В И Р О К
Іменем України

03 травня 2018 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , непрацюючого, раніше не судимого,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки та мешканки АДРЕСА_2 , громадянки України, з середньою спеціальною освітою, неодруженої, на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей немає, непрацюючої, у відповідності до ст. 89 КК України раніше не судимої,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,
В С Т А Н О В И В:
23 січня 2018 року, о 01 годині в м. Житомирі, ОСОБА_5 разом зі своїм знайомим ОСОБА_4 перебувала у салоні автомобіля марки «Опель Вектра», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким на той час користувався останній. У цей час у Журби виник злочинний умисел направлений на заволодіння обманним шляхом бензином з автозаправної станцій (надалі АЗС) «Укрнафта».
Так, ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_5 на вказаному вище автомобілі прибути на АЗС «Укрнафта», що розташована в с. Оліївка Житомирського району. Потім ОСОБА_4 мав під`їхати до однієї із колонок та замовити у оператора цієї автозаправної станції відпуск відповідної кількості пального, повідомивши останньому, що він нібито має намір розрахуватись банківською карткою. У свою чергу, ОСОБА_5 мала підійти до каси та імітувати намір проведення розрахунку за викрадене пальне, відволікаючи увагу оператора та тим самим надаючи змогу ОСОБА_4 сісти до салону автомобіля. Дочекавшись заправки автомобіля, Домбровська мала повернутись до автомобіля під приводом пошуку банківської картки, та разом із Журбою швидко залишити територію АЗС, заволодівши у такий спосіб згаданим пальним. При цьому ОСОБА_4 заздалегідь повідомив ОСОБА_5 , про те, що не має наміру проводити розрахунок за отримане пальне, на що остання погодилась, тим самим вступила з Журбою у попередню спільну злочинну змову.
Реалізуючи спільний злочинний умисел, 23 січня 2018 року о 01 годині 15 хвилин ОСОБА_4 разом із ОСОБА_5 прибули на згаданому автомобілі на територію АЗС №05/003, яка розташована у с. Оліївка Житомирського району, на 355 км автодороги Бобруйськ - Житомир (Відділення реалізації нафтопродуктів по Житомирській області ПАТ «Укрнафта») та під`їхали до паливно-роздавальної колонки №4 з бензином марки «А-92».
Згідно попередньо досягнутої домовленості, перебуваючи на території цієї АЗС, ОСОБА_4 , діючи у межах спільного злочинного умислу, вийшов з автомобіля та направився до каси, де в цей час перебувала касир - оператор вказаної АЗС ОСОБА_7 . Підійшовши до вікна касира, ОСОБА_4 , керуючись корисливим мотивом, попросив у останньої заправити "до повного" паливний бак автомобіля марки «Опель Вектра» бензином марки «А-92», вартість якого станом на 23.01.2018 року складала 28 грн. 50 коп. за один 1 літр, пообіцявши здійснити розрахунок банківською карткою, фактично не маючи наміру розраховуватись за отримане пальне та не маючи при собі відповідних грошових коштів для проведення розрахунку, тим самим увівши оператора-касира АЗС ОСОБА_7 в оману та повернувся до салону автомобіля на місце водія.
Будучи введеною в оману, та не здогадуючись про злочинні наміри останнього, оператор-касир АЗС ОСОБА_7 ввімкнула автоматизовану систему для наливу бензину з паливно-роздавальної колонки №4. У цей час інший оператор АЗС ОСОБА_8 , також не здогадуючись про злочинні наміри ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , знаходячись біля вказаної колонки здійснив заправку паливного баку автомобіля марки «Опель Вектра» бензином марки «А-92» у кількості 58,50 літрів, загальною вартістю 1667 грн. 25 коп. та повідомив водія автомобіля ОСОБА_4 про необхідність проведення розрахунку за отримане пальне.
Діючи у межах попередньої змови, з метою досягнення злочинного результату, ОСОБА_5 , вийшла зі згаданого автомобіля та підійшла до вікна касира АЗС ОСОБА_7 , нібито для проведення розрахунку за отримане у такий спосіб пальне. Однак, підійшовши до касира ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , імітуючи намір проведення розрахунку, повідомила останню про те, що забула банківську картку у салоні автомобіля та під цим приводом направилась до автомобіля.
У свою чергу, інший оператор АЗС ОСОБА_8 , який перебував біля паливно-роздавальної колонки №4, будучи введеним в оману та не здогадуючись про злочинні наміри останніх, вважаючи, що ОСОБА_5 розрахувалась за пальне, повернувся до приміщення АЗС.
Заволодівши, за попередньою змовою, шляхом обману чужим майно, а саме бензином марки «А-92», вартість якого станом на 23.01.2018 року становила 28 грн. 50 коп. за один 1 літр, у кількості 58,50 літрів, загальною вартістю 1667 грн. 25 коп., ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишили територію названої АЗС, а згаданим бензином розпорядилися на власний розсуд, чим завдали відділенню реалізації нафтопродуктів по Житомирській області ПАТ «Укрнафта» матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Отже, стороною обвинувачення дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, а дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб.

У судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 винними себе у вчиненні інкримінованого їм злочину визнали, фактичні обставини справи не оспорювали та погодились із викладеним в обвинувальному акті обставинами.

Вина обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм злочину, іншими учасниками судового процесу також не оспорюється.

За клопотанням прокурора, підтриманим обвинуваченими судовий розгляд проведено у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та іншим учасникам процесу судом роз`яснено, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає, що вина обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм злочину доведена повністю, а тому кваліфікує дії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Суд виключає з обсягу обвинувачення ОСОБА_5 таку кваліфікуючу ознаку, як повторність з огляду на таке.

Прокурор на підтвердження наявності в діях обвинуваченої цієї кваліфікуючої ознаки надав суду дві копії обвинувальних актів у інших кримінальних провадженнях, з яких вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні інших двох злочинів проти власності, до вчинення нею інкримінуємого злочину. А саме, прокурор вказує, що обвинувачена до 23.01.2018 року ще вчинила 17.03.2017 року шахрайство, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України та 31.10.2017 року крадіжку, передбачену ч. 2 ст. 185 КК України, що, на думку прокурора свідчить про наявність повторності в діях ОСОБА_5 при вчиненні шахрайства 23.01.2018 року.

Крім цього, сторона обвинувачення на підтвердження своїх доводів посилається на Постанову Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» від 04.06.2010 року, зокрема, на третій пункт, де зазначено, що для кваліфікації повторності не має значення, чи було особу засуджено за раніше вчинений нею злочин.

Суд не погоджується з думкою прокурора виходячи з такого.

У відповідності до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

У свою чергу, стороною обвинувачення не надано суду вироку, що набрав законної сили, про вчинення ОСОБА_5 до інкримінованого їй шахрайства, тобто до 23.01.2018 року, інших злочинів проти власності, які б свідчили про наявність у її діях повторності при викраденні бензину з АЗС.

Як встановлено судом та не оспорюється прокурором, станом на 23.01.2018 року, тобто станом на вчинення обвинуваченою викрадання бензину з АЗС, остання, в силу ст. 89 КК України, вважалась такою, що не має судимості, так як покарання за вироком Богунського районного суду м. Житомира, від 04.04.2016 року у виді 140 годин громадських робіт, за вчинення нею злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, вона відбула 15.11.2016 року, тобто понад рік до вчинення нею викрадення бензину.

З огляду на вказане, суд вважає, що прокурор невірно розуміє зміст названої Постанови Пленуму ВСУ №7 від 04.06.2010 року, оскільки в обґрунтування своїх доводів покладається лише на вирване з тексту Постанови окреме речення, суть якого треба розглядати в контексті першого абзацу третього пункту наведеної Постанови.

Зокрема, у відповідності до вказаного третього пункту цієї Постанови, за змістом статті 32 КК України, повторністю злочинів визнається неодночасне вчинення однією і тією ж особою двох або більше злочинів, якщо вони передбачені тією самою статтею або частиною статті Особливої частини КК України, а також передбачені різними статтями Особливої частини КК України і в статті, за якою кваліфікується наступний злочин, вчинення попереднього злочину зазначено як кваліфікуюча ознака. При цьому для повторності не має значення, чи було особу засуджено за раніше вчинений злочин.

Отже, у відповідності до вказаної Постанови Пленуму ВСУ, якби одним складом суду та в одному кримінальному провадженні розглядалось, окрім даного обвинувачення, ще обвинувачення про вчинення ОСОБА_9 17.03.2017 року іншого шахрайства та 31.10.2017 року крадіжки, то для кваліфікації дій останньої, як вчинення викрадання чужого майна повторно, не мало б значення чи була ОСОБА_9 засудження до 23.01.2018 року за вказане шахрайство чи крадіжку.

Отже, оскільки даним складом суду розглядається кримінальне провадження лише щодо вчинення ОСОБА_9 23.01.2018 року викрадення бензину, шляхом шахрайства, за попередньою змовою з ОСОБА_10 , суд, з огляду на ст. 17 КПК України, ст. 32 КК України та Постанову Пленуму ВСУ №7 від 04.06.2010 року, суд не може кваліфікувати злочинні дії ОСОБА_9 , як вчинені повторно, так як винуватість останньої в інших злочинах цим складом суду не встановлена, а вироків суду, що набрали законної сили про те, що ОСОБА_9 17.03.2017 та 31.10.2017 вчинила інші викрадання чужого майна прокурором не надано.

Призначаючи міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, але від якого тяжких наслідків не настало, особу ОСОБА_4 , який за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , даний злочин вчинив вперше. Окрім того, суд враховує, що ОСОБА_4 повністю відшкодував ПАТ «Укрнафта» завдану злочином шкоду. Особу ОСОБА_5 , яка також позитивно характеризується за місцем проживання, вважається такою, що раніше не судима, перебуває на обліку у облнаркодиспансері, має молодий вік, думку представника потерпілого, який при призначенні покарання покладається на розсуд суду, сукупність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є визнання ними своєї вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а ОСОБА_4 , окрім названих, ще і добровільне повне відшкодування завданої злочином шкоди.

На підставі викладеного, з урахуванням правової позиції прокурора, суд дійшов висновку, що обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 слід призначити покарання, необхідне й достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів у виді позбавлення волі.

Враховуючи особу обвинувачених, всі пом`якшуючі покарання обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, відсутність тяжких наслідків від цього злочину, суд вважає, що останніх можливо звільнити від відбування призначеного їм покарання з випробуванням, у відповідності до ст. 75 КК України.

Арешт, накладений на автомобіль марки «Опель Вектра», державний номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 - підлягає скасуванню.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 349, 368-371, 373-376 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме буде періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти даний орган про зміну свого місця проживання, роботи або навчання.
ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначити їй покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки, а саме, буде періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти даний орган про зміну свого місця проживання, роботи або навчання.

Арешт, накладений ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 26.01.2018 року на автомобіль «Опель Вектра», державний номерний знак НОМЕР_1 та на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 скасувати.
Речові докази, а саме автомобіль «Опель Вектра», державний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходиться на автомайданчику Житомирського РВП та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , яке знаходиться у камері зберігання речових доказів Житомирського РВП повернути законному володільцю.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Потерпілому, який не був присутнім у судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя: