11-кп/775/400/2018(м)
263/3916/18

Суддя 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

та справах про адміністративні правопорушення

Апеляційного суду Донецької області

у складі: головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Маріуполі клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000591 від 25.02.2018 року за апеляційною скаргою заступника прокурора Донецької області ОСОБА_8 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 12.06.2018 року, якою до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Приовражне Нікольського району Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , застосовані примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом, -

В С Т А Н О В И Л А :

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Ухвалою Жовтневого районного суду Донецької області від 12.06.2018 року до ОСОБА_9 застосований примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом, запобіжний захід медичного характеру застосований до останнього у вигляді поміщення до психіатричного закладу із звичайним наглядом в умовах, що виключають його небезпечну поведінку КЛПУ «Міська психіатрична лікарня №7 м.Маріуполя» до набрання ухвали суду першої інстанції залишений без змін.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 при невстановлених у ході досудового розслідування обставинах, страждаючи хронічним психічним захворюванням - параноїдною шизофренією, безперервний тип перебігу, на ґрунті вищевказаного психічного захворювання, не усвідомлюючи та не керуючи своїми діями, незаконно придбав і зберігав у невстановленому місці наркотичний засіб до 25.02.2018 року.

25.02.2018 року в період часу з 15.35год. до 15.50год. в ході проведення огляду місця події біля будинку №6 по вулиці Осоавіахіма в Центральному районі м. Маріуполя, ОСОБА_9 видав працівникам поліції чотири газетних згортки з речовиною рослинного походження, масами 4,23грам, 2,62грам, 0,133грам, 0,102 грам, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом, маса якого в перерахунку на суху речовину відповідно становить - 3,79грам, 2,38грам, 0,097грам, 0,092грам. Загальна маса канабісу (в перерахунку на суху речовину) становить 6,359грам, який ОСОБА_9 незаконного придбав і зберігав при собі для особистого вживання без мети збуту.

Він же, при невстановлених у ході досудового розслідування обставинах, повторно, незаконно придбав і зберігав у невстановленому місці наркотичний засіб до 08.03.2018 року.

08.03.2018 року в період часу з 13.00год. до 13.08год. в ході проведення огляду місця події біля зупинки громадського транспорту, розташованої навпроти будинку №160 по вулиці Гранітній в Центральному районі м.Маріуполя, ОСОБА_9 видав працівникам поліції поліетиленовий пакет, в якому знаходився газетний згорток з речовиною рослинного походження, масою 35,02грам, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом, маса якого в перерахунку на суху речовину становить - 32,08грам, який ОСОБА_9 , повторно, незаконно придбав і зберігав при собі для особистого вживання без мети збуту.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Прокурор просить змінити оскаржуване судове рішення у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Виключити з вступної частини ухвали посилання на попередню судимість ОСОБА_9 за вироком Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 14.09.2010 року за ч.3 ст.185 КК України та застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_9 ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 03.04.2014 року.

Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання на вчинення ОСОБА_9 08.03.2018 року суспільно небезпечного діяння «повторно».

Вважати вчинення ОСОБА_9 25.02.2018 року і 08.03.2018 року незаконного придбання і зберігання наркотичних засобів без мети збуту, суспільно небезпечним діянням, передбаченим ч.1 ст.309 КК України. В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Зазначає, що відповідно до висновків судово-психіатричної експертизи № 353 від 29.03.2018 року ОСОБА_9 в період інкримінованого йому діяння страждав хронічним психічним захворюванням параноїдна шизофренія, безперервний тип перебігу внаслідок вживання канабіноїдів, синдром залежності, у період здійснення інкримінованого діяння за своїм психічним станом не міг усвідомлювати дії та керувати ними.

Проте, з оскаржуваної ухвали вбачається, що ОСОБА_9 вчинив два суспільно небезпечних діяння, передбачені ч.1 ст.309 і ч.2 ст.309 КК України, останнє за ознакою вчинене повторно.

Оскільки ОСОБА_9 на час вчинення суспільно небезпечного діяння був неосудною особою, він не є суб`єктом злочину, за таких обставин вчинення ОСОБА_9 двох суспільно небезпечних діянь у стані неосудності вказує про відсутність в його діях кваліфікуючої ознаки «повторність».

Окрім того, у порушення вимог ч.3 ст.503 КПК України, у вступній частині ухвали суд необгрунтовано вказав про засудження ОСОБА_9 вироком Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 14.09.2010 року за ч.3 ст.185 КК України та застосування до нього примусових заходів медичного характеру ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 03.04.2014 року.

Позиції учасників судового провадження

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка підтримала апеляційні доводи у повному обсязі і просила змінити ухвалу суду першої інстанції, захисника, який погодилася з доводами апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви Суду

Апеляційна скарга містить в собі лише доводи для зміни ухвали суду, а саме виключення з вступної частини ухвали посилання на попередню судимість ОСОБА_9 та застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру, а також виключення з мотивувальної частини ухвали посилання на вчинення ОСОБА_9 08.03.2018 року суспільно небезпечного діяння «повторно».

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про вчинення ОСОБА_9 суспільно небезпечного діяння, що містить об`єктивні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, а також щодо виду застосованого примусового заходу медичного характеру, в апеляційній скарзі не оспорюються і судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Суд першої інстанції в ухвалі мотивував своє рішення і прийшов до висновку, що ОСОБА_9 в момент вчинення суспільно небезпечних діянь знаходився в стані неосудності, в якому перебуває і на даний час, а тому він, відповідно до ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності і призначив останньому примусові заходи медичного характеру, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Осудність є однією з загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст. 19 КК України критеріїв відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру, згідно до вимог ч.2 ст.19 КК України,.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 353 від 29.03.2018 року, ОСОБА_9 як в період інкримінованого йому діянні, так і на теперішній час страждав та страждає хронічним психічним захворюванням - параноїдна шизофренія, безперервний тип перебігу, зі стабільними емоційно-вольовим та психопатоподібним дефектами, супутні - психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання канабіноїдів, синдром залежності, не міг і не може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Із зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст.24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.

Натомість, повторність за ч.2 ст. 309 КК України означає не однократні вчинення одного або декількох дій, передбачених ч.1 цієї статті, тобто є об`єктивною стороною злочину.

Як вбачається зі змісту статей 92-93 КК України, примусові заходи медичного характеру застосовуються до особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільне небезпечних діянь. Застосування до неосудної особи примусових заходів медичного характеру є можливим лише за умови, якщо доведено вчинення нею суспільно небезпечного діяння, що містить ознаки конкретного злочину та за своїм психічним станом особа являє небезпеку для суспільства.

Крім того, з огляду на вимоги статей 19, 94 КК України та роз`яснення, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», вид примусового заходу медичного характеру застосовується до осіб, визнаних судом неосудними, залежно від характеру і тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння та ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб.

З наведеного вбачається, що для визначення виду примусового заходу медичного характеру, який потрібно застосувати необхідно визначити тяжкість вчиненого діяння, тобто відповідну кваліфікацію діяння, передбаченого Особливою частиною КК України, а наявність у особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння судимостей та застосування щодо неї раніше примусових заходів медичного характеру може свідчити про ступень небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб.

Отже, висновки суду про вчинення ОСОБА_9 повторно суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та кваліфікація повторно вчиненого суспільно небезпечного діяння за ч.2 ст. 309 КК України, ґрунтуються на вимогах кримінального закону.

Окрім того, зазначення у вступній частині ухвали попередньої судимості ОСОБА_9 за вироком Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 14.09.2010 року за ч.3 ст.185 КК України та про застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 03.04.2014 року не впливають на кваліфікацію дій ОСОБА_9 , а тільки свідчать про ступень його небезпечності для себе або інших осіб.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду про застосування до ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру винесена з урахуванням всіх обставин справи, з додержанням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, апеляційні доводи прокурора не обґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Донецької області ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 12.06.2018 року, якою до ОСОБА_9 застосовані примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4