АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 648/1552/18 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/791/691/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: справи в порядку виконання судових рішень
у кримінальних справах

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Білозерського районного Херсонської області від 15.06.2018 року про відмову у застосуванні умовно дострокового звільнення від відбування покарання щодо засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Варениківське Кримського району Краснодарського краю Російської Федерації, громадянина України, з незакінченою вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 раніше судимого:
?01.08.2014 року Новотроїцьким районним судом Херсонської області за ст. 185 ч. 3, 15 ч. 3, 185 ч. 3, 70 ч. 1 КК України до 5 років позбавлення волі;
?21.11.2014 року Чаплинським районним судом Херсонської області за ст. 185 ч. 2, 70 ч. 4 КК України до 5 років позбавлення волі;
?12.12.2014 року Генічеським районним судом Херсонської області за ст. 185 ч. 2, 3, 70 ч. 1, 4 КК України з урахуванням змін, внесених ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 07.04.2015 року до 5 років 3 місяців позбавлення волі. Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 06.04.2016 року згідно Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року № 838-VIII, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання період попереднього ув`язнення з 10.06.2014 року по 07.04.2015 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, -

ВСТАНОВИЛА:

Зазначеною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 ставить питання про скасування ухвали суду з постановленням нової ухвали, якою просить умовно достроково звільнити його від відбування покарання. Свої доводи мотивує тим, що відмовляючи в задоволенні вищезазначеного клопотання, суд не прийняв до уваги, що засуджений має чотири заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці, всі вимоги адміністрації колонії виконує сумлінно, майже два роки не має стягнень, підтримує соціальні зв`язки з рідними, одружився, має двох неповнолітніх дітей, батьків похилого віку, які потребують його піклування. У скоєному злочину щиро розкаюється, та під час досудового та судового розгляду кримінального провадження давав щирі свідчення та не намагався уникнути відповідальності.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

З досліджених судом першої інстанції характеристики та матеріалів особової справи засудженого вбачається, що ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 16.06.2014 року, відбуває покарання за вироком Генічеського районного суду Херсонської області від 12.12.2014 року, яким засуджений за ст.ст. 185 ч.2, 3 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі.
Під час перебування у СІЗО м. Миколаєва адміністрацією установи не заохочувався.
В Державній установі «Дар`ївська виправна колонія № 10» відбуває покарання з 30.04.2015 року.
Відповідно до характеристики адміністрації виправної колонії ОСОБА_7 характеризується позитивно, на виробництві не працевлаштований, однак працевлаштований в харчоблоці для засуджених в охоронюваній зоні установи робітником за власним бажанням без оплати праці, приймає участь у роботах по благоустрою відділення та прилеглої території. У відносинах з адміністрацією завжди тактовний та ввічливий.
Відповідно до матеріалів клопотання та особової справи на засудженого, ОСОБА_7 за весь період відбування покарання режим утримання порушував 12 разів, за сумлінну поведінку та ставлення до праці має 3 заохочення у 2017 та 2018 роках.
Оцінюючи вказані відомості про поведінку засудженого за час відбування покарання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який врахував відомості про поведінку засудженого і ставлення до праці за весь період відбування покарання, і прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_7 своєю поведінкою не довів своє виправлення, тому не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, адже за весь період відбування покарання постійно притягався до дисциплінарної відповідальності, за що отримав 12 стягнень, в тому й числі неодноразово був поміщений до ДІЗО, ПКТ.
При цьому, допускав чисельні різноманітні правопорушення: безтактовну поведінку з адміністрацією установи, порушення розпорядку дня, невиконання команди адміністрації установи, тощо, крім того відповідно до наданої адміністрацією установи виконання покарань характеристикою, у колективі спілкується переважно з засудженими негативної спрямованості.
Умовно-дострокове звільнення слід розцінювати як свого роду винагороду окремих засуджених за зразкову поведінку і ставлення до праці. Пасивна форма поведінки, що складається лише в утриманні від порушень правил внутрішнього розпорядку є нормою поведінки кожного засудженого і не заслуговує заохочень.
Оцінюючи вказані відомості про особу засудженого та ставлення його до праці за час відбування покарання у сукупності, а не лише за час, що передував зверненню із відповідним клопотанням, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що процес його виправлення не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання за вчинення тяжкого злочину, який раніше неодноразово був судимим, перестає бути доцільним.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги визнаються апеляційним судом не достатніми для її задоволення та звільнення засудженого від відбування покарання умовно-достроково, оскільки матеріали справи не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України, - виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405 , 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 15.06.2018 року про відмову у застосуванні умовно дострокового звільнення від відбування покарання щодо засудженого ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: три підписи

З оригіналом згідно:

Суддя ОСОБА_2