Апеляційний суд Рівненської області
_____________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
26 квітня 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

його захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань апеляційного суду Рівненської області апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 на вирок Корецького районного суду Рівненської області від 03 листопада 2017 року у кримінальному провадженні №0000510 за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України.

встановила :

Цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця с.Харалуг Корецького району Рівненської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, з середньою освітою, раніше не судимого, визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.2 ст.286 КК України і виправдано.

Судом вирішено питання речових доказів у кримінальному провадженні.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що 11 листопада 2014 року приблизно о 19 год. 35 хв. керуючи в порушення вимог пункту 2.9 підпункту а) Правил дорожнього руху, що затвердженні постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, в стані алкогольного сп`яніння (концентрація етилового спирту в крові 1,82% (проміле), що відповідає середній степені), мотоблоком марки «Зоря» з увімкненою передньою фарою, з причепленим гужовим возом, який в порушення вимог пунктів 7.2, 7.3 Правил дорожнього руху не обладнаним світлоповертачами спереду білого кольору, ззаду червоного кольору (світлоповертач зафарбований) та без увімкненого ліхтаря червоного кольору ззаду, рухався в темну пору доби зі швидкістю 10-15 км/год., частково по правій смузі руху автодороги Київ-Чом, а частково по технічній смузі, зі сторони м.Рівне у напрямку м.Київ. Внаслідок чого, на 283 км + 200 м вищевказаної автодороги, що в межах Корецького району, Рівненської області, на нього здійснив наїзд сідловий тягач марки «RENAULT MAGNUM», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом марки «SCMITZ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , який, рухаючись у попутному напрямку по правій смузі руху з увімкненим ближнім світлом фар та швидкістю 80-90 км/год., не мав технічної можливості уникнути наїзду в момент виявлення перешкоди для руху. Внаслідок дорожньо-транспортної події пасажир мотоблока марки «Зоря» з гужовим возом ОСОБА_9 на місці події загинув, а транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Порушення ОСОБА_6 вимог пунктів 7.2 та 7.3 Правил дорожнього руду, які зобов`язують водія обладнати гужовий віз (сани) світлоповертачами: спереду білого кольору, ззаду червоного, а також в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості на гужовому транспорті увімкнути ліхтарі: спереду білого кольору, ззаду червоного кольору, що встановлюються з лівого боку воза (саней), перебувають у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно небезпечними наслідками, що настали.

Дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Пред`явлене обвинувачення ґрунтується на показах потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , висновках експертиз, протоколах огляду, впізнання і показаннях свідків.

Суд, першої інстанції, всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожен наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення суду не надано жодного допустимого доказу про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події. Більше того, судом встановлено, що версія обвинувачення про винуватість ОСОБА_6 - спростовується висновком експерта №3.1-600/17 від 31 серпня 2017 року, де судовий експерт чітко вказав, що невідповідність дій ОСОБА_8 вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП, вказана судова експертиза проводилась за клопотанням сторони обвинувачення.

Таким чином, місцевий суд прийшов до переконання, що доводи сторони обвинувачення стосовно винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину є сумнівними, й висловлені у формі припущення, оскільки переконливих доказів винуватості ОСОБА_6 не надано, а тому існують розумні сумніви, що злочин, в якому ОСОБА_6 обвинувачується, вчинений саме ним.

Вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України не доведена.

Не погодившись з вироком суду прокурор, здійснюючий процесуальне керівництво у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій ним апеляційній скарзі вважає рішення суду незаконним, а висновки викладені у ньому невідповідними фактичним обставинам кримінального провадження. Свою позицію мотивує тим, що слідчий експеримент зі свідком ОСОБА_8 від 21.02.2015 року проведений слідчим без порушень, а тому судом безпідставно відхилено висновки експерта №149 від 25.03.2015 року та висновок експерта №3.1-363/15 від 30.06.2015 року, як недопустимі докази. Також стверджує, що у ході судового засідання, за клопотанням сторони обвинувачення проведена судова інженерно-транспортна експертиза з дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди, де у висновку експерта №3.1 -600/17 від 31.08.2017 року зазначено, що в даній дорожній обстановці водій сідлового тягача марки «Renault Magnum», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом марки «SCHMITZ», реєстраційний номер НОМЕР_2 у момент виникнення перешкоди для руху, при своєчасному прийнятті мір до реагування, мав технічну можливість запобігти наїзду на мотоблок «Зоря» з возом під керуванням ОСОБА_6 . Вказує, що в дорожній обстановці, дії водія мотоблоку «Зоря» з возом, ОСОБА_6 , з технічної точки зору, не відповідали вимогам п.19.1 Правил дорожнього руху України, однак вказана невідповідність, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди не знаходиться. Додає, що оскільки висновки даної судової експертизи (№3.1-600/17 від 31.08.2017р.) суперечать висновку експерта №149 від 25.03.2015 року, тому у ході судового засідання прокурором заявлялося клопотання про призначення повторної судової інженерно-транспортної експертизи з дослідженням механізму та обставин дорожньо-транспортної пригоди. У задоволенні вказаного клопотання судом було відмовлено. Також вказує, що місцевим судом не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на висновки суду, зокрема: слідчий експеримент зі свідком ОСОБА_8 від 21.02.2015 року, висновок експерта №149 від 25.03.2015 року. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

В запереченнях, поданих на апеляційну скаргу, обвинувачений ОСОБА_6 просить в її задоволенні відмовити, а вирок суду залишити в буз змін, як законний і обґрунтований.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_5 на підтримку поданої апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 проти вимог поданої апеляційної скарги прокурора, їх прохання щодо залишення вироку суду без змін, як обґрунтованого і законного, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

У відповідності до ст.9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законність вироку означає ухвалення вироку згідно з нормами матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи цих вимог закону суд першої інстанції дотримався належним чином.

Так, ухвалюючи виправдувальний вирок суд дотримався вимог чинного законодавства, зокрема ст.8 КПК України, щодо верховенства права й презумпції невинуватості, а також ст.62 Конституції України, щодо тлумачення усіх сумнівів щодо доведеності вини особи на її користь.

За вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування згідно обвинувального акту кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

При розгляді кримінального провадження суд першої інстанції вірно оцінив кожен наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, дійшовши обґрунтованого висновку про те, що в основу обвинувачення їх покласти не можна, оскільки частина із них здобута з грубим порушенням норм чинного законодавства, а інші як самі по собі, так і в сукупності не підтверджують існування обставин, про які зазначено в обвинувальному акті.

Прокурор у поданій ним апеляційній скарзі вважає судовий розгляд неповним у зв`язку з не дослідженням обставин, з`ясування яких могло мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення, зокрема зазначає, що у ході судового розгляду стороною обвинувачення заявлялося клопотання про допит власника транспортного засобу «Renault Magnum», автомобіль якого використовувався при проведенні слідчого експерименту від 17.07.2017 року, для з`ясування чи проводилася заміна заводських конструкцій (характеристик) освітлення фар вказаного автомобіля в сторону покращення технічних характеристик.

Водночас, як з`ясовано судом апеляційної інстанції, прокурор в суді першої інстанції у судовому засіданні 17.10.2017 року в порушення ч.2 ст.349 КПК України клопотання щодо зміни обсягу доказів, які будуть досліджуватися, та порядку їх дослідження не заявляв зокрема, про допит свідка ОСОБА_15 .

Крім того, прокурор просив додатково допитати свідка прізвища якого він не знає (судове засідання звукозапис від 2017-10-17, час 14:38:50), на що прокурору було вказано про необхідність зазначення прізвища, імені та по-батькові свідка та адреси його проживання для можливості його допиту, однак як під час судового засідання так і в подальшому під час подання апеляційної скарги прокурором зазначених даних не вказано. Також прокурором не зазначено для підтвердження чи спростування яких обставин необхідно допитати свідка ОСОБА_15 .

Колегія суддів бере до уваги і те, що вказаний транспортний засіб автомобіль «Renault Magnum» в стані, за якого його зовнішні світлові прилади (висота їх розташування, потужність та яскравість ламп тобто світло фар, ступінь забруднення фар) та стан вітрового скла, - відповідав тому, який був на момент ДТП.

Стосовно покликань прокурора щодо належного, без порушень проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_8 від 21.02.2015 року, то з такими доводами колегія суддів погодитись не може з огляду на те, що для проведення вказаної слідчої дії, всупереч вимогами ст.ст.223, 240 КПК України, не було запрошено не менше двох незаінтересованих осіб (понятих), як це передбачено у ч.7 ст.223 КПК України. Так, під час судового розгляду місцевим судом 18.10.2016 року був допитаний свідок ОСОБА_13 , ( вказаний в протоколі слідчого експерименту від 21.02.2015 року як «понятий №2»), який зазначив, що у вказану дату дійсно прибув на автодорогу Київ-Чоп 283 км+200м. куди він привіз віз на своєму мікроавтобусі де він його вивантажив. Зазначив, що в послідуючому від`їхав близько 200 метрів уперед та перебував у кабіні мікроавтобуса, при цьому жодних замірів не проводив та навіть не був в тій стороні. Також він додав, що жодним чином не підтверджує дані зафіксовані в протоколі слідчого експерименту, оскільки не брав в ньому участь.

Також, ст.223 КПК України передбачає прямий обов`язок слідчого, прокурора запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для слідчого експерименту. Винятками є випадки застосування безперервного відеозапису ходу проведення відповідної слідчої (розшукової) дії. Водночас, при проведенні слідчого експерименту із ОСОБА_8 21.02.2015 року безперервного відеозапису ходу проведення відповідної слідчої (розшукової) дії не проводилось.

Наведені докази, а саме протокол слідчого експерименту з свідком ОСОБА_8 від 21.02.2015 року, та висновки експерта №149 від 25.03.2015 року і №3.1-363/15 від 30.06.2015 року зроблені на підставі вихідних даних отриманих під час слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_8 , суд першої інстанції правомірно не вважав допустимими для встановлення винності обвинуваченого.

Щодо заявленого прокурором клопотання про повторне дослідження у судовому засіданні протоколу слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_8 від 21.02.2015 року, висновку експерта №149 та допиту водія автомобіля «Renault Magnum», реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_15 , транспортний засіб якого використовувався при проведенні слідчого експерименту, то прокурором при цьому не зазначено, що вказані обставини, встановлені під час кримінального провадження, були досліджені судом не повністю або з порушеннями.

Згідно з ч.3 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції за клопотанням учасників судового провадження зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони дослідженні судом першої інстанції не повністю, або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції виключно, якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції, або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Відповідно до положень ч.2 п.5 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику постановлення судами вироків при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку» №1 від 15.05.2006 року виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів, апеляційний суд не вправі дати їм іншу оцінку, ніж та, яку дав суд першої інстанції, якщо їх не було досліджено під час апеляційного розгляду справи.

Беручи до уваги наведене, а також те, що судом першої інстанції зазначені обставини, встановлені під час кримінального провадження були досліджені судом повністю та без порушень, то колегією суддів у задоволенні клопотання прокурора про повторне дослідження зазначених доказів було відмовлено.

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч. 3 ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив, що у кримінальному провадженні не наведено доказів, які б підтверджували що у діях ОСОБА_6 є склад інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Колегія суддів оцінює покликання прокурора щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, істотних порушень судом вимог кримінального процесуального законодавства, як безпідставні та необґрунтовані, оскільки під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, встановлено, що судом при ухваленні виправдувального вироку належним чином дотримано вимог кримінального процесуального законодавства.

У статті 409 КПК України наведено виключний перелік підстав для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції. В поданій апеляційній скарзі не наведено обґрунтованих доказів, якими підтверджується невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили, чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи наведене, підстав для скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.376,404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Корецького районного суду Рівненської області від 03 листопада 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді :

__________ ____________ ____________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3