АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 19 березня 2018 року у кримінальному провадженні №0010379, за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Карпилівка Камінь-Каширського району волинської області, без постійного місця проживання та місця реєстрації, раніше судимого: вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2009 року за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до 1 року позбавлення волі, 06 листопада 2009 року звільненого по відбуттю строку покарання; вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 05 березня 2010 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, 06 вересня 2011 року звільненого на підставі рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 29 серпня 2011 року на підставі пункту "А" ст. 2 Закону України "Про амністію" від 08 липня 2011 року; вироком Рожищенвського районного суду Волинської області від 17 січня 2012 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, 06 листопада 2015 року звільненого по відбуттю строку покарання; вироком Смілянського міського суду Черкаської області від 17 грудня 2015 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 6 місяців арешту, 26 травня 2016 року звільненого по відбуттю строку покарання; вироком Ковельського мськрайонного суду Волинської області від 09 лютого 2017 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, 22 червня 2017 року звільненого по відбуттю строку покарання; вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2017 року за ч. 2 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 19 березня 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, ОСОБА_6 частково приєднано невідбуте покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2017 року та остаточно призначено покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту затримання, а саме з 12 вересня 2017 року.
Судом у кримінальному провадженні вирішено питання про речові докази.
Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винуватим у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 185 КК України.
Як визнав установленим у вироку суд першої інстанції, кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.
12 вересня 2017 року, приблизно о 12 год. 40 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи на зупинці громадського транспорту автобуса №114 «Залізничний вокзал» за адресою: м. Київ, площа Вокзальна, 1, помітив раніше незнайому ОСОБА_8 , яка стояла на зупинці з рюкзаком на плечах, і у нього виник умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 підійшов до потерпілої та впевнившись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, таємно для останньої проник в одне з відділень рюкзака, звідки викрав мобільний телефон «Мейзу М5», вартістю 4399 грн, на якому знаходився силіконовий чохол вартістю 90 грн, всередині якого знаходилась сім-картка мобільного оператора вартістю 30 грн з рахунком в сумі 1 грн 11 коп, та карта пам`яті вартістю 100 грн. З місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 зник, спричинивши ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 4620 грн 11 коп.
Не погодившись із вироком суду першої інстанції, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок суду першої інстанції змінити, пом`якшивши призначене йому покарання, посилаючись на недостатнє врахування судом першої інстанції при призначенні покарання даних, які характеризують його особу.
Апелянт зазначав, що він є дитиною з багатодітної сім`ї, вчинив злочин у зв`язку зі складним матеріальним становищем і відсутністю житла, та просив врахувати щире каяття у вчиненому.
Крім того, зазначав, що вчинив два аналогічні епізоди злочинних діянь, за один з яких він вже засуджений вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2017 року, однак провадження за даними епізодами злочину з невідомих йому причин не було об`єднано в одне провадження.
У судове засідання потерпіла ОСОБА_8 не з`явилася, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлена належним чином. Про поважні причини свого неприбуття потерпіла не повідомила, а тому колегія суддів у відповідності до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності потерпілої ОСОБА_8 .
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляційну скаргу та змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, прокурора, який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого, а вирок суду першої інстанції без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, дослідивши у порядку ст. 404 КПК України дані про особу обвинуваченого, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог частини 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, за обставин, викладених у вироку, згідно частини 2 статті 394 КПК України, колегією суддів не перевіряються, оскільки фактичні обставини кримінального провадження під час судового розгляду в суді першої інстанції ніким із учасників судового провадження не оспорювались, щодо них відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України докази в судовому засіданні не досліджувались, і вони в апеляційній скарзі, поданій обвинуваченим, не заперечуються.

При цьому, судом першої інстанції належно з`ясована правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Отже, на підставі встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеності винуватості ОСОБА_6 , правову кваліфікацію діяння, вчиненого останнім за ч. 2 ст. ст. 185 КК України, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильною.

Доводи обвинуваченого, викладені в апеляційній скарзі стосовно наявності підстав для зменшення строку призначеного судом покарання, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, є необґрунтованими.

Всупереч твердженням в апеляційній скарзі, покарання ОСОБА_6 як за вчинене кримінальне правопорушення, так і на підставі ст. 70 КК України, призначено з дотриманням вимог ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, судом першої інстанції фактично враховані усі обставини, на які є посилання в апеляційній скарзі.
Так, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке згідно з ч. 3 ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, обставини його вчинення, відомості про особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, раніше судимий, а також наявність обставини, що пом`якшує покарання - щире каяття, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог закону призначив йому покарання у виді позбавлення волі у середніхмежах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 185 КК України.
При вирішенні питання про призначення ОСОБА_6 остаточного покарання, з огляду на те, що кримінальне правопорушення обвинувачений вчинив до постановлення Солом`янським районним судом міста Києва попереднього вироку від 30 жовтня 2017 року, яким його засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано частково приєднав невідбуте покарання за попереднім вироком, та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України визначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
Отже, судом першої інстанції ОСОБА_6 призначене покарання з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65, ч. 4 ст. 70 КК України, яке за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає ступеню тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, та особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Враховуючи, що ОСОБА_6 раніше судимий, у тому числі за корисливі злочини проти власності, а відтак належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став, колегія суддів не вбачає підстав для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання.
При призначенні ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував усі обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, у тому числі і дані про особу обвинуваченого, визнання ним винуватості та щире каяття останнього, яке у відповідності до ст. 66 КК України визнано обставиною, що пом`якшує покарання.

Доводи обвинуваченого про те, що при призначенні покарання суд першої інстанції не врахував його важкий матеріальний стан та відсутність житла на час вчинення злочину, на переконання колегії суддів, не є достатніми підставами для пом`якшення йому покарання, оскільки такі дані, з урахуванням конкретних обставин справи, способу та характеру, мети, мотиву, ступеню суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, аналізу особи винного як у загально-соціальному плані, так і в плані потенційної суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, не зменшують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок у наведеній його частині, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 19 березня 2018 року стосовно ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного суду у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженому, який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
__________________ ____________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3