ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/896/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0003079 від 20.03.2017 року відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 187 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Дарницьким районним судом м. Києва розглядається кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України.

Головуючим у судовому засіданні поставлено на обговорення питання щодо запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки строк його дії закінчується 26.11.2017 р.

Прокурор, думку якого підтримав потерпілий, вважає необхідним продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , зазначивши про продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема: обвинувачений може переховуватися від суду, так як немає постійного місця проживання в м. Києві; впливати на потерпілого та свідків, які ще не допитані. Крім того, може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, оскільки злочини, інкриміновані йому вчинив в період відбуття іспитового строку.

Захисник ОСОБА_7 , думку якого підтримав обвинувачений, щодо продовження запобіжного заходу заперечував, вважаючи, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини вважав за можливе змінити запобіжний захід на особисте зобов"язання. Крім того, знову ж таки посилався на порушення вимог КПК та норм міжнародного права при затриманні його підзахисного та необгрунтованість пред"явленої йому підозри, зауваживши що обвинувачення не можуть грунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.
Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши наявні в розпорядженні суду матеріали кримінального провадження, суд виходить з наступного.

Ухвалою слідчого судді відносно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід - тримання під вартою, який останній раз продовжено відповідно до ухвали Дарницького районного суду м. Києва строком до 26.11.2017 року включно.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

У відповідності до ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Судом встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, покарання за які передбаченого у виді позбавлення волі, в тому числі строком до 12 років.
При цьому інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення, вини у скоєнні яких останній не визнає, мають надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками.
Як вбачаєтьсяз правової позиції Європейського суду з прав людини, відображеної у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182).
Крім того, колегією суддів враховується і рішення Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, згідно якого вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що слідчим суддею при обранні запобіжного заходу було встановлено, що обвинувачений об`єктивно підозрюється, у вчиненні кримінальних правопорушень, а його вина підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, та, на цей час, дане судове рішення слідчого судді є чинним, не піддаючи останнє сумніву та не порушуючи принцип правової впевненості, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким іншим рішенням суду (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005 року), що є одним із основних аспектів принципу верховенства права, вважає, що у цій справі, об`єктивні обставини встановлені слідчим суддею та, на цей час, не спростовані в ході судового розгляду, враховуючи не дослідження усіх доказів з боку сторони обвинувачення та захисту, що передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, речові докази і документи та інші), свідчать, у даний період, про обґрунтованість підозри обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки, на цьому етапі, підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що він міг вчинити дані правопорушення.
В свою чергу, колегія суддів вважає, що окрім наявної обґрунтованої підозри, застосований запобіжний захід, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_8 з урахуванням його тривалості відповідає характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, кореспондуються з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, та не виходить за межі розумного строку, а встановлені ризики на даний час є дійсними та триваючими, і вони виключають, на даний час, можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 на більш м`який.

Доводи захисника ОСОБА_7 з приводу того, що його підзахисний був незаконно позбавлений волі не знайшли свого підтвердження, оскільки останній в судовому засіданніособисто підтвердив, що його було затримано саме 08.04.2017 року, як про те зазначено у протоколі затримання.
Що стосується клопотання захисника з приводу необгрунтованості пред"явленого обвинувачення та визнання доказів недопустимими, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення, оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 89 КПК України дане питання вирішується під час оцінки доказів в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення, наразі мова про очевидну недопустимість доказів не йде. Тоді ж в нарадчій кімнаті під час ухвалення остаточного судового рішення буде вирішуватись і питання чи допускати відомості, що містяться в них, як докази.
При цьому, колегія суддів звертає увагу сторони захисту на те, що такі об`єктивні дані не повинні бути достатніми для засудження особи, оскільки повинні лише об`єктивно зв`язувати певну особу з певним злочином для можливості застосування заходу забезпечення кримінального провадження при наявності реальних ризиків, а у разі ж не доведеності вини особи за наслідками судового розгляду, останній може бути виправданий судом, у тому числі, з урахуванням положень ст. 62 Конституції України.
Тобто, викладені стороною захисту доводи за своєю суттю являються сумнівними, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України).
З огляду на викладене, та враховуючи те, що один із злочинів, у яких обвинувачується ОСОБА_9 , вчинено із застосуванням насильства, суд вважає неможливим застосувати інші, більш м`які, запобіжні заходи, як такі, що не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків та не визначає розмір застави.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 331 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 19 січня 2018 р., включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити до Державної установи «Київський слідчий ізолятор».

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали може бути включене до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Головуючий:

Судді: