АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1 , вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_2 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 26 березня 2018 року,
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 26 березня 2018 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, та йому призначено покарання у виді 2 років обмеження волі.
На підставі ст.ст. 71, 72 КК України, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 05.07.2016 року, виходячи з такого співвідношення: 1 дню позбавлення волі відповідають 2 дні обмеження волі, і остаточно призначено ОСОБА_2 покарання у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортним засобом на 1 рік.

На вказане рішення суду обвинуваченим ОСОБА_2 подана апеляційна скарга, в якій він, вважаючи вирок суду незаконним, просить його скасувати та закрити кримінальне провадження.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в його діях відсутній склад злочину, передбаченого ст. 389 КК Україна, а саме - вина, оскільки реальність виконання такого додаткового покарання як позбавлення права керувати транспортними засобами полягає у вилученні водійського посвідчення, яке після набрання чинності вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 05.07.2016 року Національною поліцією у нього вилучено не було, а тому він вважав, що встановлений чинним законодавством порядок виконання вироків у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, передбачає виконання такого покарання лише після вилучення водійських прав.

Окрім цього, в порушення вимог п. 7.1 Інструкції, до нього не застосовувалося письмове попередження про притягнення до кримінальної відповідальності за порушення порядку та умов відбування покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Таким чином, у працівників Солом`янського районного відділу кримінально-виконавчої інспекції в м. Києві були відсутні правові підстави для звернення до прокурора із поданням для вирішення питання про притягнення його до кримінальної відповідальності відповідно до ч. 1 ст. 389 КК України.

Перевіривши апеляційну скаргу на відповідність вимогам закону, вважаю, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_2 необхідно відмовити, виходячи з наступного.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження та змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції при судовому розгляді, за згодою всіх учасників судового провадження, застосував процедуру, передбачену ч. 3 ст. 349 КПК України, стосовно дослідження фактичних обставин та доказів.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Обставини провадження не оспорюються сторонами у випадку, коли обвинувачений повністю визнає свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а прокурор, потерпілий та інші учасники судового розгляду не висловлюють жодних заперечень проти встановлених обставин.

Дослідженням журналу та звукозапису судового засідання підтверджується, що головуючим суддею було роз`яснено обвинуваченому і іншим учасникам судового провадження порядок та наслідки розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме - щодо можливості оскарження вироку суду в разі застосування такої процедури судового розгляду лише в частині призначеного покарання.

Згідно положень ч. 2 ст. 394 КПК України, судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Зі змісту поданої апеляційної скарги вбачається, що обвинувачений ОСОБА_2 , оскаржуючи рішення суду, не погоджується із встановленими судом обставинами провадження.
Таким чином, обвинуваченим ОСОБА_2 вирок суду оскаржується з підстав, з яких не може бути оскарженим, а саме - заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно ч. 3 ст. 349 цього Кодексу.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

З огляду на викладене, вважаю, що у відкритті провадження, відповідно до положень ст. 399 КПК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_2 , слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 349, 394, 399 КПК України, суддя-доповідач,

у х в а л и л а:

відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_2 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 26 березня 2018 року відносно ОСОБА_2 .

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надіслати обвинуваченому ОСОБА_2 , разом з апеляційною скаргою.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її постановлення.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1