Справа № 559/443/16-к
04 травня 2018 року
Дубенський міськрайонний суд Рівненської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, не працюючого, раніше не судимого ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Клинці, Млинівського р-ну, жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, не працюючого, раніше не судимого
у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 190 КК України,
за участю сторін кримінального провадження
прокурора ОСОБА_5
захисника обвинувачених ОСОБА_6
В ході судового розгляду кримінального провадження стороною державного обвинувачення у зв`язку із встановленням в ході судового слідства нових фактичних обставин справи, які на переконання сторони обвинувачення спростовують та не підтверджують доведеність вини обвинувачених у вчиненні злочинних дій щодо отримання неправомірної вигоди службовою особою з використанням наданої влади, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, в порядку ч.1 ст. 338 КПК України змінено правову кваліфікацію дій ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з ч.3 ст. 368 КК України із зміненим формулюванням і врученням нового обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
Так, згідно до тверджень сторони державного обвинувачення, зазначених у зміненому обвинувальному акті, інспектор Дубенського відділу поліції ГУ Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_3 , 10.12.2015р., перебуваючи поблизу адміністративного приміщення Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області (точного часу під час досудового
розслідування та судового розгляду не встановлено), що за адресою м. Дубно, вул. Пекарська, 13, діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, шляхом обману та з метою заволодіння майном (грошовими коштами) ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що останній, відповідно до постанови суду, позбавлений права керування транспортними засобами строком на 1 рік, а також усвідомлюючи, що автомобіль марки «ЗІЛ» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , в останнього не вилучався та знаходиться на майданчику тимчасово затриманих транспортних засобів в м. Дубно, висловив ОСОБА_7 пропозицію про надання йому грошових коштів в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень за повернення належного ОСОБА_7 автомобіля марки «ЗІЛ» д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився на майданчику тимчасово затриманих транспортних засобів філії ДП МВС України «Рівнеінформ ресурси» за адресою: м. Дубно, вул. Мирогощанська, 62.
У подальшому, 15 грудня 2015 року близько 10 год. 30 хв. ОСОБА_3 , спільно із поліцейським Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 , на службовому автомобілі поліції ВАЗ-2110 д.н.з. НОМЕР_2 прибули до місцевості, розташованої поблизу із майданчиком тимчасово затриманих транспортних засобів філії ДП МВС України «Рівнеінформ ресурси», що за адресою: м. Дубно, вул. Мирогощанська, 62, де знаходився транспортний засіб ОСОБА_7 марки «ЗІЛ» д.н.з. НОМЕР_1 , діючи умисно з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, маючи на меті шляхом обману заволодіти грошовими коштами ОСОБА_7 , висловили останньому прохання про передачу їм грошових коштів у сумі 1500 гривень за повернення автомобіля марки «ЗІЛ» д.н.з. НОМЕР_1 .
Одразу ж після цього, ОСОБА_7 , погодившись на протиправне прохання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про передачу їм грошових коштів, сів у службовий автомобіль ВАЗ-2110 д.н.з. НОМЕР_2 , на якому до вищевказаної місцевості прибули ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , де передав ОСОБА_4 , а останній одержав грошові кошти в сумі 1500 гривень (одна тисяча п`ятсот) гривень, які ОСОБА_3 , за попередньою змовою із ОСОБА_4 , просив у нього за вирішення питання про повернення ОСОБА_7 начеб то вилученого автомобіля марки «ЗІЛ» д.н.з. НОМЕР_1 .
Таким чином, за твердженнями сторони державного обвинувачення, вказаними умисними діями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчинили злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав та дав показання, що вранці 15 грудня 2015 року йому зателефонував інспектор поліції ОСОБА_4 , оскільки того дня вони разом мали скерувати службовий автомобіль на станцію технічного обслуговування транспортних засобів для проведення технічного огляду ходової частини. Дочекавшись приїзду до його будинку, ОСОБА_4 , сівши у службовий автомобіль під керуванням останнього разом поїхали в напрямок автобусного парку. При цьому, особисто запитав у ОСОБА_4 , чому саме він їде в цьому напрямку. На, що ОСОБА_4 відповів, про телефонний дзвінок охоронця штраф майданчика, та прохання прибути, оскільки, невідомий чоловік прийшов, на територію штраф майданчика та вимагає зустрічі з працівниками поліції. Заїхавши на територію автобусного парку, побачили біля штраф майданчика метрів за 150 від воріт вантажний автомобіль «ЗІЛ», біля нього ходив ОСОБА_7 . Особисто ОСОБА_7 знав і раніше, оскільки дана особа неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за керування автомобілем у нетверезому стані. Обставини вчинення адміністративних правопорушень ОСОБА_7 йому відомі, оскільки особисто раніше складав відносно останього адміністративний протокол за ст.130 КУпАП. Даний протокол про вчинення ОСОБА_7 адміністративного правопорушення не мав жодного відношення до події, що відбулася 15 грудня 2015 року. Йому також було відомо про складення іншими інспекторами поліції протоколів про вчинення ОСОБА_7 правопорушень, передбачених ст. 130 КУпАП. Підїхавши до ОСОБА_7 , побачили, що останній перебував з явними ознаками алкогольного сп`яніння, було чути різкий запах алкоголю, почервоніле обличчя. Останній поводив себе якось дивно, збуджено, знервовано. ОСОБА_8 , підійшовши до службового автомобіля, почав з ними вітатися, висловлював постійні прохання та вимоги віддати вилучене посвідчення водія. На що
особисто, відповів, що не може повернути посвідчення. Сплине термін адміністративного стягнення визначене рішенням суду тоді ж посвідчення можна буде повернути. Для того, щоб переконати ОСОБА_7 у своїх твердженнях про неможливість на даний час отримати вилучене посвідчення водія та припинити його настирливе чіпляння, зателефонував із свого власного мобільного телефону до посадової особи з адмінпрактики Дубенського відділення Державної автомобільної інспекції, та поставив мобільний телефон на гучномовець, щоб було чути, про те, що ОСОБА_8 позбавлений права керування за рішенням суду з вилученням посвідчення водія. Однак, ОСОБА_8 почав стверджувати, що ніби то він йому обіцяв допомогти повернути посвідчення. В свою чергу, відповів, що нічого ОСОБА_8 не обіцяв. По завершенні розмови, відійшов від ОСОБА_8 , оскільки зателефонував особистий мобільний телефон. При цьому, помітив, що ОСОБА_9 з ОСОБА_8 сіли в автомобіль де перебували декілька хвилин. Хто запропонував сісти в автомобіль, він не знає та не чув. В цей же час, охоронець штраф майданчика також підходив до ОСОБА_8 з вимогою, щоб останій позабирав сміття, яке повисипалось з кузова його автомобіля поблизу території штраф майданчика, а також забрав автомобіль, оскільки він та його напарники більше не будуть за ним наглядати. По завершенні розмови з ОСОБА_8 останній залишив територію автобусного парку. Після чого, разом із ОСОБА_10 сіли в службовий автомобіль та почали їхати. Метрів через 15 їх рух перегородили два легкових автомобілі, з яких вибігли раніше невідомі люди в цивільному одязі. Почали відкривати двері в автомобілі, поставили вимогу вийти із авто та покласти руки на капот. Він із ОСОБА_9 запитували, в чому причина, однак, їм нічого не відповідали. За кілька хвилин під`їхав автомобіль із слідчим, двома понятими дівчатами. Слідчий зачитував права та обов`язки, почав оглядати автомобіль та питав його особисто, де гроші. На запитання відповів, що ніяких грошей він не бачив та не брав. Слідчий та працівники служби безпеки спочатку оглядали його, потім ОСОБА_9 . В подальшому, продовжили огляд автомобіля із заднього сидіння, оглядали всі папки, які там були, багажник, передне пасажирське сидіння, перейшли до огляду під сидінням водія. Після чог,о слідчий покликав понятих та оператора, який проводив відео запис. Слідчий почав виймати грошові купюри, ОСОБА_11 подальшому купюри розклали у багажнику службового авто. Слідчий сказав ОСОБА_9 взяти гроші та покласти у конверт, що він і зробив. Потому відразу сказали ОСОБА_9 , нащо він брав грошові купюри у руки. Зрозумівши, що відбувається, особисто неодноразово клопотав та просив слідчого, щоб взяти змиви та також просвітили руки ОСОБА_8 , як особи, що перебувала у службовому автомобілі. Однак, на неодноразові прохання, цього зроблено не було. Після завершення слідчої дії він та ОСОБА_9 запитали, чи вони затриманні та чи в чомусь винні, їм повідомили, що на разі ні, та можуть їхати у власних справах. Через тиждень їх викликали повістками до Рівненської обласної прокуратури.
ОСОБА_7 , як особу, знав більше року до події, яка сталась у грудні 2015 року. Особисто він не вилучав автомобіль ОСОБА_8 та не ставив його на штраф майданчик. Ще раніше за довго до вищевказаних подій, які відбулися 15 грудня 2015 року ОСОБА_7 неодноразово приходив до відділу поліції та особисто також підходив і до нього з проханням щоб вирішити питання про повернення посвідчення водія. На його звернення неодноразово особисто пояснював ОСОБА_8 , які необхідно документи для того, щоб забрати посвідчення водія, а саме має пройти термін на який вилучено посвідчення, пройти медичне обстеження та отримати медичну довідку, а тако ж про те, що це не його компетенція повертати посвідчення водія. Відносно того, щоб забрати вилучений транспортний засіб з штаф майданчика мова взагалі ніколи не йшла. В останнє, дати не памятає ОСОБА_8 підходив до нього та говорив «віддайте по доброму посвідчення водія», що він мав на увазі під цими словами на той час не розумів. Перед подією 15 грудня 2015 року ніяких документів та автомобіля особисто у ОСОБА_8 не вилучав та не повертав. 09.12.2015 року також не зупиняв керований ОСОБА_8 автомобіль марки Зіл та цього дня взагалі його не бачив. Слідчої дії щодо впізнання особи за його участю не проводилось. Будь якої спільної домовленості між ним та ОСОБА_4 про отримання грошових коштів від ОСОБА_8 за повернення автомобіля не було. Також, ОСОБА_8 не пропонував гроші. Щодо грошей, то ОСОБА_8 особисто повідомляв йому про те, що назбирає гроші для того щоб пройти медичний огляд та для перездачі екзамену на право керування. Також була розмова з ОСОБА_8 про ДТП з його участю як водія власного
автомобіля Зіл 130, що сталась в с. Семидуби, оскільки там сторони, учасники ДТП, помирились, та ОСОБА_8 пообіцяв, що відшкодує збитки потерпілій стороні, адміністративні матеріали по цьому випадку не складались. Вважає дії ОСОБА_7 щодо повідомлення правоохороного органу неправдивих відомостей про вчинення ним злочину, а саме вимоги передачі грошових коштів за повернення транспортного засобу, який не вилучався та не затримувався на майданчику тимчасового утримання будь ким із працівників поліції помстою за вчинення ним особисто законних дій під час виконання службових обов`язків, а саме складення адміністративних матеріалів в порядку ст. 130 КУпАП., що мали місце у 2015 році. Дії правоохоронців щодо документування передачі ОСОБА_7 грошових коштів, як неправомірної вигоди вважає провокацією злочину, Змінене формулювання обвинувачення вчинення шахрайства безпідставним та незаконним . Просить постановити вирок та виправдати його за відсутності в його діях ознак кримінального правопорушення.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , вину у інкримінованому обвинуваченні не визнав та дав покази, що вранці 15 грудня 2015 року будучи на вихідному дні поїхав до Дубенського райвідділу поліції з метою написання рапорту для отримання дозволу на проведення технічного огляду службового автомобіля. Цього ж дня, перебував у форменому одязі, так як керував службовим автомобілем. Відразу з приміщення райвідділу, за попередньою домовленістю, мав заїхати до помешкання інспектора поліції ОСОБА_12 так як останній на передодні домовлявся про технічний огляд службового автомобіля. Перед приїздом до ОСОБА_13 йому зателефонував охоронець з штраф майданчика, та повідомив, що якийсь чоловік хоче забрати автомобіль, однак перебуває в стані алкогольного сп`яніння та шукає, якогось працівника поліції ОСОБА_14 , попросив чи могли б приїхати. Він разом із ОСОБА_15 заїхали на територію автобусного парку. ОСОБА_13 вийшов із службового автомобіля та почав з чоловіком розмовляти. В той же час, він підійшов до охоронця та запитав, що це за автомобіль, охоронець пояснив, що цей чоловік сам його сюди поставив, попросив приглянути, та сказав нагадати у розмові ОСОБА_8 , що він обіцяв могорич. ОСОБА_8 був встані алкогольного сп`янінні. Було чути різкий запах алкоголю. Він особисто запропонував ОСОБА_8 підвезти його до автобусної станції, щоб він міг взяти якогось водія та забрати автомобіль. ОСОБА_8 сів в автомобіль на переднє пасажирське сидіння, ОСОБА_13 в той час був на подвір`ї. Він нагадав ОСОБА_8 , що той обіцяв залишити могорич охоронцеві, розмовляли 2-3 хв. Коли вже хотів підвезти ОСОБА_8 він сказав, що не треба зараз водій сам приїде та вийшов з автомобіля. По завершенні розмови з ОСОБА_8 він разом з ОСОБА_15 сіли до службового автомобіля. Однак, їхній рух перегородили два легкових автомобіля. Почали відкривати двері в автомобілі, сказали вийти з авто та покласти руки на капот. Далі все відбувалось так, як розповідав ОСОБА_16 . ОСОБА_8 до того випадку не знав. Жодного разу відносно нього не складав адміністративний протокол. Одного разу лише бачив його, коли проводилась нарада у відділі поліції і він зайшов у приміщення, більше його раніше ніколи не бачив. Коли говорив до ОСОБА_8 , що він мав дати 2 штуки мав на увазі 200 гривень охоронцеві за те, що приглядали за автомобілем. Особисто йому двісті гривень ОСОБА_8 не передав, мав віддати охоронцеві. Будь якої домовленості з ОСОБА_3 про отримання грошових коштів від ОСОБА_7 за повернення автомобіля чи посвідчення водія не мав. Автомобіль під керуванням ОСОБА_7 не затримував та не ставив на майданчик тимчасового затримання. Просить виправдати.
Допитаний судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_17 дав показання про те, що, працює охоронцем на штраф майданчику у місті Дубно позмінно з 08 години ранку до 08 години наступного дня, тобто добове чергування. Заступає на чергування через три доби. В його обов`язки входить прийом, видача та охорона транспорту на штраф майданчику, що здійснюється на підставі відповідних документів. При видачі транспортного засобу охоронець перевіряє документи та веде журнал. Чи перебував 09.12.2015 року на роботі не пам`ятає. Безпосереднім керівником є ОСОБА_18 , який є начальником охорони штраф майданчику. Автомобіль «ЗІЛ» д.н.з НОМЕР_1 бачив, однак, даний автомобіль знаходився за межами штраф майданчика. Також і раніше зустрічав даний автомобіль біля штраф майданчика, бачив як його водій ОСОБА_8 возив різні мішки, пластик та металолом, який збирав на смітнику біля автопарку. Працівники поліції, коли
переповнений штраф майданчик, могли також ставити затриманні автомобілі біля прилеглої території, тобто на території автопарку, однак із обов`язковим оформленням затримання та постановки автомобіля. Він особисто не приймав на відповідальне зберігання автомобілі за межами штраф майданчику. В офіційному журналі штраф майданчика не бачив запису про постановку на зберігання автомобіля «ЗІЛ». Громадянина ОСОБА_8 бачив і раніше, поблизу території штраф майданчика він приїздив не менше три рази. Того разу, також думав, що він приїхав просто так. Оскільки його автомобіль був завантажений пластиком та пляшками. Приблизно влітку його автомобіль був на охоронюваній території штраф майданчика, у зв`язкуі з вчиненням правопорушення, згідно ст.130 КУпАП, та відомості щодо цього були записані в офіційному журналі. При прийнятті автомобіля на штраф майданчик обов`язково необхідно заповнити журнал. Ведеться два журнали: «журнал акт прийому транспортних засобів», та «журнал видачі транспортних засобів». Поліцейський заповняє акт прийому транспортного засобу, складався акт під номером, там вказується прізвище особи, яка його заповнює, дата складання. Журнал видачі заповняють охоронці. Якщо автомобіль стоїть на прилеглій території біля штраф майданчика та не затримувався, то власник автомобіля не позбавлений можливості в будь який час забрати його, оскільки останній не перебував під охороною
Свідок ОСОБА_19 дав показання про те, що працює охоронцем на штраф майданчику. Безпосереднім керівником є ОСОБА_18 . Автомобіль «ЗІЛ» д.н.з НОМЕР_1 бачив біля території штраф майданчика, його водій ОСОБА_7 ходив біля автомобіля, підходив та просив приглянути за ним, за це обіцяв поставити «могорич». Штраф майданчик відмежований від автопарку огорожею та воротами. Коли перебував на чергуванні, до нього підійшов ОСОБА_8 сказав, що хоче забрати автомобіль та йому треба інспектор ОСОБА_20 . Такого інспектора він не знав, тому зателефонував інспектору ОСОБА_4 , оскільки в нього був його номер телефону та повідомив, що прийшов ОСОБА_7 , шукає інспектора ОСОБА_20 . Через певний час приїхали ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , почали розмовляти з ОСОБА_7 .. Особисто, в цей час перебував на робочому місці, тому детально про що велась розмова, йому не відомо. В офіційних журналах штраф майданчика ніяких записів щодо вказаної машини не було. Раніше до грудня 2015 року, два чи три рази бачив даний автомобіль біля штраф майданчика, бачив як його водій ОСОБА_8 на ньому возив пластик та металолом, який збирав на смітнику біля автопарку. На штраф майданчику ніколи раніше не бачив даний автомобіль, лише за його межами. Випадки складання акту, чи внесення відомостей до журналу, постановку на зберігання автомобіля ОСОБА_8 інспектором ОСОБА_21 , йому не відомі. Крім офіційного журналу, ведеться простий журнал, в якому записували все, що відбувалось за зміну. На штраф майданчику ведеться два журнали, журнал реєстрації, та журнал прийому, видачі транспортних засобів. В журналі реєстрації за грудень 2015 року відомостей щодо автомобіля «ЗІЛ» д.н.з НОМЕР_1 не було. Моменту затримання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не бачив. 15 грудня 2015 року, коли підходив ОСОБА_7 до нього, то останній перебував в алкогольному сп`янінні, він зрозумів це з розмови, коли відчув різкий запах алкоголю, оскільки стояв близько біля нього. Стан сп`яніння в ОСОБА_7 було добре помітно. 15 грудня 2015 року громадянин ОСОБА_7 не повідомляв про те, що його автомобіль затриманий.
Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_22 , дав показання про те, що дана подія мала місце 15 грудня 2015 року. Цього дня разом з напарником ОСОБА_23 були на чергуванні. Спрацювала система відео контролю «Рубіж». Затримавши автомобіль, доставили його на штраф майданчик у місто Дубно. Коли виїздили з штраф майданчика, побачили старшого чоловіка, який був схожий на «безхатченка»: неохайно одягнений, в темній курточці. З останнім почали спілкуватись, але він видався дуже дивним, схвильованим, не розумів, що діється, від нього було чути запах алкоголю, в руках у нього був пакет. Після розмови з напарником, сіли в автомобіль та поїхали. Коли повернулись на КП, то стало відомо від колег, що в м.Дубно сталась така неприємна подія з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Чоловіка на штраф майданчику бачив в світлу пору доби, він прийшов з території, прилеглої до штраф майданчика. Був випадок, коли
ставили машини біля штраф майданчика, так як великі автомобілі не поміщаються на його території, тому ставили за межами штраф майданчика. Випадків залишення автомобілів без реєстрації в журналі на штраф майданчику в нього не було.
Свідок ОСОБА_24 , пояснила суду, що в грудні 2015 року в обідню пору, ішли разом зі свідком ОСОБА_25 , по вул. Шевченка в м.Дубно, до них підійшли співробітники СБУ, та запросили їх бути понятими, на що вони погодились. Роз`яснили для чого їх запрошено. Після чого, пішли у приміщення відділу поліції, там знаходились працівники СБУ, вона та ОСОБА_25 . В приміщенні роз`яснили права та обов`язки. Працівники поліції показали грошові кошти, номіналом 200 грн. та 50 грн., їх перерахували, переписували номера купюр, обприскали спеціальним балончиком та віддали чоловікові, роз`яснили, що кошти передають для проведення «якогось» затримання. Для чого, конкретно, передаються дані кошти не роз`яснювали. Перед тим, як передати кошти чоловікові, його не оглядали. Коли вручили кошти, сказали, що їдемо на затримання. Через певний проміжок часу працівники поліції зупинили автомобіль, в якому знаходились два поліцейських. Працівники СБУ попросили поліцейських вийти з машини, роз`яснили їхні права та обов`язки. Почали обшукувати поліцейських, оглядали їхній одяг, просвічували руки, оглядали автомобіль, де і знайшли кошти, а саме під сидінням водія. Коли просвітили гроші на них було видно крапочки. Крапочки на грошових купюрах були такі самі, як і ті, що пізніше були виявленні на руці в одного з поліцейських. Гроші склали в конверт. Протягом того, як проводився огляд, вона була біля автомобіля, та ходили за експертом, в полі зору постійно був експерт. Коли знайшли гроші в працівників поліції поводили себе спокійно. Чоловіка, якому працівники поліції дали гроші, в той день не оглядали та він не їхав з ними разом в приміщення відділу поліції. Її допитував слідчий прокуратури в той же день, коли відбувалась подія в відділі поліції. В день, коли запросили бути понятою, алкогольні напої не вживала, скарг на здоров`я не було. Про те, що ведеться відеозйомка під час даної події не повідомляли та не попереджали. Коли оглядали автомобіль, вона була на подвір`ї біля експерта, який проводив огляд. Експерт проводив огляд, оглядав руки працівників поліції. Вона не пам`ятає чи проводилась відеозйомка. Гроші чоловікові працівники поліції передавали в машині. В той час, коли переписували номери купюр та їх обприскували, чоловіка, якому їх передали не було.
Свідок ОСОБА_25 пояснила суду: приблизно в грудні 2015 року ішли разом зі свідком ОСОБА_24 , в м.Дубно. До них під`їхав автомобіль, з нього вийшов чоловік, який представився працівником СБУ та запропонував бути понятими, на що погодились, сіли в автомобіль та поїхали на місце, де мало бути розслідування. В автомобілі були вона, ОСОБА_24 працівники СБУ та ще якийсь чоловік. Працівники СБУ роз`яснили права та обов`язки, та сказали, що необхідно робити. В автомобілі працівників СБУ показали гроші, їх обприскали рідиною та працівник СБУ забрав дані кошти для передачі. Кому передавали кошти і як це відбувалось вона не пам`ятає. Через певний проміжок часу перекрили рух поліцейського автомобіля, в якому знаходилось два поліцейських, вони були одягнені у форму. Їх попросили вийти з машини, зачитали їм їхні права та обов`язки, обшукували їх, оглядали кармани. Коли обшукували автомобіль, в ньому знайшли внизу під сидінням водія гроші. Купюри були оглянуті, їх просвічували, на них було видно плями, світились зеленим кольором. Коли оглядали гроші, один з працівників поліції, яких обшукували, взяв у руки гроші. Гроші поклали в конверт, вона з іншою понятою на ньому розписались. По завершенню слідчої дії склали протокол та його зачитали. Після чого поїхали в приміщення відділу поліції, там вона давала свідчення всього, що бачила. Тільки одного разу вона була в приміщенні служби безпеки, по завершенню слідчої дії. Огляд автомобіля проводив працівник СБУ. При огляді працівників поліції, просвічували руки, нашарування були виявленні, але чи в обох працівників, не пам`ятає. В процесі обшуку автомобіля вона знаходилась поряд особи, яка здійснювала обшук. Під час слідчої дії застосовувалась відеозйомка. В день коли запросили бути понятою, алкогольні напої не вживала, скарг на здоров`я не було. Перший раз була понятою, роз`яснювали, що мала робити, бути свідком усіх подій, їй запропонували бути понятою, на що вона добровільно погодилась. Не пам`ятає чи роз`яснювали, що проводиться відеозйомка. Особи, які запропонували бути понятою
представлялись, а також особа, яка проводила обшук. Хто проводив слідчі дії не пам`ятає. Під час проведення слідчих дій, вона не відлучалась. Перерв у відеозйомці не було. Проведення обшуку автомобіля проводився при ній і другій понятій. Чоловіка, який передав гроші поліцейським вона бачила, це був старий чоловік. Аудіозапис та відеозапис її не відтворювали. Всі документи, які їй давали вона підписувала, та дивилась на те, що підписує. При огляді особи, якій передавались кошти не була.
Допитаний у якості свідка ОСОБА_7 дав показання суду, що, приблизно осінню, два роки тому, точно не пригадує коли, у його автомобілі Зіл під час руху вийшов з ладу двигун та він здійснив аварійну зупинку в селі с.Забара Дубенського району. До його автомобіля підїхали працівники поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , на поліцейській машині. Перед тим його не зупиняли. Зупинились самі біля нього, так як знали його в лице. Його забрали в свій автомобіль. Він повідомив їм, що не їхав за кермом даного автомобіля, а стояв. Їхав трактор та відтягнув машину на узбіччя дороги, водія трактора він не знав та вказати з метою його встановлення, що це за особа не може. В автомобілі ОСОБА_3 безпосередньо запропонував дати гроші, сказав, що треба 2000 гривень. Він повідомив, що на даний момент таких коштів немає, необхідно їхати додому, на що ОСОБА_13 погодився. Тим часом, ОСОБА_18 поїхав його власною машиною на штраф майданчик. Від ОСОБА_13 , він взнав, що машину ОСОБА_9 поставив на штраф майданчик. Він та ОСОБА_13 приїхали додому. Коли прибули додому, повідомив дружині, яка трапилась ситуація. Дружина сказала, що немає грошей зараз та особисто бачила ОСОБА_13 в машині. Окрім цього, дружина виходила на вулицю до працівника міліції та просила останього, щоб почекали, зберемо гроші та віддамо. ОСОБА_13 його завіз назад у місто Дубно. Домовились, що коли назбирає кошти, то віддасть йому. ОСОБА_13 , з цією метою, дав йому свій номер телефону.
Пізніше звернувся в службу безпеки України, так як такі гроші не міг назбирати. До кого саме звертався не пам`ятає. Написав заяву. Працівники СБУ складали, якісь протоколи, він їх читав та підписував. В подальшому, працівники СБУ дали йому «мічені» гроші, якими купюрами не пам`ятає. Була загальна сума 2000 гривень. До грошей він руками торкався. В той день водійського посвідчення не мав, так як був його позбавлений.
Коли від працівників СБУ отримав гроші та вказівку, що і як робити, приїхав на штраф майданчик. За відсутності номеру мобільного телефону ОСОБА_13 , через охоронця домовився про зустріч з ОСОБА_13 та ОСОБА_9 . Передача коштів відбувалась в автомобілі. В автомобіль запропонував йому сісти ОСОБА_13 . Він сів на переднє пасажирське сидіння. ОСОБА_9 сидів за кермом, йому і в руки передав кошти в сумі 2000 гривень. ОСОБА_9 їх перерахував під кермом. Куди ОСОБА_9 поклав гроші він не бачив. Вони сказали, щоб до вечора забрав машину. Коли вийшов з автомобіля, і ще не встиг дійти до свого автомобіля, як почув гул машини. До нього один із співробітників поліції підійшов та запитав, кому давав гроші, він і показав. Перед цим він не спілкувався по телефону з ОСОБА_13 , так як загубив його номер телефону. Коли він прийшов на штраф майданчик, то підійшов до охоронця та сказав, хто він, щоб передзвонили « ОСОБА_20 » та сказали, що він прийшов. Охоронець передзвонив і через 20 хвилин приїхав ОСОБА_13 та ОСОБА_9 . Вони не погрожували йому, казали, що коли дасть гроші, то забере машину. На обліку як особа , яка зловживає алкогольними напоями чи страждає психічними розладами не перебуває. Працівники СБУ йому не погрожували якщо відмовиться співпрацювати з ними, казали, якщо дасть гроші, то забере машину та посвідчення водія. Раніше до цієї події ОСОБА_13 відносно нього складав адміністративний протокол за керування автомобілем в нетверезому стані. В той день, коли забирали автомобіль на штраф майданчик жодного документа в нього не брали, протоколи не оформляли, на перевірку щодо стану алкогольного сп`яніння не возили, судового рішення по даному факту не виносили. В момент коли забирали автомобіль інших осіб, крім нього, ОСОБА_9 і ОСОБА_13 не було. В день, коли передавав гроші ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , алкогольні напої не вживав. В ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , в день, коли передав кошти, взамін нічого не вимагав. Ключі від власного автомобіля ОСОБА_26 та свідоцтва про реєстацію транспортного засобу знаходились у нього. Дав їм гроші за те, щоб забрати автомобіль. До охорони штраф майданчика з вимогою віддати автомобіль не підходив, так як знав, що його йому не повернуть. Працівники СБУ не повідомляли про вмонтування у одяг технічних засобів, а також не бачив, як це відбувалось. Інструктаж, як
користуватись спецзасобами йому ніхто не проводив. Прізвище ОСОБА_20 він не знає, лише ОСОБА_13 . Його автомобіль на штраф майданчику стояв не в загорожі, а поблизу неї. Були випадки, коли він стояв біля штраф майданчику своїм автомобілем та збирав пляшки поблизу. Машину не лишав ніколи біля штраф майданчика. Він не може пояснити, чому дозволив ОСОБА_9 забрати автомобіль на штраф майданчик. Не пам`ятає, чи писав заяву до правоохоронних органів щодо незаконного вилучення автомобіля. Просив ОСОБА_9 та ОСОБА_13 не забирати автомобіль.
Особисто неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за керування автомобілем у нетверезому стані.
До працівників СБУ звернувся на другий чи третій день після того, як в нього забрали автомобіль, точної дати не пам`ятає.
Із зміною сторони державного обвинувачення у справі правової кваліфікації дій обвинувачених за ч.2 чт.190 КК України щодо вчинення шахрайських дій погоджується, Однак, не бажає бути визнаним потерпілим у справі, оскільки будь яких претензій матеріального чи морального характеру до обвинувачених не має. Діями обвинувачених у справі матеріальна чи моральна немайнова шкода йому не заподіяна. Кошти, які він передав ОСОБА_13 та ОСОБА_9 були надані працівниками СБУ. На даний час жалкує про те, що все так сталось. Просить обвинувачених вибачення та не ображатись на нього. Висловив перед судом думку щодо закриття справи щодо обвинувачених.
Свідок ОСОБА_27 пояснила суду, про те, що в обідню пору доби, точно не пригадує коли саме, прийшла з роботи та приїхав чоловік ОСОБА_7 , сказав, що « попався на автомобілеві» і йому необхідно 1000 гривень. Вона відповіла, що даних коштів у неї немає. Чоловік сказав, щоб пішла до когось із сусідів позичила, вона відмовилась. Коли вийшла на подвір`я, підійшла до легкового автомобіля, чорного кольору, побачила одного чоловіка у формі він сидів за кермом автомобіля, не представлявся, сказала йому щоб пробачив її чоловіка та, що на даний час таких коштів у них немає, почала плакати. На що він відповів « що йому грошей не потрібно. Він лише підвіз її чоловіка для того, щоб забрав ключі. Окрім цього, поліцейський її заспокоював, просив не хвилюватися, та повідомив: «у відділку розберуться». Потому її чоловік мовчки сів в автомобіль. Після чого вона пішла в будинок. Не намагалась зупинити чоловіка, щоб він не їхав. Хто саме був в машині не пам`ятає. Більше про обставини справи їй нічого не відомо та чоловік нічого не розповідав. В той день чоловік не перебував у стані алкогольного сп`яніння, однак був дуже стурбований, протягом минулого року переживав стрес. Чоловік не пояснював конкретно, хто вимагає гроші та за що, лише казав: «його зупинили та треба гроші. Чи притягувався чоловік до адміністративної відповідальності та чи позбавлявся посвідчення водія їй не відомо, він їй нічого не розповідав. Працівники поліції і раніше часто приїздили до чоловіка, але гроші ніколи не вимагали. В судовому засіданні серед присутніх не може опізнати особу поліцейського, яка приїздила до її дому. Слідчих дій, щодо впізнання чоловіка, який сидів в автомобілі з нею не проводились. Чоловік не перебуває на обліку як особа, яка зловживає алкогольними напоями або страждає психічними розладами. Однак, є трохи психічно збудженим, неврівноваженим, схильним до конфліктів. Були випадки, коли приїздили працівники поліції з приводу дебоширства її чоловіком. Неодноразово поліцію викликала вона особисто та донька. Чоловік зловживає спиртними напоями. Однак, наданий час стосунки в сім`ї хороші. Чи притягувався до кримінальної відповідальності та чи визнавався потерпілим у кримінальній справі, не відомо. Чоловік переніс з малку багато різних захворювань. Також був випадок раніше ще до цієї події, коли його побили хлопці, розбили голову, тоді він лікувався три тижні. Після цього, ліків не приймав. Чи міг чоловік спровокувати конфлікт самостійно, не може відповісти. Про наслідки події, яка на даний час розглядається в суді їй стало відомо в січні, коли приїхали працівники поліції. Чоловік неодноразово повідомляв, що давав гроші працівникам поліції, а за що невідомо.
Свідок ОСОБА_18 пояснив суду, що ОСОБА_4 є його сином. Автомобіль «ЗІЛ» приїздив на територію автобусного парку неодноразово до події, яка відбувалися 15.12.2016 року. Біля автобусного парку водій автомобіля ОСОБА_26 збирав пластик та залишав автомобіль на території АТП, В період з 09.12.2015 року по 15.12.2015 року
автомобіль знаходився за межами штраф майданчика на території АТП. 09.12.2015 року ОСОБА_8 пригнав автомобіль «ЗІЛ» на територію АТП, закрив його та попросив, безпосередньо його приглянути за ним, казав, що поставить «могорич». Більше він з ним не спілкувався. З приміщення штраф майданчика було видно місце на території АТП, де стояв автомобіль «ЗІЛ». ОСОБА_8 залишив там автомобіль, оскільки була якась несправність. Після того, він його не бачив. Штраф майданчик відгороджений від АТП цегляним забором та воротами. При постановці автомобіля на штраф майданчик все вноситься в журнал. В офіційних журналах штраф майданчика ніяких записів про затримання та охорону автомобіля ОСОБА_8 не було. Крім офіційного журналу, ще є зошит, у якому здійснюються різні записи що стосуються внутрішньо -господарської діяльності.
Свідок ОСОБА_23 пояснив суду, що 15 грудня 2015 року, він разом з напарником ОСОБА_22 приїздили на штраф майданчик в м. Дубно ставити автомобіль. Напарник пішов описувати автомобіль, який привезли. Свідок стояв та розмовляв з охоронцем. Побачили чоловіка, який ходив біля грузового автомобіля, завантаженого якимось брухтом. Автомобіль знаходився за межами штраф майданчика на території АТП. Охоронець сказав йому піти запитати, що він там ходить. Він підійшов та запитав, на що чоловік відповів йому, що це його автомобіль та хоче його забрати. ОСОБА_8 він бачив в той день. Даний громадянин був з явними ознаками сп`яніння, чути було різкий запах алкоголю, порушення мови. Він запитав його, як ви будите їхати, на що чоловік промовчав. Після чого, він з напарником сіли в свій автомобіль та поїхали. Не бачив, щоб хтось перешкоджав чоловікові вивезти автомобіль з території АТП. Чоловік був одягнений в темну куртку та тримав пакет. Коли повертались, то їм зателефонували колеги, та розповіли, що сталась така ситуація з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , питали чи щось бачили.
Свідок ОСОБА_28 , пояснив суду: він був слідчим по даній кримінальній справі, 15 грудня 2015 року проводився огляд місця події по вул. Мирогощанській та освідування з ОСОБА_9 та ОСОБА_13 на предмет наявності слідів вчинення кримінального правопорушення на їх тілі, одязі, руках. Він проводив огляд транспортного засобу. До освідування, крім нього, були залученні працівники СБУ, оперативники, які проводили знімання. Коли він приїхав на місце події, то там вже були працівники СБУ, поняті, вони стояли біля автомобіля ОСОБА_9 та ОСОБА_13 . ОСОБА_9 та ОСОБА_13 були на дворі та також стояли біля машини. Огляд транспортного засобу проводився на предмет виявлення коштів, які за заявою ОСОБА_8 він передав працівникам поліції. В заяві йшлося, що ОСОБА_13 та ОСОБА_9 вимагають в ОСОБА_8 гроші, а саме 1500 грн. Він попросив у ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , щоб вони добровільно видали гроші. Вони запевнили, що при них немає ніяких коштів, тому після цього, він перейшов до огляду автомобіля. Поняті завжди були поряд, та велася відео фіксація. В задній частині автомобіля нічого виявлено не було. В передній частині автомобіля під сидінням водія було виявлено грошові кошти. Він покликав працівника, який здійснював фіксацію, щоб він це зафіксував, та зразу підійшли поняті, подивились, де саме знаходились грошові кошти. Після цього, він вийняв гроші та поклав для огляду у багажник автомобіля. Які саме були купюри не пам`ятає, лише знає, що була загальна сума 1500 гривень. Він просив, щоб були усі поряд під час огляду купюр. В цей час, закінчувалась касета у камері, про що він повідомляв усіх присутніх. Під час огляду грошових коштів громадянин ОСОБА_9 підійшов та правою рукою доторкнувся до них. Про що він, як слідчий, який проводив огляд, попередив, що не можна доторкатись до них. Після огляду коштів, він поклав їх у конверт, опечатав, та підписались на конверті. Поняті постійно були поряд, він їх питав чи вони бачать дані кошти, що на них є фарба та інше. Кошти просвічували лампою, на них було видно фарбу, всі присутні це підтверджували. Коли огляд коштів було закінчено він перейшов до огляду ОСОБА_13 та ОСОБА_9 на предмет наявності світіння також характеру як і на грошових коштах. Коли провів дану слідчу дію, все аналогічно зробив те саме, що й з грошовими коштами. Після цього, він запропонував ОСОБА_9 та ОСОБА_13 проїхати з ними в відділ поліції, на що вони запитали, чи вони затриманні, коли повідомив, що ні, вони відмовились. Після проведення слідчої дії поїхали у преміщення СБУ в м.Дубно. Він особисто допитував свідка ОСОБА_8 , хто допитував понятих не пам`ятає Не пригадує, чи просили під час слідчої дії ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , щоб здійснили огляд рук ОСОБА_8 . Він не оглядав транспортний засіб ОСОБА_8 , та
не встановлював процесуально місце знаходження даного автомобіля. Ним особисто проводилось вилучення журналу з штраф майданчика.
Експерт ОСОБА_29 пояснив суду, що ним була проведена криміналістична експертиза речовин хімічних виробництв та спеціальних хімічних речовин за матеріалами кримінального провадження відносно ОСОБА_13 та ОСОБА_9 . Не може точно дати відповідь, чи могла хімічна речовина «Світлячок М» перейти з поверхності шкіри рук на іншу поверхність рук, це є окремі випадки, також, як довго може триматися дана речовина на руках, для того щоб бути успішно переданою. Теоретично впливають на передання речовини погодні умови, стан поверхні, вологість повітря. Підлягає зміні поверхня з речовиною під дією води. Долоня руки, враховуючи її біологічні властивості, здатна приймати в більшій ймовірності частину речовини з будь-якої поверхні в тому числі і з рук іншої людини.
Дослідивши показання обвинувачених, свідків та експерта у справі, зібрані та перевірені у судовому засіданні докази сторони обвинувачення по матеріалах кримінального провадження у їх сукупності, вислухавши доводи сторони захисту, суд прийшов до переконливого висновку, що висунуте інкриміноване обвинуваченим кримінально- каране діяння у справі не знайшло свого підтвердження та повністю спростоване в ході судового розгляду.
Такі твердження суду ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні справи, аналізу тверджень сторін кримінального провадження та встановленню дійсних обставин справи.
Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель села Плоска Дубенського району Рівненської області маючи у власності транспортний засіб Зіл 130 державний номерний знак НОМЕР_1 ., неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за керування в нетверезому стані за ст. 130 КУпАП. В останнє 05.08.2015 року за постановою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області громадянина ОСОБА_7 піддано адміністративному стягненню у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на 1 рік.
Маючи потебу у використанні власного транспортного засобу та керування останнім неодноразово звертався до працівників ДАІ Дубенського ВП ГУНП, в тому числі, до ОСОБА_3 з приводу вирішення питання повернення посвідчення водія, однак отримував відмову.
На переконання суду, з метою досягненя поставленої мети щодо поверненя права на керування транспортним засобом, 10.12.2015 року ОСОБА_7 звернувся до працівників СБУ з письмовою заявою на незаконні дії, відносно нього працівників Дубенського ВП УМВС а саме « ОСОБА_30 » та ще однієї невідомої йому посадової особи щодо затримання та постановки транспортного засобу на штраф майданчик, а також про вимагання неправомірної вигоди за повернення автомобіля. ( т.1. а.с. 3).
З долученого до матеріалів кримінального провадження відеозапису, проведеного працівниками СБУ ( за відсутності зазначення назви та мети процесуальної дії), а саме довільної розповіді ОСОБА_7 , судом встановлено, що останній, розповідаючи різні події свого життя, ствердив на аудіозапис працівникам служби безпеки України про те, що він постійно піддається утисків із сторони працівників ДАІ. Останні безпідставно зупиняють керований ним власний транспортний засіб, складають протоколи, вимагають кошти. Окрім цього, зазначив, що попереджував працівникам ДАІ, про особистий намір припитити їх протиправну діяльність та просив останніх залишити його у спокої.
На підставі зернення громадянина ОСОБА_7 , 11.12.2015 року прокуратурою Рівненської області розпочато досудове розслідування за ч.3 ст. 368 КК України.
В рамках НСРД отримавши згоду від ОСОБА_7 на документування та викриття злочинної діяльності, працівниками СБУ були надані кошти в сумі 1500 гривень для передачі інспектору міліції ОСОБА_3 . Окрім цього, без повідомлення ОСОБА_7 , останньому було надано одяг з влаштованими засобами аудіо та відео контролю за злочином.
ОСОБА_7 було також детально надано інструкції щодо вчинення дій, а саме виклику на територію штраф майданчика інспектора ОСОБА_3 за допомогою працівників охорони і необхідності передачі грошових коштів неправомірної вигоди.
15.12.2015 року під час проведення слідчої дії контроль за вчиненням злочину на прилеглій території до штраф майданчика, розташованого у місті Дубно по вулиці
Мирогощанська 62 в ході проведеного огляду місця події із службового автомобіля Дубенського ВП в присутності ОСОБА_31 . ОСОБА_4 було виявлено та вилучено з під сидіння водія 1500 гривень, як начеб то отриманої неправомірної вигоди.
Зважаючи на встановлені у судовому засіданні дійсні обставини справи, що спростували доведеність вини обвинувачених у вчиненні дій передбачених ч.3 ст. 368 КК України, та вцілому ознак вищенаведеного кримінально караного діяння, сторона обвинувачення, змінюючи та формулючи нове обвинувачення та вважаючи його доведеним інкримінує обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 умисні дії, вчиненні з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, шляхом обману та з метою заволодіння майном (грошовими коштами) ОСОБА_7 .
Згідно з обвинувальним актом, погодженим заступником прокурора Рівненської області ОСОБА_32 , дії ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підпадають під правову кваліфікацію за (ч. 2 ст. 190 КК України) шахрайство.
У відповідності до ч. 1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи з суті цієї статті має відображатися в обвинувальному акті відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими. Як вбачається з п. 10 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 № 8 обвинувачення повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
Згідно з ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. За принципом диспозитивності, відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
На переконання суду, інкриміноване обвинувачення зазначене у обвинувальному акті, не містить в діях обвинувачених жодних ознак шахрайства.
Так, судовим слідством достовірно встановлено, що єдиним приводом та підставою внесення відомостей до єдиного реєстру досудового розслідування відносно обвинувачених ОСОБА_3 ОСОБА_4 є подання заяви ОСОБА_7 до правоохоронного органу.
Стерджуючи злочинний мотив обвинувачених щодо вчинення шахрайського заволодіння грошовими коштами ОСОБА_7 , сторона обвинувачення опосередковано, спираючись на матеріали досудового розслідування, згідно до яких факт незаконного вилучення автомобіля Зеленюха Зіл 130 працівниками Дубенського ВП УМВС в селі Забара Дубенського району та постановки на штраф майданчик у місті Дубно мав місце 09.12.2015 року.
Судовим слідством у справі такі твердження органу досудового розслідування не знайшли свого підтвердження за відсутності жодного обгрунтованого доказу.
Так, з показань обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 09.12.2015 року автомобіль Зіл 130 під керуванням ОСОБА_7 не зупиняли та не затримували. Матеріалів адміністративного провадження щодо останього не складали. Окрім цього, ствердили, що цього дня ОСОБА_7 взагалі не бачили.
Допитані в ході судового розгляду справи свідки у справі, працівники охорони майданчика тимчасово затриманих транспортних засобів філії ДП МВС України «Рівнеінформ ресурси», ОСОБА_19 , ОСОБА_17 . ОСОБА_18 дали показання про те, що 09.12.2015 року автомобіль матки Зіл 130 був залишений на прилеглій території штраф майданчика особисто водієм- власником ОСОБА_7 . Також в період з 09.12 по 15.12 2015 року вищеказаний автомобіль працівниками поліції на штраф майданчик не поміщався та під охороною не перебував. Будь які документи про затримання та поміщення під охорону автомобіля не складались. Окрім цього, зазначили, що ОСОБА_7 неодноразово залишав власний автомобіль на території автобусного парку поблизу штраф майданчика та просив за ним наглянути за винагороду.
Дані свідчення свідків, суд вважає належними та допустимими доказами, оскільки відповідають встановленим дійсним обставинам.
Так, з досліджених відомостей журналів майданчика тимчасово затриманих транспортних засобів філії ДП МВС України «Рівнеінформ ресурси», за період грудня 2015 року, записи про поміщення автомобіля Зіл 130 ОСОБА_7 на зберігання, чи видачі власнику відсутні. Запис 130 у внутрішньому журналі господарської діяльності майданчика тимчасово затриманих транспортних засобів, який було вилучено в ході досудового розслідування, суд вважає неналежним та недопустимим доказом сторони обвинувачення за відсутності встановлення родової приналежності об`єкту, дати та мети внесення, особи що внесла запис.
Допитаний в ході судового розгляду, в якості свідка, ОСОБА_7 , дав показання про те, що дійсно було декілька випадків коли його автомобіль Зіл 130 перебував на території автобусного парку поблизу штраф майданчика, оскільки він збирав по території пластик, металобрухт та інші відходи. Окрім цього, дав показання про те, що працівниками поліції реєстраційні документи та ключі автомобіля не вилучались та постійно знаходились у нього, як власника. Особисто до охоронців штраф майданчика з приводу повернення автомобіля не звертався.
За таких встановлених обставин, суд приходить до переконливого висновку про те, що твердження органу досудового розслідування та державного обвинувачення щодо вилучення ОСОБА_3 , ОСОБА_33 09.12.2015 року автомобіля Зіл 130 з подальшим тимчасовим поміщенням на зберігання, базуються виключно на неперевірених органом досудового розслідування свідченнях власника ОСОБА_7 . Останні повністю спростовані за результатами судового слідства.
Також, приймаючи встановленні обставини справи, суд зазначає, що стороною обвинувачення не наведено, а судом не здобуто жодного обґрунтованого доказу застосування обвинуваченими юридичних чи інших обмежень, щодо можливості розпорядження ОСОБА_7 власним автомобілем Зіл 130, який перебував із невстановленого слідством часу до 15.12.2015 року на території автобусного парку поблизу охоронюваної території спец. майданчика.
Крім цього, державне обвинувачення самостійно зазначаючи, спосіб вчинення обману, стверджує, що обвинуваченні, достовірно знаючи, що ОСОБА_34 відповідно до постанови суду позбавлений права керування транспортними засобами строком на 1 рік, а також усвідомлюючи, що автомобіль марки «ЗІЛ» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , в останнього працівниками правоохоронного органу не вилучався та не знаходиться на майданчику тимчасово затриманих транспортних засобів в м. Дубно, висловили ОСОБА_7 пропозицію ( прохання) про надання йому грошових коштів в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень за повернення належного ОСОБА_7 автомобіля марки «ЗІЛ» д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився на майданчику тимчасово затриманих транспортних засобів філії ДП МВС України «Рівнеінформ ресурси» за адресою: м. Дубно, вул. Мирогощанська, 62.
У подальшому, 15 грудня 2015 року близько 10 год. 30 хв. ОСОБА_3 , спільно із поліцейським Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 , шляхом обману перебуваючи на території розташованої поблизу із майданчиком тимчасово затриманих транспортних засобів філії ДП МВС України «Рівнеінформ ресурси», що за адресою: м. Дубно, вул. Мирогощанська, 62 заволоділи грошовими коштами ОСОБА_35 сумі 1500 гривень начебто за повернення автомобіля.
Дані твердження сторони обвинувачення суд вважає безпідстаними, суперечливими та такими, що не утворюють об`єктивну сторону злочину в розумінні ст. 190 КК України.
Так, відповідно до ст. 190 КК України шахрайство це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.
Об`єктивна сторона злочину полягає у заволодінні майном, вчиненому винною особою шляхом обману (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою ( недобросовісне використання довіри потерпілого). Такі дії при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього.
Обман, як спосіб шахрайства - це повідомлення неправдивих відомостей або замовчування відомостей, які мають бути повідомлені, з метою заволодіння чужим майном.
Отже, для наявності обману, потерпілому мають бути повідомлені неправдиві відомості, або від нього ж мають бути приховані певні відомості, повідомлення яких мало б суттєве значення для поведінки потерпілого, з метою введення його в оману. Тобто, особливістю шахрайства є те, що винний заволодіває чужим майном, спонукаючи самого потерпілого до певних дій, шляхом обману.
Обов`язковою умовою злочинного посягання шахрайства є те, що потерпілий переконаний у тому, що розпоряджається майном за власною волею, у своїх інтересах. При цьому, потерпілий не усвідомлює факту застосування щодо нього обману.
Шахрайство являє собою такий вплив на поведінку особи потерпілого, що обумовлює зовні фактичну добровільну передачу майна винному. Потерпілий, будучи введеним в оману, добровільно передає винному майно, або право на майно, вважаючи, що це є правомірним, необхідним або вигідним для нього, що він зобов`язаний це зробити. Тому обман за часом передує передачі майна або права на майно і викликає у потерпілого усвідомлення правомірності такої передачі.
При шахрайстві потерпілий переконаний у тому, що він розпоряджається майном за власною волею. Дані визначені кримінальним законом обов`язкові умови породжують обєктивну сторону кримінально- караного шахрайства.
На противагу твердженням сторони обвинувачення щодо вчинення шахрайства, судом достовірно встановлено, що ОСОБА_7 , діючи цілеспрямовано, маючи намір для досягнення особистої мети, вважаючи дії працівників поліції неправомірними щодо нього, пише заяву про те, що відносно нього планується вчинення злочину. Просить допомоги правоохоронних органів та погоджується на співпрацю.
ОСОБА_7 маючи намір передати грошові кошти обвинуваченим, достеменно знав про те, що за самим процесом передачі грошей стежать співробітники правоохоронних органів.
Відтак, дії ОСОБА_7 не можуть вважатися такими, що здійсненні добровільно на пропозицію ( прохання) обвинувачених, вчиненні внаслідок обману, шахрайським способом.
З досліджених відеоаудіозаписів контролю за вчиненням злочину від 15.12.2015 року, а саме розмови, що відбулася на території автобусного парку між ОСОБА_7 та обвинуваченим у справі ОСОБА_3 судом достовірно встановлено, що ОСОБА_7 неодноразово та наполегливо ставить вимогу до ОСОБА_13 про повернення посвідчення водія наголошуючи на попередню обіцянку. При цьому, жодної вимоги про повернення незаконно вилученого автомобіля ОСОБА_26 ні до ОСОБА_13 , ні до обвинуваченого ОСОБА_9 не ставить. В свою чергу, ОСОБА_3 , відмовляючи у наполегливих вимогах, використовуючи власний мобільний телефон, відтворює на гучномовець розмову з працівником адмінпрактики Дубенського ВП ГУНП та повідомляє ОСОБА_7 про те, що він позбавлений права керування транспортними засобами на 1 рік і у зв`язку з чим повернути посвідчення водія є не можливим. А також про те, що вирішення даного питання не належить до його компетенції.
Відтак твердження сторони державного обвинувачення про пропозицію ( прохання) про надання обвинуваченим грошових коштів в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень за повернення належного ОСОБА_7 автомобіля марки «ЗІЛ» д.н.з. НОМЕР_1 , як способу та мотиву вчинення шахрайських дій, не ґрунтується на жодному доказі та не знайшло свого підтвердження.
За таких обставин справи, суд зазначає, що стороною обвинувачення не наведено доводів в чому конкретно виражається об`єктивна сторона злочину? Яка суть обману, у який нібито ввели обвинувачені ОСОБА_7 . За що конкретно ОСОБА_7 начебто були надані кошти?
Суд також зазначає, що є суб`єктивна сторона шахрайства характеризується прямим умислом і корисливим мотивом. Прокурор в ході судового розгляду не довів наявність в обвинувачених прямого умисл, як суб`єктивної сторони даного злочину, а саме те, що вчиняючи визначене прокурором у обвинуваченні діяння, ОСОБА_13 та ОСОБА_9 усвідомлювали суспільно-небезпечний його характер, передбачали його суспільно-небезпечні наслідки і бажали їх настання.
Не заслуговують на увагу і доводи сторони державного обвинувачення про вчинення злочину ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за попередньою змовою групою осіб, оскільки з дослідженням доказів по матеріалах кримінального провадження та встановлених обставин справи, судом виявлено відсутність дій органу досудового розслідування щодо документування злочинної діяльності ОСОБА_4 . Так, стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового слідства до події 15.12.2015 року не проводились слідчі гласні та негласні розшукові дії. Будь які фактичні дані та докази про попередню домовленість ОСОБА_13 та ОСОБА_9 про вчинення злочинних дій органом досудового розслідування не здобуто та судовим слідством не встановлено. Стверджуючи про відсутність доведеного обгрунтуваня сторони обвинувачення, щодо вчинення злочину групою осіб, суд критично оцінює, як доказ письмову заяву ОСОБА_7 від 10.12.2015 року, у якій останній повідомляє правоохоронному органу про готування вчинення злочину, щодо нього ОСОБА_36 та невідомою йому особою працівником ДАІ. Судом також достовірно встановлено, що безпосередньо до події 15.12.2015 року, що відбулася на території автобусного парку в місті Дубно обвинувачений ОСОБА_4 був залучений як учасник кримінального провадження внаслідок виклику охоронцем спец.майданчика за наполяганням ОСОБА_7 , про встановлення та прибуття іншої особи працівника ДАІ ОСОБА_37 . Окрім досліджених доказів по матеріалах кримінального провадження, дана встановлена судом дісна обставина підтверджена показаннями свідка ОСОБА_19 , показаннями обвинуваченого ОСОБА_4 та пітверджено особистими показами ОСОБА_7 .
Безпідставинм, на переконання суду. є твердження сторони державного обвинувачення про заподіяння потерпілому шкоди внаслідок вчинення інкримінованого обвинуваченим у справі злочину. Так, суд зазначає, що необхідним елементом для доведеності складу злочину шахрайство є не лише спосіб його вчинення (в даному випадку - обман), а й визначена органом досудового розслідування особа потерпілого від злочину, тобто особа, яка і була власне введена в обману шахраєм. За відсутності такої процесуальної особи, як потерпілий, у власності чи іншому законному володінні якої перебуває майно, відсутній і сам факт вплив на її психіку у формі обману або зловживання довірою. Наявність потерпілого та факту заподіяння йому шкоди є обов`язковою ознакою складу злочину, передбаченого ст. 190, оскільки саме на волю і свідомість даної особи здійснюється протизаконний вплив у формі обману або зловживання довірою.
У визначенні саме складу злочину, як шахрайство, потерпілим у розумінні ст. 55 КПК України має бути особа, якій завдано саме майнової шкоди.
В судовому засіданні 16.03.2018 р. ОСОБА_7 повідомив, що кошти, які мав намір передати ОСОБА_3 не були його власними, а наданими працівниками СБУ. Він особисто не зазнав будь якої майнової шкоди.
Використавуши мічені грошові кошти для негласних слідчих дій, сторона обвинувачення, слідчий, не зазначає, звідки ці кошти отримані, чиї вони. Чи взяті з спец. рахунку правоохоронного органу. До матеріалів справи не надано підтверджуючий фінансовий документ (акт).
Наперед узгодженні дії з працівниками правоохоронного органу щодо передачі спеціально наданих коштів, що не належать потерпілому не можуть вважатися такими, що вчиненні внаслідок обману потерпілого. Такі кошти не можуть бути предметом злочинного посягання в розумінні об`єктивної сторони ч. 2 ст. 190 КК України, а відтак належним та допустимим доказом у справі.
Окрім цього, в порушення вимог ч.7 ст. 55 КПК України, державним обвинуваченням при зміні та формулювання нового обвинувачення за ч.2 ст. 190 КПК України не було повідомлено та отримано згоду від ОСОБА_7 на визначення процесуального статусу, як потерпілого у справі.
Дані порушення Закону було усунуто судом в ході розгляду справи. ОСОБА_7 роз`яснено його право щодо особистого визначення процесуального статусу. З врахуванням власної волі та поданої заяви ОСОБА_7 про небажання бути потерпілим у справі, останього залишено у статусі свідка, а відтак, особою у кримінальному провадженні, якій не заподіяно будь якої шкоди.
Вирішуючи питання відповідності та допустимості доказів сторони обвинувачення, суд зазначає, що останні зібранні з порушенням вимог кримінально процесуального законодавства.
Так, у своїй заяві в СБУ від 10.12.2015 (а. с. 3) ОСОБА_7 стверджує, що користувався диктофоном для першого фіксування своєї розмови з представником поліції. А згідно з протоколом огляду (а.с. 5) ОСОБА_7 на підтвердження фактів, про які згадував у своїй заяві, працівникам СБУ надав компакт-диск, вказані обставини позбавили можливості суд встановити, яким чином компакт-диск з записами розмови виник, як такий, звідки, де і ким на нього проводився запис. Яка модель і марка диктофону чи іншого пристрою була використана. Такі відомості у справі відсутні. Обовязковою умовою для перевірки автентичності звукозапису необхідною є інформація про марку і модель пристрою і навіть сам пристрій, на якому такий запис було зроблено. В порушення вимог ст.ст. 99, 100 КПК України аудіо записи та їх носії слідчим у справі не визнано речовими доказами та не долучено до справи.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 20.10.2011р. у справі № 1-31/2011 в аспекті конституційного подання щодо суб`єктів одержання доказів у кримінальній справі в результаті здійснення оперативно-розшукової діяльності положення першого речення частини третьої статті 62 Конституції України, відповідно до якого обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, слід розуміти так, що обвинувачення у вчиненні злочину не може ґрунтуватися на фактичних даних, одержаних в результаті оперативно-розшукової діяльності уповноваженою на те особою без дотримання конституційних положень або з порушенням порядку, встановленого законом, а також одержаних шляхом вчинення цілеспрямованих дій щодо їх збирання і фіксації із застосуванням заходів, передбачених Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність» особою, не уповноваженою на здійснення такої діяльності.
Оскільки, в судовому засіданні стороною обвинувачення не представлена ухвала слідчого судді (суду) про надання дозволу на тимчасове обмеження прав обвинуваченого саме за період до 14.12.2015 (коли було здійснено перший звукозапис), то суд, керуючись статтею 87 КПК України, має визнати вкакзані докази неприпустимими, у зв`язку з чим виключити їх з переліку доказів і не використовувати їх при прийнятті процесуального рішення по даному кримінальному провадженню.
Суд погоджується з позицією захисту про те, що очевидною є незаконність подальших негласних слідчих дій відносно обвинувачених, оскільки останні проводилися на підставі використання первинного звукозапису, який не має необхідних ознак доказу (достовірність, допустимість). ( а.с. 3-6).
Відтак, подальші докази, а саме записи розмов, відображенні на цифрових та магнітних носіях, висновки фоноскопічної експертизи, в тому числі аудіо- та відеозаписи на які покладається сторона обвинувачення щодо доведеності вини підлягають визнанню недопустимими. ( а.с. 186-192).
Дослідженням даних, зазначених у протоколі вручення і використання заздалегідь ідентифікованих ( помічених) засобів від 15 грудня 2015 року працівниками служби безпеки при здійсненні негласної слідчо- розшукової дії контролю за вчиненням злочину було передано ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 1500 гривень. Однак, згідно з встановленими даними дослідженням даного протоколу вручення коштів, джерело отримання таких коштів у протоколі не відображено, що позбавляє суд можливості перевірки їх ідентифікації, обґрунтованості їх використання, та законності визнання речовими доказами у справі. Використання спеціально підготовлених коштів, що не належать потерпілому, не можуть бути предметом злочинного посягання в розумінні об`єктивної сторони ч. 2 ст. 190 КК України. За таких встановлених обставин, суд вважає ревові докази, а саме: грошові кошти в сумі 1500 гривень недопустимими доказами ( а.с. 210-211).
Суд вважає недопустимим доказом результати проведення експертизи змивів з рук обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки у судовому засіданні встановлено, що останній після відшуковування та вилучення грошових коштів та до початку відібрання змивів з рук на вміст речовини в присутності працівників правоохоронного органу та слідчого у справі контактував з грошовими коштами.
Також, суд важає недопустимими докази, здобуті з застосуванням відео та аудіо записуючих спеціальних пристроїв, оскільки останні не зазначенні у протоколі за результатами проведення негласної слідчо -розшукової дії, контроль за вчиненям злочину. ( а.с. 74-77).
Проводячи аналіз свідчень ОСОБА_7 на предмет іх відповідності та допустимості, суд виходить із встановлених обставин справи та характеризуючих даних на особу.
Відповідно до ч. 2 ст. 96 КПК України для доведення недостовірності показань свідка, сторона має право надати показання, документи, які підтверджують його репутацію. Факти численних порушень закону гр. ОСОБА_7 свідчать про його недоброчесність, авантюризм і негативну репутацію в суспільстві.
У судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_3 і ОСОБА_4 розповіли, що 15.12.2015 року в день затримання їх працівниками правоохоронних органів і проведення з ними слідчих дій, учасник негласної слідчої розшукової дії контролю за вчиненням злочину у формі імітування обстановки злочину ОСОБА_7 перебував у нетверезому стані. Дана обставина перебування ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння підтверджена також допитами свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_23 та ОСОБА_38 працівники поліції, які вранці того ж дня були на території АТП по робочих питаннях (постановка машини на штрафмайданчик) і бачили ОСОБА_7 , який перебував у стані сп`яніння. Про це свідчив різкий запах алкоголю від нього, забарвлення шкірного покриву обличчя та сама поведінка особи. Цей день добре відобразився у пам`яті ОСОБА_39 та ОСОБА_40 , оскільки того ж дня, за деякий час після відвідин ними території штрафмайданчика, відбулося затримання їхніх колег із поліції ОСОБА_13 і ОСОБА_9 , і це було дуже резонансною подією в місті Дубно.
На відеозаписі слідчої дії контроль за вчиненням злочину який мав місце 15.12.2015 року наявий запис телефонної розмови ОСОБА_7 , у якій останній розповідає не встановленій слідством особі, що напередодні цього ж дня перебував у місті Дубно в свого знайомого та майже усю ніч вживали спиртні напої.
Зі свідчень дружини ОСОБА_41 судом встановлено, що останній зловживає спиртними напоями, є конфліктним, неврівноваженим, проявляє агресію. Окрім цього, спростовано твердження ОСОБА_7 про прибуття працівників поліції до їх помешкання з метою отримання коштів.
На виконання ухвали суду про витребування інформації щодо стану здоров`я ОСОБА_7 КЗ «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» повідомив, що ОСОБА_7 перебуває у психонаркологічному відділенні на обліку з 2015 року з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю.
За таких встановлених характеризуючи даних ОСОБА_7 , суд вважає обґрунтованими доводи сторони захисту про те, що неможливо у повній мірі стверджувати, що ОСОБА_7 , як особа, в силу алкогольної залежності здатна правильно сприймати та відображати всі події, правдиво давати свідчення без спотворень та вигадок, і робити із них однозначні висновки.
Такі твердження суду підтверджуються і позаннями свідка ОСОБА_7 , даними після зміни обвинувачення, в ході яких, останій ствердив, що на час розгляду справи в судовому засіданні жалкує про те, що все так сталось. Просить обвинувачених не ображатись на нього, а суд закриття провадження щодо обвинувачених.
Відтак, поряд із встановленими обставинами справи, що спростовують винність обвинувачених у інкримінованому злочинні, показання свідка ОСОБА_7 суд вважає надуманими та такими, що не можуть бути визнані допустимими.
З досліджених даних протоколу огляду місцевості та речей від 15.12.2015 судом встановлено, що фактично органом досудового розслідування зафіксовано результати вчинення процесуальної дії обшуку.
Судом встановлено, що за своєю суттю огляд місцевості і речей зводився до обшуку автомобіля та обвинувачених у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КПК України транспортний засіб є в розумінні КПК «іншим володінням особи». До проникнення в інше володіння особи процесуальним законом встановлено такі ж правила, як і до проникнення в житло. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння
особи з будь-якої метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.
Згідно з ч. 2 ст. 237 КПК України огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи. За змістом ч. 2 ст. 234 КПК України обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді. При цьому, наявність згоди на проникнення до житла особи, яка володіє цим житлом, згідно ст. 233 КПК України, не звільняє від обов`язку прокурора, слідчого звернутися з клопотанням про проведення обшуку чи огляду житла до слідчого судді.
Згідно з ч. 3 ст. 233 КПК України слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку, прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді.
В супереч вищевказаним нормам закону, за результатами проведеного обшуку орган досудового розслідування чи прокурор у кримінальному провадженні не звернулися невідкладно до слідчого судді, після здійснення таких дій, з клопотанням про проведення обшуку, як цього вимагає ч. 3 ст. 233 КПК України.
За таких обставин, проведена процесуальна дія - огляд місця події є недопустимим доказом, оскільки такий доказ отриманий в порушення вимог КПК України ( а.с. 24-27). Вирішуючи підставність та обґрунтованість поданого клопотання сторони захисту про визнання недопустимими доказів, здобутих в порушення вимог ч.2 ст. 290 КПК України, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 290 КПК України при завершенні досудового розслідування прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.
При цьому, частина 3 статті 290 КПК України деталізує, що прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до приміщення або місця, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем держави, і прокурор має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді. У володінні сторони обвинувачення (тобто у володінні і під контролем держави) на момент завершення досудового слідства і надання доступу до матеріалів досудового розслідування перебували вищезгадані документи, які вперше були пред`явлені як суду, так і стороні захисту лише 28.11.2017р. Прокурор мав і має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді, для підтвердження законності процедури проведення негласних слідчих (розшукових) дій і доведення факту допустимості здобутих в результаті них доказів. Однак, всупереч вимогам закону, сторона обвинувачення не надала стороні захисту доступу до цих відомостей при завершенні досудового розслідування.
Якщо прокурор вважає, що у вказаних документах були зазначені відомості, які не могли бути розголошені під час судового розгляду, то на виконання вимог ч. 5 ст. 290 КПК України у документах, які надаються для ознайомлення, могли бути видалені відомості, які не будуть розголошені під час судового розгляду. Тобто, деякі відомості могли бути видалені в порядку ч. 5 ст. 290 КПК України, але факт існування конкретного документа, як і сам документ в цілому, не повинен був приховуватися від сторони захисту.
Таким чином, стороною обвинувачення було допущено грубе порушення вимог процесуального закону, що унеможливлюють на даному етапі використання раніше прихованих від сторони захисту документів як доказів у справі. Так, згідно з ч. 12 ст. 290 КПК України якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до
положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.
До таких же висновків прийшов і Верховний Суд України у постанові від 16.03.2017р. в справі № 5-364кс16. Як зазначено у вказаній постанові ВСУ, надання стороною обвинувачення у суді матеріалів, до яких не було надано доступ стороні захисту, і долучення їх як доказів на стадіях судового розгляду порушує право обвинуваченого на захист, оскільки змушує його захищатися від так званих нових доказів без надання достатніх можливостей і часу для їх спростування.
Відповідно до ч. 1 ст. 458 КПК України висновки ВСУ є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності відповідну норму права, та для всіх суддів загальної юрисдикції, які зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із судовим рішенням Верховного Суду України.
На необхідності надання доступу стороні захисту до матеріалів, які стосуються негласних слідчих (розшукових) дій, як гарантії справедливого судового розгляду, йдеться у рішенні ЄСПЛ від 27.10.2004 у справі «Едвардс і Льюїс проти Сполученого Королівства», в якому зазначено, що відповідно до вимоги справедливості, передбаченої ст. 6 Конвенції, прокуратура мала ознайомити захист з усіма доказами у справі як на користь, так і проти обвинуваченого, і те, що у вказаній справі цього не було зроблено, призвело до недоліків судового розгляду.
Відповідно до принципу рівності сторін сторона обвинувачення не вправі приховувати, не надавати обвинуваченому матеріали, що перебувають у неї або доступні їй, які можуть допомогти обвинуваченому звільнитися від кримінальної відповідальності чи отримати менш суворий вирок. Це право (і, відповідно, обов`язок держави) було підтверджено у рішенні від 16.02.2000 у справі «Джасперс проти Сполученого Королівства». Таке правило стосується й матеріалів, які можуть викликати сумнів щодо доказів, наданих обвинувачем.
Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини (рішення від 26 жовтня 2006 року у справі «Худобін проти Росії», рішення від 6 вересня 1978 року у справі «Клаас та інші проти Німеччини», рішення від 09 червня 1998 року «Тейксейра де Кастро проти Португалії»), якщо доказ є результатом негласної операції, органи влади повинні бути готовими продемонструвати, що у них були обґрунтовані причини для організації негласної операції.
У судовому засіданні достовірно встановлено, що сторона обвинувачення по ззавершенні досудового розслідування та скерування матеріалів кримінального провадження до суду, не відкрила стороні захисту та обвинуваченим у справі документів, що підтверджують наявність законних підстав для організації негласної операції (НСРД).
За таких обставин, керуючись ч.12 ст. 290 КПК України, суд приходить до переконливого висновку про визнання недопустимими доказами даних та відомостей зазначених у погодженому прокурором клопотанні слідчого про дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 14.12.2015; 2) постанови від 14.12.2015 про проведення негласної слідчої (розшукової) дії контроль за вчиненням злочину; 3) доручення прокурора оперативному підрозділу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 14.12.2015; 4) ухвали слідчого судді Апеляційного суду Рівненської області від 14.12.2015 про надання дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії.
Досліджуючи підставність та обгрунтованість заявленого клопотання сторони обвинувачених у справі та їх захисту щодо визнання дій ОСОБА_7 та правоохоронних органів щодо документування злочинної діяльності, як провокації злочину, суд виходить з наступного.
Від часу судового розгляду встановлено, що ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель села Плоска Дубенського району Рівненської області, маючи у власності транспортний засіб Зіл 130 державний номерний знак НОМЕР_1 ., неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за керування в нетверезому стані за ст. 130 КУпАП. Востаннє 05.08.2015 року за постановою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області громадянина ОСОБА_7 піддано адміністративному стягненню у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на 1 рік.
Маючи потебу у використанні власного транспортного засобу та керування останім, неодноразово звертався до працівників ДАІ Дубенського ВП ГУНП в тому числі до
ОСОБА_3 з приводу вирішення питання повернення посвідчення водія однак отримував відмову.
З метою досягненя поставленої мети щодо поверненя права на керування транспортним засобом 10.12 2015 року ОСОБА_7 звернувся до працівників СБУ з писмовою заявою на незаконні дії, відносно нього працівників Дубенського ВП УМВС, а саме « ОСОБА_30 » та ще однієї невідомої йому посадової особи щодо затримання та постановки транспортного засобу на штраф майданчик, а також про вимагання неправомірної вигоди за повернення автомобіля ( т.1. а.с. 3). Дані обставини викладенні у заяві ОСОБА_7 не знайшли свого підтвердження та повністю спростовані в ході судового розгляду справи.
З долученого до матеріалів кримінального провадження відеозапису проведеного працівниками СБУ ( за відсутності зазначення назви та мети процесуальної дії), а саме довільної розповіді ОСОБА_7 судом становлено, що останній, розповідаючи різні події свого життя, ствердив на аудіозапис працівникам служби безпеки України про те, що він постійно піддається утисків із сторони працівників ДАІ. Останні безпідставно зупиняють керований ним власний транспортних засіб, складають протоколи, вимагають кошти. Окрім цього зазначив, що попереджував працівникам ДАІ, про особистий намір припитити їх протиправну діяльність та просив останніх залишити його у спокої.
Судом достовірно встановлено, що Ініціатором зустрічі 15.12.2015 року, як і всіх попередніх зустрічей з ОСОБА_3 , є ОСОБА_7 . Саме ОСОБА_7 першим прийшов на територію АТП, ще з самого ранку ходив біля свого автомобіля, в подальшому, просив сторожів штрафмайданчика викликати до нього поліцейських. Окрім цього, ОСОБА_7 приходив на роботу до ОСОБА_3 і пробував про щось домовитися. Так, з висновку № 440/441 криміналістичної експертизи відеозвукозапису від 08.02.2016 (додаток № 1 до даного висновку) встановлено, що розмову розпочинає сам ОСОБА_7 .
А допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 пояснив суду, що ОСОБА_7 взагалі разів 7-8 до нього звертався з проханням віддати йому водійське посвідчення. Однак, в матеріалах справи слідство відобразило лише ті звернення, які їм було вигідно показати.
Встановлені обставини справи дають підставу суду вважати, що кримінальне провадження було розпочато внаслідок повідомлення ОСОБА_7 правоохоронному органу не підтверджених ( правдивих) даних щодо готування до вчинення злочину.
Суд також зазначає, що внаслідок проведення неналежної перевірки звернення ОСОБА_7 про злочин, правоохоронним органом та слідством у справі було розпочато та проведено гласні та негласні розшукові дії. в ході яких зобовязано ОСОБА_7 вчиняти дії до схилення ( підбурювання) обвинувачених до вчинення злочину.
За таких обставин, суд приходить до висновку про підтвердження доводів сторони захисту, щодо застовування провокації злочину.
Аналізуючи рішення ЄСПЛ як дерела права обов`язкового до застосування, суд зазначає, що у відповідності до правових позицій та установленої практики судувизначено критеріїв визнання допустимості втручання в процес скоєння злочину правоохоронними органами.
Зміст позицій Європейського суду з прав людини визначає, що суспільні інтереси не можуть виправдовувати використання доказів, що отримані внаслідок провокації правоохоронних органів (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Веселов та інші проти Росії від 2 жовтня 2012 року; рішення Європейського Суду з прав людини у справі Баннікова проти Росії від 4 листопада 2010 року; рішення Європейського Суду з прав людини у справі Раманаускас проти Литви від 5 лютого 2008 року).
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, усі докази, отримані внаслідок провокації правоохоронних органів, слід визнавати недопустимими, оскільки вони отримані внаслідок істотного порушення права людини на справедливий судовий розгляд, що
закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Баннікова проти Росії). Такий підхід повністю відповідає вимогам частини 1 статті 87 КПК України.
Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Проаналізувавши дійсні втанановленні обставини справи, суд зазначає що стороною державного обвинувачення не наведено жодного обґрунтованого доказу на спростування тверджень обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Дослідивши та перевіривши у судовому засіданні докази у справі в їх сукупності, надавши їм оцінку щодо достовірності та допустимості, встановивши дійсні обставини справи, що спростовують доведеність вини обвинувачених у інкримінованому злочинні, суд приходить до переконливого висновку про необхідність постановлення судового рішення щодо виправдання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за відсутності в їх діях складу злочину.
Цивільний позов у справі не заявлявся.
Судові витрати не підлягають до стягнення.
Речові докази грошові кошти, визнанні неналежним та недопустимим доказом підлягають знищенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368,370,373 КПК України, суд,
Обвинуваченого ОСОБА_3 - виправдати за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст. 190 КК України
Обвинуваченого ОСОБА_4 - виправдати за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення передбаченого за ч.2 ст. 190 КК України.
Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: сім купюр, номіналом по двісті гривень кожна, серії та номери яких: ЄИ 7951687, ЄВ 2357069, ЗБ 0065143, ЕЗ 3784458, ЕЕ 7843830, АД 8195829, ЄЕ 3145197, а також дві купюри номіналом по 50 гривень кожна, серії та номери яких РА 4044781, ПЖ 6691578, що знаходять на зберіганні у філії ПАТ «Укрексімбанк» у м. Рівному знищити.
На вирок суду може бути подано апеляцію до апеляційного суду Рівненської області протягом 30 діб з дня оголошення вироку через Дубенський міськрайонний суд.

Суддя: