печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2018 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання про арешт майна,-

В С Т А Н О В И В :

19.10.2018 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання сторони кримінального провадження заступника начальника відділу Головного слідчого правління Національної поліції України ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 , про накладення арешту на тимчасово вилучене майно відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- платіжна банківська картка «Райффайзен Банк Аваль» НОМЕР_1 ;

- платіжна банківська картка «Райффайзен Банк Аваль» НОМЕР_2 ;

- посвідчення водія № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_5 ;

- медична довідка на ім`я ОСОБА_5 ;

- медична довідка на ім`я ОСОБА_5 ;

- картка до членського квитка НОМЕР_4 ;

- посвідчення мисливця на ім`я ОСОБА_5 ;

- довідка про присвоєнні ідентифікаційного номера НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_5 ;

- ключі у кількості п`ять штук;

- мобільний телефон Xiaomi ІМЕІ1 НОМЕР_6 , ІМЕІ2 НОМЕР_7 з сім-карткою «Київстар» № НОМЕР_8

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.
У судове засідання прокурор/слідчий не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином. Слідчий через канцелярію суду подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, вимоги підтримує та просить задовольнити.
На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації особою, яка подала клопотання, її процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, ураховуючи, що підстав для визнання явки сторони обвинувачення обов`язковою не має, вважаю за можливе розглянути клопотання у його відсутність.
Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.
З матеріалів клопотання вбачається, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002374 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Незважаючи на обізнаність із вимогами законодавства, ОСОБА_5 , обіймаючи посаду заступника керівника Бердичівської місцевої прокуратури Житомирської області та наділений повноваженнями передбаченими ст. ст. 37, 341 КПК України, вчинив корисливий корупційний злочин.
18.10.2018 ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
19.10.2018 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
18.10.2018 у зв`язку з безпосереднім переслідуванням ОСОБА_5 , який підозрювався у вчинені кримінального правопорушення, з метою недопущення його переховування від органів слідства та позбавлення можливості знищення майна (врятування майна) речових доказів, в порядку ст. 208 КПК України проведено особистий обшук затриманої особи у ході якого виявлено та вилучено наступне:
- платіжна банківська картка «Райффайзен Банк Аваль» НОМЕР_1 ;
- платіжна банківська картка «Райффайзен Банк Аваль» НОМЕР_2 ;
- посвідчення водія № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_5 ;
- медична довідка на ім`я ОСОБА_5 ;
- медична довідка на ім`я ОСОБА_5 ;
- картка до членського квитка НОМЕР_4 ;
- посвідчення мисливця на ім`я ОСОБА_5 ;
- довідка про присвоєнні ідентифікаційного номера НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_5 ;
- ключі у кількості п`ять штук;
- мобільний телефон Xiaomi ІМЕІ1 НОМЕР_6 , ІМЕІ2 НОМЕР_7 з сім-карткою «Київстар» № НОМЕР_8 .
Вказані речі є речовими доказами, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, у тому числі можуть містити сліди злочину.
Відповідно до ч.5ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».
Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 3 частини другої цієї статті у випадку, передбаченому пунктом 1, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Статтею 98 КПК України, визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Одночасно при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 172 КПК України, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.
Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Абзацом 2 ч. 5 ст. 171 КПК України передбачено, що у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
З огляду на зазначені вимоги закону слідчий суддя приходить до висновку про те, що - платіжна банківська картка «Райффайзен Банк Аваль» НОМЕР_1 ; платіжна банківська картка «Райффайзен Банк Аваль» НОМЕР_2 та - мобільний телефон Xiaomi ІМЕІ1 НОМЕР_6 , ІМЕІ2 НОМЕР_7 з сім-карткою «Київстар» № НОМЕР_8 , відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні та є на даній стадії досудового розслідування тимчасово вилученим майном.
Матеріали клопотання свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.
Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.
Що стосується вимоги клопотання про накладення арешту на:
- посвідчення водія № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_5 ;
- медична довідка на ім`я ОСОБА_5 ;
- медична довідка на ім`я ОСОБА_5 ;
- картка до членського квитка НОМЕР_4 ;
- посвідчення мисливця на ім`я ОСОБА_5 ;
- довідка про присвоєнні ідентифікаційного номера НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_5 ;
- ключі у кількості п`ять штук;
то слідчий суддя вважає їх безпідставними, оскільки дане майно не співвідноситься з обставинами вчинення кримінального правопорушення та не містить в собі ознаки, передбачені ст. 98 КПК України.
За таких обставин, з метою запобігання можливості приховування, псування, знищення, перетворення, відчуження, а також з метою збереження речових доказів, слідчий суддя приходить до переконання про доцільність часткового задоволення клопотання та накладення арешту на тимчасово вилучене майно:
- платіжна банківська картка «Райффайзен Банк Аваль» НОМЕР_1 ;
- платіжна банківська картка «Райффайзен Банк Аваль» НОМЕР_2 ;
- мобільний телефон Xiaomi ІМЕІ1 НОМЕР_6 , ІМЕІ2 НОМЕР_7 з сім-карткою «Київстар» № НОМЕР_8 .
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 26, 98, 100, 107, 117, 131, 132, 171173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:
Клопотання задовольнити частково.
Накласти арешт на тимчасово вилучене майно відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:
- платіжна банківська картка «Райффайзен Банк Аваль» НОМЕР_1 ;
- платіжна банківська картка «Райффайзен Банк Аваль» НОМЕР_2 ;
- мобільний телефон Xiaomi ІМЕІ1 НОМЕР_6 , ІМЕІ2 НОМЕР_7 з сім-карткою «Київстар» № НОМЕР_8 .
В іншій частині вимоги клопотання залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.
Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1