Справа № 161/1609/18
Провадження № 1-кп/161/405/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 24 травня 2018 року
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000007 від 17 січня 2018 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Садів, Луцького району Волинської області, із вищою освітою, працюючого, неодруженого, не маючого утриманців, проживаючого та зареєстрованим місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 366-1 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:
Згідно обвинувального акту ОСОБА_3 , будучи відповідно до рішення Садівської сільської ради Луцького району №1-1/2015 від 10.11.2015 депутатом сьомого скликання Садівської сільської ради Луцького району Волинської області, тобто особою, уповноваженою на виконання функцій місцевого самоврядування, у період із 01.01.2017 по 16 травня 2018 року, достовірно знаючи про обов`язок подати до Єдиного державного реєстру декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, будучи додатково проінформованим сільським головою про вказаний обов`язок шляхом проставлення особистого підпису на відповідному листі Білостоцької сільської ради від 08 лютого 2017 року, перебуваючи на території України, маючи реальну та об`єктивну можливість, умисно не подав зазначену декларацію, шляхом заповнення такої на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції.

Органом досудового розслідування вказані умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковані, як вчинення злочину, передбаченого ст. 366-1 КК України, зокрема, які виразились в умисному неподанні суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції».

Під час судового засідання обвинувачений ОСОБА_3 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності в зв`язку із дійовим каяттям, зазначивши, що скоєний злочин він вчинив вперше, що відноситься до злочинів невеликої тяжкості, щиро розкаявся, визнав свою вину, на досудовому розслідуванні активно сприяв в розкритті злочину, що також підтверджує щире каяття, посилаючись на те, що 16 травня 2018 року він подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік -2017 рік.

Прокурор ОСОБА_4 не заперечував проти звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям.

Суд, заслухавши заявлене клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 , з`ясувавши думку прокурора ОСОБА_4 , дослідивши характеризуючі документи обвинуваченого, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 2 КПК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч.ч. 1, 2 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення /час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення та інші обставини.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Так, статтею 366-1 КК України передбачена відповідальність за подання суб`єктом декларування завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України "Про запобігання корупції", або умисне неподання суб`єктом декларування зазначеної декларації, або умисне неподання суб`єктом декларування зазначеної декларації.

Суб`єктивною стороною кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України є психічне ставлення особи до дії, передбаченої вказаною статтею та її наслідків, виражене у формі умислу.

Зі змісту пред`явленого обвинувачення, вбачається, що дії ОСОБА_3 полягали у тому, що остання будучи суб`єктом декларування умисно не подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно з п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23 грудня 2005 року, зазначено, що звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям, можливе в разі вчинення нею вперше злочину невеликої тяжкості. Такою, яка вчинила злочин уперше, вважається особа, котра раніше не вчиняла злочинів або раніше вчинила злочин, що вже втратив правове значення. Вчинення триваючого або продовжуваного злочину, двох або більше злочинів невеликої тяжкості, які утворюють сукупність (за винятком реальної), не може бути перепоною для застосування ст. 45 КК України.

Дійове каяття полягає в тому, що після вчинення злочину особа щиро покаялась, активно сприяла його розкриттю та повністю відшкодувала завдані збитки або усунула заподіяну шкоду. Відсутність хоча б однієї із зазначених складових дійового каяття виключає звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 45 КК України. Виняток можуть становити лише випадки вчинення злочину чи замаху на нього, внаслідок яких не заподіяно шкоду або не завдано збитки.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Повне відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди полягає в добровільному задоволенні винним або іншими особами, зокрема батьками чи близькими родичами, обгрунтованих претензій потерпілого щодо відшкодування заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди, загладжуванні її в інший спосіб.

Аналізуючи наведені дані, судом встановлено, що ОСОБА_3 , будучи суб`єктом декларування не подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 N 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення від кримінальної відповідальності» визначено, що умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного умисного злочину, незалежно від того,

закінчено його чи ні, вчинений він одноособово чи у співучасті.

Підставою такого звільнення може бути або певна поведінка особи після вчинення злочину, яку держава заохочує (дійове каяття, припинення злочинної діяльності та добровільне повідомлення про вчинене тощо), або настання певної події (наприклад, зміна обстановки, закінчення строків давності).

Таким чином, суд встановив, що 25 січня 2018 року ОСОБА_3 було вручено повідомлення про підозру, а 26 січня 2018 року було затверджено обвинувальний акт, який 01 лютого 2018 року надійшов до Луцького міськрайонного суду Волинської області, і лише 16 травня 2018 року ОСОБА_3 подав до Єдиного державного реєстру декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, тобто посткримінальна поведінка обвинуваченого свідчить, що до 16 травня 2018 року він продовжував вчиняти триваючий злочин, і що такі умисні дії останнього не підтверджують його каяття.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що клопотання обвинуваченого є безпідставним, а відтак не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 284, 372, 376 КПК України, на підставі ст. 45 КК України, суд,-

У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про звільнення його від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ст.366-1 КК України, відповідно до ст.45 КК України, у зв`язку з дійовим каяттям відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1