Постанова
Іменем України

19 квітня 2018 року

м. Київ
справа № 138/3066/16
провадження № 51-3949 км 18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Вінницької області від 20 липня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000717, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Володимирівка, Хмільницького району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Ленінського районного суду м. Вінниця від 14 лютого 2008 року за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 357, ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України на 11 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого, 15 липня 2015 року звільненого умовно-достроково на 1 рік 5 місяців 15 днів,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 24 березня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Вироком вирішено питання речових доказів у провадженні.
Вироком Апеляційного суду Вінницької області від 20 липня 2017 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК України скасовано і ухвалено свій, яким визначено ОСОБА_6 вважати засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі. В решті вирок суду залишено без зміни.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку ОСОБА_6 засуджено за те, що він, будучи раніше судимим за вчинення, в тому числі, умисних корисливих злочинів, на шлях виправлення не став та 07 серпня 2016 року о 00.30 год., проникнувши до магазину, що на АДРЕСА_2 , повторно таємно викрав належне ОСОБА_7 майно на загальну суму 32180, 80 грн., після чого з місця події зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі, за її змістом, засуджений ОСОБА_6 просить змінити вирок апеляційного суду, пом`якшивши призначене покарання. Вважає, що з огляду на наявні в справі дані про його особу, стан здоров`я, а також повне відшкодування заподіяної потерпілій шкоди, у суду є достатньо підстав для призначення йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, як це було зроблено судом першої інстанції.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор вважав за необхідне касаційну скаргу засудженого залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діяння за ч. 3 ст. 185 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд першої інстанції, ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_6 та приймаючи рішення про звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням, ці вимоги закону врахував не в повній мірі, на що звернув увагу суд апеляційної інстанції.
Як убачається з вироку міськрайонного суду, при призначенні покарання ОСОБА_6 було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, класифікується як тяжкий, дані про особу винного, який позитивно характеризувався, проживав з матір`ю пенсіонеркою, на спеціальних обліках не перебував, у минулому притягувався до кримінальної відповідальності, обставини, які пом`якшують покарання, якими суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування заподіяної потерпілій шкоди, обставину, яка обтяжує покарання, якою суд визнав рецидив злочинів. Взявши до уваги все наведене, суд дійшов висновку про можливість виправлення і перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства та звільнив його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Переглядаючи справу за апеляційною скаргою прокурора, апеляційний суд констатував, що приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, місцевий суд не в повній мірі врахував дані про особу винного, а саме рішення про застосування положень ст. 75 КК України - належним чином не обґрунтував, погодившись з доводами апеляційної скарги прокурора про безпідставність звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.
Наведений висновок апеляційний суд зробив виходячи з того, що ОСОБА_6 в минулому неодноразово засуджувався за вчинення інших злочинів, відбував реальне покарання за ними, однак належних для себе висновків не робив та продовжував вчиняти нові умисні злочини, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність та схильність до вчинення суспільно небезпечних діянь. Такі обставини дають підстави вважати, що звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням не сприятиме його виправленню та попередженню вчиненню нових злочинів.
З висновками суду апеляційної інстанції щодо призначеного ОСОБА_6 покарання погоджується і суд касаційної інстанції, в зв`язку з чим, твердження в касаційній скарзі засудженого про наявність достатніх підстав для його звільнення від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, які, до того ж, були враховані судом при обранні виду та наближеного до мінімального розміру передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України заходу примусу, колегія суддів вважає непереконливими.
Покарання, призначене ОСОБА_6 судом апеляційної інстанції відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України та є справедливим, необхідним й достатнім для виправлення засудженого і попередження вчинення ним нових злочинів.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у справі колегією суддів не встановлено, а тому підстав, передбачених ст. 438 КПК України, для зміни оскаржуваного судового рішення та задоволення касаційних вимог засудженого немає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, колегія суддів

ухвалила:
Вирок Апеляційного суду Вінницької області від 20 липня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3