У Х В А Л А

іменем україни

05.06.2018 року місто Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участі третіх осіб щодо майна яких вирішується питання про накладення арешту: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді клопотання слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0001688 від 24.05.2018 року, про накладення арешту на майно, -

В С Т А Н О В И В:

23 травня 2018 року о 16 год. 42 хв. до чергової частини Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області від працівника патрульної поліції УПП в м. Ужгороді та Мукачеві ДПП надійшло повідомлення про те, що за адресою: м. Ужгород, вул. Загорська, 57, працівниками зазначеної патрульної поліції, за порушень правил дорожнього руху зупинено вантажний транспортний засіб марки «КАМАЗ» моделі «55102», р.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перевозив вантаж а саме вироби, із не встановлено на даний час виду каменю, без відповідної товаро-транспортної документації.

В подальшому, власником вантажу, а саме ФОП ОСОБА_4 , працівникам поліції надано товаро-транспортну накладну № 1 від 23.05.2018, згідно якої у вищевказаному транспортному засобі у вигляді вантажу здійснюється перевезення бруківки, однак враховуючи той факт, що у водія цього транспортного засобу ОСОБА_3 на момент зупинки, в порушення норм «Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997, не було жодної товаро-транспортної документації на вказаний вантаж, а сама товаро-транспортна накладна, яка в подальшому надана власником вантажу, не містила не містила окремих відомостей (інформації про перевірника, транспорту яким перевозиться вантаж виду виміру одиниць вантажу тощо), у працівників поліції виникли об`єктивні сумніви, щодо справжності цього документу.

Цього ж дня, в ході огляду місця події, слідчим Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області вилучено вищеописаний транспортний засіб марки «КАМАЗ», разом з вантажем, що в знаходився у його кузові, свідоцтво про реєстрацію зазначеного транспортного засобу, а також вищеописану товаро-транспортну накладну № 1 від 23.05.2018.

В подальшому вказаний вилучений транспортний засіб разом з вантажем поміщено на майданчик тимчасового тримання Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області.

24 травня 2018 року, в відповідності до вимог ст. 214 КПК України, відомості, щодо вищевказаної події, що містить ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України внесені слідчим Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочате досудове розслідування.

Враховуючи вищевикладене, є достатні підстави вважати, що вищевказаний транспортний засіб, свідоцтво про його реєстрацію, вантаж, що в ньому розміщений та вищевказана накладна, відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України та є речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні, а транспортний засіб може підпадати під спец конфіскацію.

В судове засідання слідчий не прибув, подав клопотання про розгляд клопотання за його відсутності за наявними у справі доказами.

Треті особи, щодо майна яких вирішується питання про накладення арешту: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 категорично заперечили проти зазначеного клопотання, просили суд повернути їм вилучене майно.

Заслухавши всіх присутніх при розгляді клопотання, дослідивши матеріали, долучені до клопотання та додатково надані, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Згідно зі ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із таких заходів є арешт майна.
Відповідно до загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначених ст. 132 КПК України, застосування таких заходів не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою застосування цих заходів, наявна потреба досудового розслідування в їх застосуванні, можливість виконання завдання досудового розслідування лише за умови їх застосування, ця потреба виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
За приписами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
За ухвалою слідчого суді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.05.2018 року у справі № 308/5912/18 було повернуто клопотання про накладення арешту на майно прокурору Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_6 для усунення недоліків.
Після усунення недоліків клопотання надійшло до суду 04.06.2018 року, тобто в межах встановленого строку.
З доданих до клопотання доказів вбачається, що майно було вилучене 23.05.2018 року, що підтверджується протоколом огляду місця події за письмовою згодою ОСОБА_3 , водія вилученого транспортного засобу.
За постановою від 24.05.2018 року вилучене майно (за переліком) було визнане речовими доказами у кримінальному провадженні № 001688, оскільки вилучені об`єкти мають значення речових доказів ту вказаному кримінальному провадженні.
Згідно ч. 2 ст. 237 КПК України огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Як зазначено у ч. 7 ст. 237 КПК України предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до ч. 6 ст. 173 КПК України ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.

З урахуванням вищезазначених норм КПК України, та за наявності письмової згоди водія ОСОБА_3 проникнення (огляд) до іншого майна автомобіля марки «Камаз» моделі «55102» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 було здійснено на законних підставах, проте вилучене під час цього огляду майно є тимчасово вилученим у розумінні ст. 236, 237 КПК України, що й зумовило звернення до суду уз відповідним клопотанням.

Прокурором подане клопотання про накладення арешту на майно саме з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Проте, як вбачається з витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні 0001688 досудове розслідування проводиться по фабулі із попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 358 КК України.
Диспозиція ч. 1 ст. 358 КК України передбачає кримінальну відповідальність за підроблення посвідчення або іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, нотаріусом, державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації прав, особою, яка уповноважена на виконання функцій держави щодо реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державним виконавцем, приватним виконавцем, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою або збут такого документа, а також виготовлення підроблених печаток, штампів чи бланків підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності, інших офіційних печаток, штампів чи бланків з тією самою метою або їх збут.

З урахуванням викладеного слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим не доведено належними і допустимими доказами, що всі зазначені у клопотанні речі і документи, окрім товаро транспортної накладної від 23.05.2018 року № 1, мають значення речових доказів у цьому кримінальному провадженні, відтак суд вважає за необхідне клопотання слідчого задовольнити частково, накласти арешту на товаро транспортну накладну від 23.05.2018 року № 1, вилучену вході огляду місця події 23.05.2018 року, решту вилучених речей і документів у відповідності до ч. 6 ст. 173 КПК України слід повернути особі, у якої його було вилучено, оскільки вони не можуть бути доказами у цьому кримінальному провадженні саме за ч. 1 ст. 358 КК України і не мають жодного доказового значення. Транспортний засіб за будь яких умов за ч. 1 ст. 358 КК України не підлягає спец конфіскації, про підозру будь якій особі на цей час повідомлено не було, що виключає накладення арешту на нього саме з цією метою.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-172, 309 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0001688 від 24.05.2018 року, про накладення арешту на майно, - задовольнити частково.

Накласти арешт на товаро транспортну накладну від 23.05.2018 року № 1, вилучену вході огляду місця події 23.05.2018 року.

В задоволенні решти клопотання відмовити.

Повернути особі, у якої його було вилучено майно, а саме:
-транспортний засіб автомобіль марки «Камаз» моделі «55102» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 ;
-свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки «Камаз» моделі «55102» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 ;
-продукцію, виготовлену з невстановленої сировини, що є вантажем транспортного засобу автомобіля марки «Камаз» моделі «55102» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 .

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1