Справа № 510/1407/17
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и
01.10.2018 Ренійський районний суд Одеської області
У складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
законного представника ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рені Одеської області, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, студента Ізмаїльського технікуму механізації та електрифікації сільського господарства, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , фактично проживаючого у АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,уродженця с. Санноминськ, Хоринського р-ну, Бурятія, РФ, громадянина України, із неповною середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, офіційно не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
-у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.185 ч.3, 15 ч.3 185 ч.3 КК України, -
20.06.2017 р. близько 04 год. 30 хв., обвинувачений ОСОБА_7 за попередньою змовою із неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_6 , діючи спільно, на автомобілі ВАЗ 2105 рег. номер НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_7 та під його керуванням, під`їхали до домоволодіння АДРЕСА_3 , з метою викрадення металевих виробів. Далі, залишивши автомобіль, та переконавшись у відсутності сторонніх осіб, які б могли помітити та перешкодити їх намірам, ОСОБА_6 залишився на вулиці біля будинку, а ОСОБА_7 перестрибнув через паркан домоволодіння, проникнувши на огорожену територію подвір`я, де біля сараю виявив чавунний опалювальний радіатор, який складається з семи секцій, вартістю 315 грн., який переніс до паркану будинку та разом із ним перестрибнув через нього на вулицю, де його чекав ОСОБА_6 , разом із яким вони спільно завантажили викрадений радіатор до автомобілю. Після цього, продовжуючи реалізацію єдиного спільного умислу, ОСОБА_7 аналогічним способом проник на подвір`я дому, де проникнувши через незачинені двері до сараю, таємно викрав газовий балон вартістю 360 грн., разом із яким перестрибнув через паркан на вулицю, де спільно із ОСОБА_6 завантажили викрадене майно в автомобіль. А всього обвинувачені викрали майна потерпілого ОСОБА_8 , завдавши йому матеріальну шкоду на загальну суму 675 грн.
Своїми вищевказаними діями обвинувачений ОСОБА_7 та неповнолітній обвинувачений ОСОБА_6 вчинили злочин, передбачений ст. 185 ч.3 КК України.
Далі, того ж дня, перебуваючи у тому ж місці, одразу після завантаження викраденого у ОСОБА_8 майна в автомобіль, обвинувачений ОСОБА_7 запропонував неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_6 викрасти також металевий кисневий балон, розташований на території будинку АДРЕСА_4 , який він помітив через щілини стінки сараю під час викрадення газового балона з домоволодіння ОСОБА_8 . Реалізуючи свій умисел, обвинувачений ОСОБА_7 , за попередньою змовою із неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_6 , діючи спільно, переконавшись, що їх дії ніхто не бачить, перестрибнули через паркан домоволодіння АДРЕСА_5 , пройшовши вглиб подвір`я, обійшли сарай, потрапили на територію домоволодіння АДРЕСА_4 , звідки викрали кисневий балон, завдавши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду у сумі 320 грн. Далі обвинувачені перенесли викрадений балон тим же шляхом назад до паркану домоволодіння АДРЕСА_5 , де ОСОБА_6 перестрибнув через паркан на вулицю, а ОСОБА_7 залишився всередині. В цей час ОСОБА_6 помітив, що до вказаного домоволодіння підїзжає автомобіль. Зрозумівши, що їх дії викриті, ОСОБА_6 перестрибнув назад у подвір`я, де повідомив ОСОБА_7 , у зв`язку із чим, залишивши викрадений балон на місці, ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, а ОСОБА_6 був застигнутий на місці вчинення злочину з викраденим майном, через що обвинувачені не довели злочин до кінця з причин, що не залежали від їх волі.
Таким чином, своїми вищевказаними діями обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_10 вчинили злочин, передбачений ст.ст. 15 ч.3 185 ч.3 КК України.
За сукупністю скоєного обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинили злочини, передбачені ст.ст. 185 ч.3 та 15 ч.3 185 ч.3 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_7 та неповнолітній обвинувачений ОСОБА_6 винними себе визнали, не заперечували таємного викрадення ними майна потерпілого ОСОБА_8 та замаху на таємне викрадення майна потерпілої ОСОБА_9 за вищевикладених обставин. У содіяному розкаюються.
Від потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до судового розгляду надійшли заяви із проханням про проведення судового розгляду без їх участі, заподіяну шкоду їм відшкодовано, матеріальних претензій до обвинувачених не мають.
Оскільки обвинувачені повністю визнали свою вину та не оспорювали фактичних обставин справи, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню у судовому засіданні, у відповідності до положень ч.3 ст.349 КПК України, впевнившись у правильному розумінні обвинуваченими змісту цих обставин, добровільності їх позиції, та роз`яснивши обвинуваченим наслідки застосування вказаної норми в частині права на оскарження цих обставин в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та вважав за можливе обмежитись дослідженням доказів, що містяться у матеріалах кримінального провадження.
Так, окрім визнання обвинуваченими вини, їх винуватість у вчиненні таємного викрадення майна потерпілого ОСОБА_8 та замаху на таємне викрадення майна потерпілої ОСОБА_9 підтверджується наступними доказами.
Вчинення обвинуваченими вищевказаного підтверджується заявами потерпілих, протоколом огляду місця події із фототаблицями, не заперечувалось обвинуваченими в ході досудового розслідування та судового розгляду, в ході досудового розслідування викрадене майно було видано, оглянуто, визнано речовим доказом, долучено до кримінального провадження та передано на відповідальне зберігання, вартість викраденого майна також підтверджена належним чином.
Визнання обвинуваченими вини, їх показання об`єктивно співпадають із наведеними доказами, узгоджуються з ними, а тому є достовірними.
Обвинувачений ОСОБА_11 та неповнолітній обвинувачений ОСОБА_6 за попередньою змовою групою осіб таємно викрали чуже майно з проникненням у інше приміщення та сховище, а також повторно, за попередньою змовою групою осіб, вчинили замах на таємне викрадення чужого майна із проникненням у сховище, але не виконали усіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від їх волі, та підлягають відповідальності за ст. 185 ч.3 та за ст.ст. 15 ч.3 185 ч.3 КК України.
Як особи обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 характеризуються позитивно, про що свідчать характеристики та данні довідок, обидва раніше не судимі, мають постійне місце проживання. ОСОБА_7 має на утриманні неповнолітню дитину, ОСОБА_6 скоїв злочини, будучи неповнолітнім, є неповнолітнім і на час розгляду справи, навчається у навчальному закладі.
При призначенні покарання суд враховує характер, обставини, тяжкість, кількість та ступінь суспільної небезпечності кримінальних правопорушень, суми шкоди, її повне відшкодування та відсутність матеріальних претензій у потерпілих, наявність у обвинувачених постійного місця проживання, неповноліття обвинуваченого ОСОБА_6 як на момент скоєння так і на момент розгляду справи. Судом також враховано визнання обвинуваченими вини, розкаяння у скоєному, їх сімейний та матеріальний стан, дані про особу, характеризуючі матеріали.
Відповідно до положень ст. 66 КК України, як обставини, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття та відшкодування завданого збитку, передбачених ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання досудовим розслідуванням та судом не встановлено.
На підставі відповідної ухвали суду, Ренійським районним відділом з питань пробації Південного регіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції України було надано досудові доповіді відносно обвинувачених, згідно із висновками яких виправлення обвинувачених можливе і без обмеження або позбавлення волі.
З урахуванням вищевказаних обставин в їх сукупності суд приходить до висновку що виправлення обвинувачених у даному випадку можливе без відбування ними покарання, та вважає можливим застосування положень ст.75 КК України, звільнюючи від покарання із випробуванням.
З метою забезпечення належного контролю за поведінкою та попередження скоєння повторних правопорушень, суд також вважає за необхідне застосування положень ст. 76 КК України.
Завдану шкоду відшкодовано у добровільному порядку, цивільний позов не заявлявся..
Керуючись ст.ст.368, 370, 374 КПК України,-

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнати винними у вчиненні злочинів, передбачених ст. 185 ч.3 та ст.ст. 15 ч.3 185 ч.3 КК України та призначити покарання:
- за ст. 185 ч.3 КК України 3 (три) роки позбавлення волі,
- за ст.ст. 15 ч.3 185 ч.3 КК України 3 (три) роки позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначити по 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі кожному.
Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 ст.75 КК України, а до обвинуваченого ОСОБА_6 ст.ст. 75, 104 КК України, звільнивши їх від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі із іспитовим строком на 1 (один) рік - кожному, поклавши на них, в силу ст. 76 КК України обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
До набрання вироком законної сили запобіжного заходу обвинуваченим не обирати.
Речові докази: чавунний опалювальний радіатор та газовий балон червоного кольору, що знаходяться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_8 , кисневий балон синього кольору, що знаходяться на зберіганні у потерпілої ОСОБА_9 , залишити зберігачам.
Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Одеської області через Ренійський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1