КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/931/2018 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 183 КПК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2018 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Бориспільського ВН ГУ НП в Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоющодо

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, є громадянином України, офіційно працевлаштований, з вищою освітою, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України,
та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною відлучатися з місця постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , з 22 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв., та покладенням обовязків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, строком на 60 (шістдесят) діб, а саме до 30 листопада 2018 року включно.
Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу підозрюваного, та прийшов до висновку про доцільність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, підозрюваний ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги, підозрюваний зазначає, що застосований до нього запобіжний захід є занадто суворим, оскільки він раніше не судимий, має вищу освіту, на його утриманні перебуває малолітня дитина. Додає, що з`являвся до слідчого на всі виклики, брав участь у всіх слідчих діях ініційованих слідчим, не проявляв тиску на свідків та інших учасників справи.
Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін,дослідивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, щоапеляційна скарга підозрюваного задоволенню непідлягає, виходячи з наступного.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, у провадженні слідчого відділу Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області перебувають матеріали кримінального провадження № 000043, відомості про яке 13.02.2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
29.09.2018 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
Старший слідчий СВ Бориспільського ВН ГУ НП в Київській області ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 , звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у задоволенні якого ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2018 року відмовлено та застосовано до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною відлучатися з місця постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , з 22 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв., та покладенням обовязків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Таким чином, щоб вирішити справу у відповідності до вимог закону, суд повинен взяти до уваги, крім даних, передбачених ст. 177 КПК України, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки, характер справи, тяжкість покарання та наслідки вчинення протиправних діянь.
Слідчий суддя, суд, відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.
Як вбачається з матеріалів справи, зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.
При судовому розгляді клопотання суд перевірив відповідність змісту клопотання вимогам закону та з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотання слідчого підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд правильно виходив з того, що матеріали клопотання містять дані щодо обґрунтованості підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення та наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, , проте стороною обвинувачення не доведено усіх зазначених у клопотанні ризиків неналежної поведінки підозрюваного та можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній зазначив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «К.Г. проти Німеччини» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, на основі наданих стороною обвинувачення матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого, що не оспорюється підозрюваним в апеляційній скарзі.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього такого обмежувального заходу, як домашній арешт, з чим погоджується і колегія суддів.
Зважаючи на це, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_8 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність стороною обвинувачення у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.
Посилання підозрюваного на те, що він раніше не судимий, має вищу освіту, на його утриманні перебуває малолітня дитина, як на підставу для скасування оскаржуваного судового рішення, не заслуговують на увагу, оскільки враховані слідчим суддею при застосуванні до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, а саме домашнього арешту.
Доводи апелянта про те, що він з`являвся до слідчого на всі виклики, брав участь у всіх слідчих діях ініційованих слідчим, не проявляв тиску на свідків та інших учасників справи, не перешкоджав встановленню істині у даному кримінальному провадженні, не можуть бути підставою для скасування застосованого запобіжного заходу, оскільки навпаки належна процесуальна поведінка підозрюваного свідчить про правильність застосованого запобіжного заходу.

За таких обставин, на думку колегії суддів, слідчий суддя, виходячи із норм Глави 18 КПК України, згідно якої питання щодо застосування запобіжних заходів належить до виняткової компетенції слідчого судді, правомірно відмовив у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 та правильно застосував відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною відлучатися з місця постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , з 22 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв., строком до 30 листопада 2018 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді, оскільки цей запобіжний захід повною мірою забезпечує належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи.
З огляду на викладене, слідчим суддею при розгляді даного клопотання повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а тому посилання апелянта на суворість застосованого запобіжного заходу, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
За таких обставин, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою.
Істотних порушень вимог КПК України при постановленні ухвали слідчим суддею, не встановлено.
Керуючись, ст.ст. 176, 177, 178, 182, 183, 194, 196, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Бориспільського ВН ГУ НП в Київській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною відлучатися з місця постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , з 22 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв., та покладенням обовязків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, строком на 60 (шістдесят) діб, а саме до 30 листопада 2018 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_10 ОСОБА_11