Провадження № 11-кп/792/366/18
Справа № 675/370/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ухвала суду Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.05.2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

представника

ДУ «Ізяславська виправна

колонія №31» ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції з приміщення Державної установи «Ізяславська виправна колонія №31» апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Ізяславського районного суду від 10 квітня 2018 року,

у с т а н о в и л а :
Ухвалою Ізяславського районного суду від 10 квітня 2018 року

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець селища Ургал-2 Верхньобуреінського району Хабаровського краю Російської Федерації, громадянин України, житель АДРЕСА_1 , відбуває покарання в ДУ «Ізяславська виправна колонія №31»,

звільнено умовно-достроково від відбування покарання строком на 10 місяців 18 днів.

В апеляційній скарзі прокурор просив ухвалу Ізяславського районного суду від 10 квітня 2018 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання начальника ДУ «Ізяславська виправна колонія №31» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 .

Уважав, що вказана ухвала суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Указував, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що за весь період відбування покарання засуджений заохочень не отримував, і лише після прийнятого комісією установи рішення 05 вересня 2017 року про відмову скерування до суду подання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання 10 жовтня 2017 року до засудженого ОСОБА_7 було застосовано заохочення, що не може свідчити про те, що він став на шлях виправлення.

Більше того, до засудженого застосовано заохочення за виконання обов`язків та додержання правил поведінки, правил внутрішнього розпорядку колонії, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці, які, на думку прокурора, згідно ч.3 ст.107 КВК України засуджені зобов`язані виконувати, перебуваючи в місцях позбавлення волі.

Прокурор посилався на те, що 05 вересня 2017 року комісією установи розглядалось питання про можливість направлення матеріалів щодо застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення, та прийнято рішення про відмову у направленні матеріалів до суду у зв`язку з тим, що засуджений не довів свого виправлення.

Водночас адміністрацією установи повторно розглянуто питання про можливість подання до суду матеріалів щодо застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на комісії установи 06 лютого 2018 року, чим порушено вимоги Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №847/5 від 08 червня 2012 року та ст.154 КВК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги; прокурора на підтримання апеляційної скарги з викладених у ній мотивів; у режимі відеоконференції з приміщення Державної установи «Ізяславська виправна колонія №31» засудженого ОСОБА_7 та представника ДУ «Ізяславська виправна колонія №31» ОСОБА_8 , які заперечили проти апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, матеріали особової справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за умови, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття ним призначеної судом частини строку покарання, яка визначена у ч.3 ст.81 КК України.

За змістом закону, становлення особи на шлях виправлення це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і ставленні до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватися й в умовах відбування менш суворого покарання. Становлення особи на шлях виправлення для зазначеного виду заміни покарання характеризується зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці. Цей висновок повинен ґрунтуватись не на характеристиці особи за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення, а на даних за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.

Отже, законодавцем визначено, що застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є не обов`язком, а правом і таке звільнення може бути застосоване за певних умов.

Як установлено, ОСОБА_7 засуджений 20 жовтня 2016 року Святошинським районним судом міста Києва за ч.2 ст.309 КК України на 2 роки позбавлення волі. В силу ст.71 КК України до призначеного покарання приєднано частково не відбуте покарання за вироком Печерського районного суду міста Києва від 30 березня 2016 року і остаточно призначено покарання 2 роки 3 місяці позбавлення волі.

ОСОБА_7 раніше судимий 30 березня 2016 року Печерським районним судом міста Києва за ч.1 ст.309, ст.75 КК України до 1 року позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. Початок строку: 30 листопада 2016 року. Кінець строку: 28 лютого 2019 року.

Адміністрація установи та спостережна комісія при Ізяславській райдержадміністрації звернулись до місцевого суду з поданням про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , мотивуючи це тим, що засуджений, відбуваючи покарання, зарекомендував себе з позитивної сторони, стягнень не має, має одне заохочення. Своєю зразковою поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення.

Ураховуючи викладене, на думку колегії суддів, доводи місцевого суду про те, що засуджений зразковою поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення, а тому може бути умовно-достроково звільнений, є необґрунтованими.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Згідно ст.81 КК України основною підставою для умовно-дострокового звільнення є те, що засуджений довів своє виправлення.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року « Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК України).

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Також, судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що відповідно до вимог п.6.6 Розділу VІ Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, затвердженої Міністерством юстиції України №847/5 від 08 червня 2012 року, повторно питання про можливість подання до суду матеріалів щодо застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (ст.81, 107 ККУ), зміни невідбутої частини покарання більш м`яким (ст.82 ККУ) або до ДПтС щодо переведення на підставах, встановлених частиною першою ст.101 та абз.3 ч.2 ст.151-1 КВК України, осіб, засуджених за тяжкі і особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менш п`яти років або засуджених до довічного позбавлення волі, може бути розглянуто на засіданні комісії тільки після досягнення засудженим необхідного ступеня виправлення, що відображається в характеристиці на засудженого, не раніше ніж через один рік з дня винесення рішення про відмову, щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених не раніше ніж шість місяців (ст.154 КВК України).

Так, 05 вересня 2017 року комісією установи розглядалось питання про можливість направлення матеріалів щодо застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення, та прийнято рішення про відмову у направленні матеріалів до суду у зв`язку з тим, що засуджений не довів свого виправлення.

Суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що за весь період відбування покарання засуджений заохочень не отримував, і лише після прийнятого комісією установи рішення 05 вересня 2017 року про відмову скерування до суду подання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, а саме 10 жовтня 2017 року до засудженого ОСОБА_7 було застосовано заохочення, що не може свідчити про те, що засуджений став на шлях виправлення.

Водночас, адміністрацією установи повторно розглянуто питання про можливість подання до суду матеріалів щодо застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання розглянуто на комісії установи 06 лютого 2018 року, чим порушено вимоги вищезазначеної Інструкції.

Тому, при вирішенні питання про застосування відносно засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, вирішальним фактом є не факт відбуття ним встановленої частини покарання, а факт виправлення.

Колегія суддів приходить до висновку, що вказані обставини судом першої інстанції в повній мірі не враховані та їм дана неправильна та неповна оцінка.

За таких обставин, колегія суддів уважає, що місцевий суд дійшов необґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення, а тому убачаються підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування ухвали з постановленням нової про відмову в задоволенні подання начальника Державної установи «Ізяславська виправна колонія №31» про умовно-дострокове звільнення засудженого.

Керуючись ст.ст.418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 10 квітня 2018 року про звільнення засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково від відбування покарання строком на 10 місяців 18 днів скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання начальника Державної установи «Ізяславська виправна колонія №31» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: /підписи/
З оригіналом згідно:
Суддя Апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2 .