Дата документу Справа № 318/391/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/144/18
Єдиний унікальний № 318/391/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.ч. 2,3 ст. 185 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000355від 18.03.2016, за апеляційною скаргою заступника прокурора Запорізької області на вирок Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 27 квітня 2017 року, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Верхній Рогачик Херсонської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.185 КК України.

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчинені кримінального правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.185 КК України, та призначено покарання:

за ч.2 ст.185 КК України у виді трьох років позбавлення волі;

за ч.3 ст.185 КК України у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на три роки.
Покладено на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 40000 (сорок тисяч) грн. 00 коп.
Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом вироку, 17.03.2016, приблизно о 21 годині, ОСОБА_7 , маючи умисел, направлений на повторне викрадення чужого майна, перебуваючи біля будинку №5 по вул. Гоголя у м. Кам`янка-Дніпровська, Запорізької області, діючи умисно, таємно, повторно, із корисливих мотивів, шляхом вільного доступу вирвав три кущі блакитного ялівця (можевельника) по ціні 500 грн. за 1 кущ, та залишив місце події. Таким чином своїми протиправними діями ОСОБА_7 завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1500 грн.
03.01.2017, приблизно о 22 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, через паркан проник на огороджену, охоронювану, орендовану фермерським господарством «Вікторія» територію, розташовану за адресою: Запорізька область, місто Кам`янка-Дніпровська, вул. Центральна (Радянська), 238Е. Знаходячись на вищевказаній території, ОСОБА_7 діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, шляхом вільного доступу зі стіни складу зірвав 80 метрів мідного трижильного кабелю «КГ-3х50», балансова вартість якого складає 40 000 грн. Таким чином, своїми протиправними діями ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 40000 грн.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати в частини застосування ст.75 КК України, і ухвалити новий вирок, яким останньому призначити покарання за ч.2 ст.185 КК України до трьох років позбавлення волі, за ч.3 ст.185 КК України до п`яти років позбавлення волі та на підставі ст.70 КК України призначити остаточне покарання у виді п`яти років позбавлення волі. Вважав, що судом в достатній мірі не враховано суспільну небезпеку та обставини вчинених правопорушень, одне з яких віднесено до тяжких і вчинене обвинуваченим у стані алкогольного сп`яніння. Злочином потерпілому завдана шкода на суму 40000 грн., яка визнана обвинуваченим однак жодної дії на її відшкодування ним не зроблено. Апелянт також звертає увагу на той факт, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, вчиняв злочини в період іспитового строку, а також через короткій проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі. Крім того перший епізод злочинної діяльності фактично було ним вчинено в період випробувального строку, однак через те що в ухвалою суду від 12.04.2016 його було звільнено від призначеного покарання у зв`язку з відбуттям випробувального строку і ця ухвала суду не скасована підстав для застосування положень ст.71 КК України не було. Окрім цього прокурор зазначає, що матеріалам кримінального провадження поза розумним сумнівом підтверджувалось що вищевказані кримінальні правопорушення були вчинені саме ОСОБА_7 тому невизнання вини тільки б погіршило його становище.

Заслухавши доповідь судді доповідача про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати вирок місцевого суду і ухвалити новий яким призначити обвинуваченому реальне покарання; обвинуваченого який зокрема і в останньому слові заперечував проти задоволення скарги та просив вирок залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень, при обставинах, наведених у вироку, в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України перевірці в апеляційному порядку не підлягає.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 вірно кваліфіковані місцевим судом зач.ч.2, 3 ст.185 КК України.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання колегії суддів вирок суду в повній мірі відповідає вказаним вимогам судом першої інстанції були дотримані.

Доводи прокурора на предмет невідповідності призначеного покарання обставинам та тяжкості кримінального правопорушення, а також особі обвинуваченого внаслідок його м`якості колегія суддів вважає, що посилання апелянта на положення ст.414 КПК України є неправильним, адже ним не оскаржується вид і розмір покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо і остаточне за сукупністю злочинів, а фактично оскаржується рішення суду про застосування положень ст.75 КК України і звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд врахував відомості про особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості вчиненого ним правопорушення, його наслідки, обставини які пом`якшують і обтяжують покарання.

Судом було встановлено, що ОСОБА_7 раніше судимий, вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) визнав повністю та щиросердно розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, що судом першої інстанції віднесено до обставин, яка пом`якшує покарання, за місцем проживання обвинувачений характеризується посередньо. Разом з тим, судом першої інстанції зазначено в якості обставини, що обтяжує покарання скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При вирішенні питання щодо можливості застосування положень ст.75 КК України суд в повній мірі врахував сукупність обставин необхідних для прийняття такого рішення (тяжкість злочинів, відомості про особу обвинуваченого, його каяття, позицію потерпілого), у тому числі і ті обставини, на які посилався апелянт. З огляду на це, колегія суддів вважає, що рішення суду про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з встановленим терміном випробування та покладенням на ОСОБА_7 обов`язків, визначених законом про кримінальну відповідальність, можна визнати достатньо обґрунтованим.
Доводи, зазначені в апеляційній скарзі прокурора, правильність висновків суду першої інстанції, не спростовують.
Істотних порушень законодавства, що тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді провадження, не встановлено.
Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області залишити без задоволення.

Вирок Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 27 квітня 2017 року ОСОБА_7 , залишити без змін.
Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4