веселинівського відділу Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 31 травня 2018 року відносно
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Безуварове Веселинівського району Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_8 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 31 травня 2018 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України ухвалено, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України, ухвалено ОСОБА_6 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та з покладенням відповідно до ст. 76 КК України обов`язку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить вирок відносно ОСОБА_6 в частині кваліфікації дій останнього скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 вважати засудженим за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. Визнати ОСОБА_6 винним за ч. 2 ст. 185 КК України і призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань визначити остаточне покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та з покладенням, відповідно до ст. 76 КК України, обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому діянь за трьома епізодами крадіжки та правильності кваліфікації дій за двома з вказаних епізодів за ч. 1 ст. 185 та ч. 3 ст. 185 КК України, вважає зазначений вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягає застосуванню в частині відсутності кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України.
Зазначає, що при ухваленні оскаржуваного вироку судом не дотримано вимог ст. ст. 370, 374 КПК України.
Відмічає, що згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачувався за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України у вчиненні 3 епізодів крадіжок майна у ОСОБА_9 .
Судом першої інстанції встановлено, що з домоволодіння ОСОБА_9 , розташованого по АДРЕСА_2 , обвинувачений ОСОБА_6 у березні-квітні 2018 року скоїв 3 крадіжки. Зокрема, у середині березня 2018 року він викрав брухт чорного металу на суму 280 грн., потім, повторно, у березні 2018 року передню кришку від двигуна до автомобіля «DAF», вартістю 288 грн., і втретє 05.04.2018 р., з проникненням до гаражу, викрав дві автомобільні головки загальною вартістю 560 грн.
Але, при формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, дії ОСОБА_6 щодо викрадення передньої кришки від двигуна до автомобіля «DAF» вартістю 288 грн. не знайшли кваліфікації за ч. 2 ст. 185 КК України, як було зазначено у обвинувальному акті. Як наслідок, судом не було застосовано закон, який підлягав застосуванню, а ОСОБА_6 уник засудження за ч. 2 ст. 185 КК України. Мотивів зміни обвинувачення чи підстав визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом наведено не було.
Вважає, що за вказаних обставин вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 31.05.2018 р. не може вважатися законним у обґрунтованим у розумінні ст. 370 КПК України.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

В середині березня 2018 року в денний час доби обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на території домоволодіння потерпілого ОСОБА_9 по АДРЕСА_2 , вирішив таємно викрасти майно потерпілого. Реалізуючи свій злочинний намір, навмисно, з корисливих мотивів ОСОБА_6 , скориставшись відсутністю сторонніх осіб, таємно викрав з домоволодіння ОСОБА_9 металобрухт чорного металу вагою 40 кг і розпорядився викраденим за власним розсудом. Своїми злочинними діями спричинив потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду в розмірі 280 грн.
Повторно в середині березня 2018 року, обвинувачений, перебуваючи на території домоволодіння потерпілого ОСОБА_9 , аналогічним способом з території домоволодіння таємно викрав передню кришку двигуна від автомобіля «DAF» і розпорядився нею за власним розсудом. Своїми злочинними діями спричинив потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду в розмірі 288 грн.
Продовжуючи свою злочину діяльність, 05.04.2018 р. в денний час доби обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на території домоволодіння потерпілого ОСОБА_9 по АДРЕСА_2 повторно, з корисливих мотивів проник до приміщення гаражу і таємно викрав дві автомобільні головки та розпорядився ними за власним розсудом. Своїми злочинними діями спричинив потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду в розмірі 560 грн.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), та за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у сховище.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 1, 3 ст. 185 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними у матеріалах провадження доказами, які судом досліджені, правильно оцінені, та апелянтом не оспорюються.

Щодо доводів апелянта про відсутність у оскаржуваному вироку кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України, то вони є слушними, з огляду на наступне.

За положеннями ч. 1 ст. 32 КК України, повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини КК України.
Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.06.2010 р. «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», за змістом ст. 33 КК України, повторністю злочинів визнається неодночасне вчинення однією і тією ж особою двох або більше злочинів, якщо вони передбачені тією самою статтею або частиною статті Особливої частини КК України, передбачені різними статями Особливої частини КК України і в статті, за якою кваліфікується наступний злочин, вчинення попереднього злочину зазначено як кваліфікуюча ознака. При цьому для повторності не має значення, чи було особу засуджено за раніше вчинений злочин.

Кваліфікуючи дії обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції даних вимог закону не дотримався.

Як встановлено судом першої інстанції, з чим погоджується і апеляційний суд, протягом березня-квітня 2018 року обвинувачений ОСОБА_6 вчинив три епізоди крадіжки з території домоволодіння потерпілого ОСОБА_9 по АДРЕСА_2 в середині березня 2018 року таємно викрав металобрухт чорного металу, вартістю 280 грн., повторно в середині березня 2018 року передню кришку двигуна від автомобіля «DAF», вартістю 288 грн., 05.04.2018 р. дві автомобільні головки, загальною вартістю 560 грн.
В обвинувальних актах дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, та за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище.

Визнавши доведеними фактичні обставини справи, викладені в обвинувальних актах,
Суд першої інстанції діям обвинуваченого за фактом викрадення у ОСОБА_9 в середині березня 2018 року передньої кришки двигуна від автомобіля «DAF», вартістю 288 грн., не надав правової оцінки.
Враховуючи викладене, дії обвинуваченого ОСОБА_6 за епізодом вчинення крадіжки в середині березня 2018 року передньої кришки двигуна від автомобіля «DAF», слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

За таких обставин, доводи прокурора про необхідність скасування вироку відносно ОСОБА_6 в частині кваліфікації його дій, є вірними, а тому апеляційна скарга прокурора в цій частині підлягає задоволенню.
За положеннями п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок у разі неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а в даному випадку передбачене п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

В апеляційній скарзі прокурор висуває вимогу про пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 при призначенні покарання за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, але без обґрунтування такої вимоги, а тому в цій частині апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 413, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 31 травня 2018 року відносно ОСОБА_6 скасувати в частині кваліфікації дій обвинуваченого.
Визнати ОСОБА_6 винним за ч. 2 ст. 185 КК України і призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, визначити остаточне покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та з покладенням, відповідно до ст. 76 КК України, обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, роз`яснивши іншим учасникам судового провадження їх право на отримання в суді копії вироку.

Судді

_____________________ ____________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3