АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/996/18 Справа № 180/2297/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000917 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 05 березня 2018 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання, ОСОБА_9 вважати засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 3 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу пробації, повідомляти орган пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтись для реєстрації до органу пробації.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 3 роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_9 наступні обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу пробації;

- повідомляти орган пробації про зміну місця проживання;

- періодично з`являтись для реєстрації до органу пробації.

Вирішено питання про речові докази.

ОСОБА_9 визнано винуватим та засуджено за те, що останній за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, які в апеляційному порядку не оспорюються, 11 грудня 2017 року, в період часу приблизно з 17-30 год. до 17-45 год., з метою таємного викрадення чужого майна, через паркан проник на територію подвір`я домоволодіння АДРЕСА_2 , звідки таємно, умисно, з корисливих мотивів викрав металеву арматуру діаметром 16 мм, довжиною 2,5 м кожна в кількості 8 штук, вартістю 526,64 грн., металеву трубу діаметром 1 дюйм довжиною 2,5 м кожна в кількості 2 штук, вартістю 291,00 грн., металеву трубу діаметром 1,5 дюйм довжиною 3 м в кількості 1 штуки загальною вартістю 214,50 грн., металевий кутник розміром 65х65 довжиною 2,5 м кожен в кількості 4 штук загальною вартістю 1247,00 грн., металевий кутник розміром 40х40 м довжиною 2 м кожен в кількості 2 штук загальною вартістю 200,16 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 2479,30 грн.

Дії обвинуваченого у вказаній частині були кваліфіковані в оскаржуваному вироку за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у сховище.

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, прокурор, не оспорюючи правильність встановлення судом фактичних обставин вчинення злочину, кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеність його вини, у той же час вказує, що оскаржуваний вирок суду підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому, за умови повного визнання останнім своєї вини та наявності пом`якшуючих покарання обставин, необхідно було застосувати положення ст. 69-1 КК України та призначити покарання у розмірі не більше двох третин максимального строку покарання, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, а саме не більше 4 років позбавлення волі, проте суд вказані положення закону про кримінальну відповідальність не прийняв до уваги.

Обвинувачений до суду не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся, у зв`язку з чим колегія суддів, зважаючи на положення ч. 4 ст. 405 КПК України і на те, що в апеляційній скарзі прокурора порушується питання про поліпшення становища останнього, вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який на задоволенні апеляційної скарги прокурора наполягав з викладених у ній підстав, захисника, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до наступного.

Так, висновки суду про винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції та викладених в оскаржуваному вироку, правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України, можливість виправлення цього обвинуваченого без реального відбування ним покарання, з встановленням іспитового строку згідно ст. 75 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України колегією суддів не переглядаються.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції законодавства України про кримінальну відповідальність, то колегія суддів вважає їх обґрунтованими.

Відповідно до ч. 2 ст. 370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.
Згідно ст. 69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, при його ухваленні суд першої інстанції вказані положення закону України про кримінальну відповідальність не прийняв до уваги, та незважаючи на наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого щирого каяття, добровільного відшкодування заподіяної потерпілому шкоди, активного сприяння розкриттю злочину, - відсутність обставин, що його обтяжують, та повне визнання обвинуваченим своєї вини, призначаючи ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строк на 5 років, вийшов за межі двох третин максимального строку покарання, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, що дорівнюють 4 рокам позбавлення волі, чим порушив вимоги ст. 69-1 КК України.
Таке порушення підлягає виправленню шляхом зміни оскаржуваного вироку відповідно до апеляційних вимог прокурора.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 05 березня 2018 року щодо ОСОБА_9 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України - змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 3 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу пробації,

- повідомляти орган пробації про зміну місця проживання,

- періодично з`являтись для реєстрації до органу пробації.

В іншій частині вирок - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3