Справа № 344/1731/18
Провадження № 11-кп/779/180/2018
Категорія ч. 3 ст. 185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000407 за апеляційною скаргою заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_7 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 квітня 2018 року, згідно з яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Липівка Рогатинського району Івано-Франківської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 та проживаючого в АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше несудимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки, поклавши на нього згідно зі ст. 76 КК України відповідні обов`язки.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили ОСОБА_8 залишено у силі.

Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави 572 гривні процесуальних витрат у кримінальному провадженні за проведення судової дактилоскопічної експертизи № 1.3-58/18 від 30 січня 2018 року.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України.

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_12 за ч. 3 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Мотивує такі вимоги тим, що вважає вирок незаконним у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Посилається на те, що рішення про призначення ОСОБА_8 покарання зі звільненням від відбування покарання є належно невмотивованим. На його думку, при призначенні покарання ОСОБА_8 судом безпідставно застосовано ст. 75 КК України. Вказує, що при цьому суд не врахував в повній мірі тяжкість вчиненого злочину, а також обставини справи, які свідчать про підвищений ступінь суспільної небезпеки вчиненого. Вважає, що зазначені обставини у вироку суду не дають підстав вважати, що вони істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та не є сукупністю тих обставин, які дають підстави для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням. Зазначає, що покарання із застосуванням ст. 75 КК України за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, не відповідає меті кримінального покарання, засадам застосування санкцій закону про кримінальну відповідальність та суспільним критеріям оцінки діяльності правоохоронних органів, суду.

Обвинувачений ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в якому просить залишити вирок суду першої інстанції без змін. Вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та такими, що не відповідають здобутим доказам. Зазначає, що він на досудовому слідстві активно сприяв розкриттю злочину, в судовому засіданні свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, відшкодував матеріальну шкоду, претензій потерпіла до нього не має, він вперше притягається до кримінальної відповідальності. Наголошує, що суд першої інстанції обрав міру покарання, яку просив обрати прокурор в своїй доповіді. Вважає, що в даному випадку достатньо підстав для застосування ст. 75 КК України. Підсумовує, що таким чином вирок суду в оскарженій частині є законним та справедливим.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у житло.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

31 травня 2017 приблизно о 23 год. 50 хв. ОСОБА_13 разом із ОСОБА_11 та іншими знайомими знаходились у пабі «Бібліотека», що розташований по вул. Січових Стрільців, 10 у м. Івано-Франківську. В ході розмови ОСОБА_14 стало відомо, що ОСОБА_15 в орендованій квартирі за місцем проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_3 , зберігає грошові кошти. В цей час у ОСОБА_16 виник неправомірний умисел на таємне викрадення грошових коштів.

У подальшому, 01 червня 2017 близько 04 год. ОСОБА_13 разом із ОСОБА_11 приїхали за місцем проживання ОСОБА_16 а саме за адресою: АДРЕСА_2 , де ОСОБА_11 залишився переночувати.

Надалі ОСОБА_13 , реалізуючи свій протиправний умисел на таємне викрадення грошових коштів, викликавши таксі, відправився за місцем проживання ОСОБА_11 .

В подальшому, ОСОБА_13 заздалегідь знаючи, що ключі від приміщення квартири АДРЕСА_4 знаходяться на щитовій коробці електролічильників, взяв його для проникнення у квартиру. Після чого, ОСОБА_17 діючи умисно, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, таємно викрав із квартири АДРЕСА_4 , грошові кошти в сумі 1900 польських злотих, які згідно офіційного курсу НБУ станом на 01 червня 2017 становлять 13 447,78 грн, та 2800 доларів США, які згідно офіційного курсу НБУ станом на 01 червня 2017 становлять 73 668,94 грн.

В подальшому ОСОБА_13 розпорядився викраденими грошовими коштами на власний розсуд, заподіявши при цьому потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 87 116,72 грн.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги з мотивів, викладених у них, просив її задовольнити;

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_10 вважають вирок суду в частині призначеного покарання з подальшим звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України законним та обґрунтованим, а тому, на їхню думку, з задоволенні апеляційної скарги прокурора необхідно відмовити.

- потерпілий ОСОБА_11 просив залишити вирок суду без змін, оскільки збитки йому відшкодовано, претензій у нього немає.

В апеляційній скарзі прокурор заявив клопотання про дослідження матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 .

Під час апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції задовольнив таке клопотання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції згідно з вимогами ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розгляд кримінального провадження проводився в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно фактичні обставини скоєного ОСОБА_8 , доведеність його вини та кваліфікація дій за статтею КК України, за якою він визнаний винуватим, у поданій апеляційній скарзі не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється. Прокурор вважає, що суд першої інстанції безпідставно звільнив ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України, тому суд апеляційної інстанції перевіряє вирок суду першої інстанції в цій частині.

Згідно із приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті ( частини статті ), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але із врахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції дотримався наведених норм права.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу винного, зокрема те, що обвинувачений за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, не працює, не одружений, на обліках ОНД та ОПНЛ № 3 не перебуває, щире каяття, добровільне відшкодування завданих збитків шляхом повернення викрадених коштів, відсутність матеріальних претензій потерпілого до обвинуваченого, а також активне сприяння розкриттю злочину, що підтверджено також прокурором у судовому засіданні, як обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Суд першої інстанції взяв до уваги дані, які містяться в досудовій доповіді, де зазначено, що обвинувачений ОСОБА_8 проживає один у квартирі сестри, неодружений, дітей не має, конфліктів із сусідами немає. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особу обвинуваченого, його спосіб життя, відсутність історії правопорушень, мотивацію до позитивних змін, а також середній рівень ризику ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_8 без позбавлення або обмеження його волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі для окремих осіб).

З огляду на викладене, враховуючи наведені обставини щодо тяжкості злочину, особи винного та інші обставини кримінального провадження, зокрема молодий вік обвинуваченого, що раніше не судимий, позитивно характеризується, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків шляхом повернення викрадених коштів, відсутність матеріальних претензій потерпілого до обвинуваченого, позицію прокурора, що просив призначити обвинуваченому покарання у межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки та на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на строк два роки, позицію обвинуваченого, що просив суд суворо його не карати та не позбавляти волі, враховуючи також досудову доповідь про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, суд першої інстанції дійшов висновку, що обвинуваченому необхідно призначити основне покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України. Зважаючи на викладене, виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому дійшов висновку, що необхідно застосувати до обвинуваченого ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та поклавши на нього відповідні обов`язки.

Під час апеляційного розгляду судом апеляційної інстанції за клопотанням прокурора повторно досліджені докази, що містять відомості відносно особи обвинуваченого ОСОБА_8 (а.п. 33- 49):

досудову доповідь про обвинуваченого у кримінальному провадженні, з якої вбачається, що орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_8 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (а.п. 33-35);

заяву потерпілого ОСОБА_11 від 06 лютого 2018 року, де він вказує, що цивільний позов до ОСОБА_8 заявляти не буде, оскільки останній повернув йому всі грошові кошти, претензій матеріального характеру до нього немає (а.п. 36);

довідку про відсутність судимості у ОСОБА_8 (а.п. 37);

копію заяви про видачу паспорта (а.п. 38, 40);

довідку про те, що зареєстроване місце проживання ОСОБА_8 - м. Липівка Рогатинського району Івано-Франківської області (а.п. 39);

довідку № 159 від 12 червня 2017 року Рогатинської центральної районної поліклініки про те, що ОСОБА_8 наркологічна допомога не надавалась, психіатрична допомога не надавалась, під наглядом не перебуває (а.п. 41);

довідку-характеристику, видану виконкомом Липівської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області на ОСОБА_8 від 12 червня 2017 року, про те, що останній проживаючи в селі Липівка зарекомендував себе з позитивної сторони, ніякі скарги на нього не поступали, у вживанні алкоголю і наркотиків не був замічений, порушень громадського порядку не допускає, навчається на заочному відділенні Прикарпатського національного університету ім. В. Стефаника на 3 курсі по спеціальності вчитель фізичного виховання, ніде не працює, депутатом сільської ради не перебуває (а.п. 42);

інформаційну довідку з реєстрів щодо нерухомого майна ОСОБА_8 (а.п. 43-45);

повідомлення № 4777 від 16 червня 2017 року та № 774 від 31 січня 2018 року Обласної психоневрологічної лікарні № 3 про те, що ОСОБА_8 на обліку не перебуває (а.п. 46, 48);

повідомлення № 01-7/1022 від 19 червня 2017 року та № 01-7/237 від 29 січня 2018 року Івано-Франківського обласного наркологічного диспансеру про те, що ОСОБА_8 на диспансерному обліку з приводу наркологічних захворювань не перебуває (а.п. 47,49).

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку, з огляду на наявність достатніх підстав, про можливість виправлення ОСОБА_8 без відбування покарання.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки з подальшим звільненням від відбування покарання з випробуванням в повній мірі врахував конкретні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого злочину, його обставини та особу винного, у зв`язку з чим призначене покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів та не є несправедливим внаслідок м`якості.

При цьому суд першої інстанції, з достатньою повнотою врахував всі обставини, на які вказує прокурор в апеляційній скарзі.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, суд апеляційної інстанції вважає, що покарання призначене ОСОБА_8 за оскаржуваним вироком зі звільненням від відбування покарання з випробуванням відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що звільнення від відбування покарання з випробуванням полягає у звільненні засудженого від основного покарання за умови, що він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. А відповідно до ст. 78 КК України якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання за ч. 3 ст. 185 КК України та застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 положень ст. 75 КК України є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 квітня 2018 року щодо ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_3