Справа № 357/4186/18
У Х В А Л А

08.10.2018 колегія суддів Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
провівши підготовче судове засідання в залі суду № 2 в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області щодо обвинувального акту, складеного за результатами досудового розслідування кримінального провадження № 0005698 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинувачених у вчинені злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 361, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 361 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
з участю прокурора ОСОБА_9 ,
обвинувачених - ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників - адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,-

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинувачених у вчинені злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 361, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 361 КК України.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області дане кримінальне провадження було призначене до підготовчого судового засідання.
Вирішуючи питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду прокурор просить призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у відкритому засіданні, вважаючи також, що по справі дотримані всі вимоги, передбачені ст. 291 КПК України. Прокурор також просив продовжити ОСОБА_7 , ОСОБА_8 міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, посилаючись на вагомість доказів обвинувачення, тяжкість покарання, що їм загрожує у разі визнання їх винними, наявних ризиків передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Захисник ОСОБА_13 , якого підтримав обвинувачений ОСОБА_8 вказав на те, що органом досудового розслідування та прокурором не виконано вимоги ст.293 КПК України щодо надання обвинувального акту та додатків до нього ОСОБА_8 та його захиснику, а тому просив повернути обвинувальний акт прокурору.
Захисники обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 вважають, що обвинувальний акт не може бути призначений до судового розгляду, водночас зазначають, що обвинувачення є неконкретним та незрозумілим, а тому вважають що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, у зв`язку з тим, що не відповідає вимогам Закону та не дотриманням прокурором вимог ст. 293 КПК України.
Заслухавши думку учасників судового провадження суд дійшов висновку, що обвинувальний акт щодо - ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 підлягає поверненню прокурору виходячи з наступного.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.
За ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Пунктом а) ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року передбачено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Аналогічна позиція зазначена в рішенні від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскін проти Австрії».
Крім того, Європейський Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 року №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
У п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України зазначено, що підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Зокрема, згідно з п. п. 5, 9 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення, дату та місце його складення та затвердження. При цьому, за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність, або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, з чого випливає, що формулювання обвинувачення повинно бути конкретним.
Згідно п.5 ч.2 ст.291 КПК України, крім іншого, в обвинувальному акті має бути наведено виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
У постанові від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328 К/С-16, переглядаючи судові рішення з підстав, передбачених пунктом 2ст. 445 КПК України, яка є обов`язковою для виконання, Верховний Суд України зазначив, що аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:
1) фактичних обставин кримінального правопорушення;
2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»);
3) формулювання обвинувачення.
При цьому, як зазначено далі у вказаній постанові, під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Однак обвинувальний акт, затверджений 19 квітня 2018 року прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Київської області ОСОБА_15 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки сформульоване в ньому обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 361, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 361 КК України., ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 361, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 361 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 361, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 361 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 361, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 361 КК України є не конкретним та не зрозумілим.
Так, відповідно до обвинувального акту та сформульованого обвинувачення, є не зрозумілим та не конкретизованим, формулювання обвинувачення усім чотирьом є абсолютно ідентичним за змістом та не розмежоване.

Зі змісту наданого суду обвинувального акту вбачається, що відповідно до наведених норм діючого законодавства він складається з декількох частин, зокрема, містить у собі окремі розділи з назвами:
-виклад фактичних обставин кримінального правопорушення;
-правова кваліфікація;
-формулювання обвинувачення.
Говорячи власне про виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, суд відзначає, що, як підкреслено у наведеній Постанові, їх виклад є головним, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. З огляду на це обставини, які, відповідно до частини першої статті 91 КПК, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, розмір процесуальних витрат, мають бути викладеними чітко і конкретно, та наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
При цьому Верховний Суд України звернув увагу на необхідність дотримання правових позицій, викладених у міжнародних джерелах права.
Зокрема:
-у рішенні від 25 липня 2000 року у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський суд з прав людини зазначив, що: "Обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення;
В цьому ж випадку ці вимоги органами досудового розслідування не дотримані.
Зокрема, аналіз обставин викладення фактичних обставин вчинення злочинів, передбачених ст. ст . 190, 361 Кримінального Кодексу України свідчить про таке.
В обвинувальному акті органами досудового розслідування не зазначено, які саме частини злочинного плану ОСОБА_16 довів до відома ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , , коли саме /це має значення для вирішення питання про мотиви їх дій під час вчинення кожного епізоду злочинної діяльності/ та у який саме спосіб.
Більше того, обвинувальний акт взагалі не містить вказівок про те, коли саме, яким чином ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 надали згоду на участь у "злочинній змові" ОСОБА_16 , у яких його частинах вони погодились брати участь та на яких умовах, які саме дії останніх передбачала дана змова.
З огляду на це, а також на встановлений вище спосіб викладання фактичних обставин кримінального правопорушення у досягненні змови на вчинення злочину, не є зрозумілим та конкретизованим між усіма обвинуваченими.
Крім того, за змістом п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Підсумковим процесуальним документом досудового слідства, за допомогою якого здійснюється функція обвинувачення, є обвинувальний акт, у якому викладається сутність обвинувачення та його підстави, дається юридична оцінка і кваліфікація дій обвинуваченого, визначаються межі майбутнього судового розгляду. Невипадково для обвинувального акту законом встановлена спеціальна процесуальна форма (ч.2 ст.291 КПК) та передбачені наслідки у випадку її недотримання (п.3 ч.3 ст.314 КПК).
Так, за змістом п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланнями на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Обвинувачення у вчиненні злочину вважається сформульованим, якщо у ньому викладене твердження про вчинення особою діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України із викладенням у ньому ознак цього діяння, зазначених у диспозиції відповідної статті Особливої частини КК України і посиланням на обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному процесі. Тільки обвинувачення, яке є конкретним і зрозумілим для обвинуваченого вважається належно сформульованим і породжує відповідні наслідки, в тому числі необхідність та можливість захисту обвинуваченого від даного обвинувачення.
Так, у цьому обвинувачені лише зазначається, який злочин ними був вчинений, без вказівки на ті дії, які обвинуваченими були вчинені для досягнення своєї злочинної мети, без викладення об`єктивної та суб`єктивної сторони злочину та інших обставин, які підлягають доказуванню у ході кримінального провадження. Такі обставини роблять обвинувачення неконкретним і незрозумілим для обвинуваченого.
Поза увагою сторони обвинувачення залишилась та обставина, що виклад фактичних обставин вчинення злочину та формулювання обвинувачення є різними складовими частинами обвинувального акту. У зв`язку із цим, формулювання обвинувачення не може підмінятись викладенням обставин вчинення злочину. У даному обвинувальному акті стороною обвинувачення формулювання обвинувачення фактично замінене викладенням обставин вчинення злочину, які прокурор вважав встановленими, без формулювання конкретного обвинувачення, що є порушенням вимог п.5 ч.2 ст. 291 КПК України.
Наведене у своїй сукупності вказує на недотримання вимог закону, що визначає вимоги до обвинувального акту (п.5 ч.2 ст.291 КПК України), що перешкоджає суду призначити обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,, обвинувачених у вчинені злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 361, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 361 КК України, до розгляду та ухвалення у цьому кримінальному провадженні законного та обґрунтованого рішення.
Наведене доводить, що під час викладення фактичних обставин цього злочину органи досудового розслідування допустили суттєві внутрішні протиріччя, а також виклали фактичні обставини кримінального провадження з недостатньою деталізацією.
За такого наведені в цій частині обвинувального акту фактичні дані не дають бодай найменшого уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, про вчинення якого обвинуваченими стверджують органи досудового розслідування, та таке не дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою (з кваліфікацією його дій).
Такий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення в цій частині взагалі не дозволяє усвідомити обвинувачення ОСОБА_17 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , що порушує їх право на захист та не дозволяє суду визначити межі судового розгляду щодо них.
Більше того, ці недоліки викладу фактичних обставин кримінального правопорушення не дали можливість органу досудового слідства зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, зокрема, належним чином викласти формулювання обвинувачення.
Так "формулювання обвинувачення", як складової частини обвинувального акта, має визначатись у логічному зв`язку з положеннями ст. 373 КПК України, які визначають вимоги до змісту вироку та оперують поняттям "формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним". Так, пунктом 2 частини 3 статті 373 КПК України встановлено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Таким чином, на підставі встановлених прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення з урахуванням пункту 3 частини 1 статті 3 КПК України зміст формулювання обвинувачення, як складової частини обвинувального акта, яке буде підлягати доведенню під час судового розгляду, має містити формулювання вчиненого особою діяння, передбаченого Кримінальним Кодексом України, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів його вчинення.
Таке, у сукупності з наведеними вище вадами, що були допущені під час викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, взагалі не дозволяє усвідомити запропоновану державним обвинуваченням формулу обвинувачення, зокрема:
-чи то вважає державне обвинувачення, що ОСОБА_18 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , попередньо зорганізувалися для систематичного (двох чи більше) вчинення шахрайський дій , з самого початку злочинної діяльності були об`єднані єдиним планом з розподілом їх функцій та усі були обізнані із усіма деталями плану, та діючи внаслідок такої згуртованості, вчинили низку злочинів.
-чи то - кожного разу хтось із них домовлявся про спільне вчинення певних дій для досягнення мети (спільної або - одного з співучасників) щодо вчинення шахрайський дій.
Це, в свою чергу, є грубим порушенням права обвинувачених на захист, адже взагалі унеможливлює розуміння ними навіть - сутності та спрямованості пред`явленого ним обвинувачення.
Наведені недоліки у їх сукупності
1)порушують права обвинувачених, зокрема, їх передбачене пунктом "а" частини 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод право бути негайно і детально поінформованою зрозумілою для неї мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти них. Таке, в свою чергу, порушує право обвинуваченого на захист та, зрештою, право на справедливий суд, а також унеможливлює для нього належним чином формулювати свою позицію;
2)не дозволяє суду визначити межі судового розгляду, а за такого встановити перелік обставин, що підлягають доведенню, відповідний ним порядок дослідження доказів у справі, прийняти рішення щодо цивільного позову тощо.
Ці недоліки не можуть бути усунутими під час судового розгляду.
Так, стаття 338 КПК України передбачає лише можливість у суді змінити пред`явлене обвинувачення, але в будь-якому разі не дозволяє вперше формулювати обвинувачення за наслідками судового розгляду.
В цьому ж випадку, як доведено вище, обвинувачення наразі не є сформульованим; його формулювання за наслідками, вказаними в обвинувальному акті, взагалі не є можливим.
Більше того, як доведено вище, наведені вище недоліки обвинувального акту не дозволяють навіть розпочати судовий розгляд, тим більше - на засадах Верховенства права.
Сформульоване прокурором обвинувачення ОСОБА_19 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 через його не конкретність і не зрозумілість, призвело до порушення права обвинувачених на захист від конкретного обвинувачення.
Вирішуючи питання про повернення обвинувального акту суд також враховує, що незважаючи на те, що недотримання Закону носять очевидний характер а судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта, суд самостійно не має змоги забезпечити дотримання права обвинувачених бути негайно і детально поінформованими зрозумілою для них мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти них, що передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Крім того, відповідно до ст. 293 КПК України одночасно з переданням обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику, захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо провадження здійснюється щодо юридичної особи, копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування надаються також представнику такої юридичної особи.
Вказана норма є імперативною та має вказівку категоричного характеру й обов`язкової умови виконання цієї норми, визначаючи конкретного суб`єкта, який має виключне право та обов`язок надання копії обвинувального акту.
Як вбачається із Інформаційного листа ВССУ з розгляду цивільних і Кримінальних справ "Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до КПК України від 3 жовтня 2012 р.№ 223-1430/0/4-12, суд має право у підготовчому засіданні прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо до акту не долучено передбачені законом додатки.
Як вбачається із матеріалів провадження, які надійшли до суду , що прокурором не додано розписки захисників про отримання копії обвинувального акту, що свідчить про те, що захисники обвинувачених не отримували копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, що позбавляє їх повно, своєчасно до початку судового розгляду справи, бути ознайомленими про характер і причини обвинувачення, а також позбавляє можливості для підготовки захисту, що не відповідає засадам кримінального провадження викладених в ст.7 КПК України, та ст. ст.8-10, 20, 22 КПК України.
Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 314 КПК України за таких обставин наявний в суді обвинувальний акт, як такий, що не відповідає вимогам Кримінально-процесуального Кодексу України, слід повернути прокурору для усунення недоліків, задовольнивши в цій частині клопотання захисту.
У відповідності до вимог ст. 315 ч. 3 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
При розгляді такихклопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.
Оскільки термін застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 закінчується 08 жовтня 2018 року, судом, згідно ст. 331 КПК України на обговорення сторін поставлено питання щодо доцільності продовження застосування вказаного запобіжного заходу.
Водночас як видно з матеріалів судового провадження обвинуваченому ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід тримання під вартою, у зв`язку з існування ризиків, передбачених п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування та продовження запобіжного заходу.
Обвинуваченому ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід тримання під вартою у зв`язку з існування ризиків, передбачених п.п 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування та продовження запобіжного заходу.
Прокурор у свої клопотаннях вважає, що строк запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 підлягає продовженню на 60 днів, оскільки мають місце ризики, передбачені п.п.1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, переховування від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення .
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_14 проти продовження строку запобіжного заходу заперечують посилаючись на відсутність доказів винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 неконкретність та незрозумілість обвинувачення та у зв`язку з не доведенням прокурором заявлених ризиків. вважають, що ОСОБА_7 слід змінити запобіжний захід на більш м`який не пов`язаний з тримання під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_13 проти продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_8 заперечують посилаючись на подання клопотання прокурором, яке є необгрунтованим, вказують на відсутність доказів винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 , неконкретність та незрозумілість обвинувачення та у зв`язку з не доведенням прокурором заявлених ризиків. Просили суд змінити запобіжний захід на більш м`який не пов`язаний з тримання під вартою
В обґрунтування клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який захисник посилається на відсутність обґрунтованості підозри та обвинувачення та відсутність ризиків, що дають підставу зробити висновок, що обвинувачений вчинить одну з дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Заслухавши думку учасників судового провадження суд приходить до наступного.
Прокурором в судовому засіданні не доведено підстав продовження існування обставин, які вказують на існування ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які були підставою для застосування та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а сама по собі тяжкість інкримінованого злочину не може бути беззаперечною підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Обвинуваченні ОСОБА_7 , ОСОБА_8 тривалий час перебувають під вартою, а тому суд вважає за можливе змінити їм запобіжний захід на домашній арешт в певний період доби з покладенням на них певних обов`язків .
Суд вважає, що саме такий запобіжний захід буде необхідним та достатнім для виконання обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 своїх процесуальних обов`язків
Тому, суд приходить до висновку про необхідність зміни обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.
Окрім цього, застосовуючи щодо обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту, суд вважає за необхідне відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на них такі обов`язки: прибувати до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за викликом в судові засідання ; у вечірній та нічний час, а саме з 20 год. до 07 год. наступного дня не залишати місце прожиання ; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з обвинуваченими ОСОБА_17 , ОСОБА_6 , свідками, потеріплими у даному кримінальному провадженні; не відлучатися із населеного пункту, в якому вони зареєстровані, проживають, без дозволу суду; докласти зусиль до пошуку роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Згідно ч. 6 ст. 194 КПК України зазначені обов`язки покладаються на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 202 КПК обвинувачений негайно звільняється з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло в певний період доби..
Враховуючи викладене, керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 48, 177, 178, 182, 183, 184,193,194, 196, 197, 202, 205, 314, 315 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_13 про повернення обвинувального акту складеного за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження № 0005698 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинувачених у вчинені злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 361, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 361 КК України задовольнити.

Обвинувальний акт складений за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження № 0005698 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинувачених у вчинені злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 361, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 361 КК України повернути керівнику регіональної прокуратури Київської обалсті у зв`язку з невідповідністю обвинувального акта вимогам КПК України.

Клопотання ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_13 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою - задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці, тобто до 08 грудня 2018 року.

Строк домашнього арешту обчислювати з моменту винесення ухвали.

Покласти на ОСОБА_8 такі обов`язки:-

-прибувати до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за викликом в судові засідання ;

-У вечірній та нічний час, а саме з 20 год. до 07 год. наступного дня не залишати місце проживання квартира АДРЕСА_1 .

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-утримуватися від спілкування з обвинуваченими ОСОБА_17 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , свідками, потеріплими у даному кримінальному провадженні;-

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає без дозволу суду;

-докласти зусиль до пошуку роботи;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці, тобто до 08 грудня 2018 року.

Строк домашнього арешту обчислювати з моменту винесення ухвали.

Покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки:

-прибувати до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за викликом в судові засідання ;

-У вечірній та нічний час, а саме з 20 год. до 07 год. наступного дня не залишати місце проживання квартира АДРЕСА_2 .

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-утримуватися від спілкування з обвинуваченими ОСОБА_17 , ОСОБА_6 , ОСОБА_20 , свідками, потеріплими у даному кримінальному провадженні;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає без дозволу суду;

-докласти зусиль до пошуку роботи;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 202 КПК обвинувачений негайно звільняється з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло в певний період доби..
Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Контроль за виконанням ухвали суду покласти на заступника керівника Білоцерківської місцевої прокуратури Київської обалсті ОСОБА_9 .

В задоволенні клопотання заступника керівника Білоцерківської місцевої прокуратури Київської обалсті ОСОБА_9 про продовження строку тримання під вартою відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області протягом 7 днів з дня її оголошення шляхом подання апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.
.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3