УХВАЛА

14 червня 2018 року м. Рівне
Слідчий суддя Рівненського міського суду
Рівненської області ОСОБА_1
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
представника потерпілого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне скаргу представника потерпілого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна ,-

В С Т А Н О В И В :
Представник потерпілого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою про скасування арешту майна.
В обґрунтування клопотання вказує, що в 2008 році, слідчим відділу «ОЗ» СУ УМВС України в Рівненській області ОСОБА_5 розглядались матеріали кримінальної справи №80/05-08, порушеної відносно ОСОБА_6 по факту шахрайських дій вчинених в особливо великих розмірах, за ознаками злочину, передбаченого ч. 4.ст. 190 Кримінального кодексу України.
Постановою слідчого від 16.04.2008 року ОСОБА_3 визнано потерпілим по справі №80/05-08.
16.04.2008 року, автомобіль «Субару Форестер», 2007 року, кузов № НОМЕР_1 який був придбаний ОСОБА_3 за довідкою-рахунком від 24.01.2008 року та належить останньому на праві приватної власності, було вилучено слідчим відповідно до протоколу огляду «місця події», як речовий доказ.
В подальшому автомобіль на підставі постанови про визначення місця зберігання речового доказу від 23.04.2008 року переданий ОСОБА_3 на відповідальне зберігання.
Потерпілий ОСОБА_3 неодноразово звертався до правоохоронних органів з клопотанням про скасування арешту однак вказані звернення залишались без розгляду.
Під час ознайомлення з матеріалами справи 21.05.2018 року, стало відомо, що 01.08.2017 року, на підставі матеріалів правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень - внесено відомості до ЄРДР та відкрито кримінальне провадження №0005137 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 190 КК України.
28.03.2018 року на адресу слідчого управління ГУНП в Рівненській області надсилалась заява про зняття арешту, однак станом на сьогоднішній день відповідь відсутня, арешт не скасовано.
На даний момент майно ОСОБА_3 не є речовим доказом по кримінальному провадженню №0005137, будь-яких позовів не пред`явлено, також повідомлень про підозру органом досудового розслідування будь - якій особі не пред`явлено, а тому арештоване майно ОСОБА_3 жодного відношення до даної кримінального провадження не має.
В судовому засіданні представник потерпілого скаргу підтримав та просив її задоволити.
Слідчий в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином.
Заслухавши пояснення представника потерпілого, слідчий суддя вважає, що скарга підлягає до задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч. 1 п. 1 ст. 303 КПК України, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування;
Зі змісту ч. 2 ст. 307 КПК України вбачається, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора;1 - 1 ) скасування повідомлення про підозру;2) зобов`язання припинити дію;3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
У ст. 167 КПК зазначається, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Відповідно до ст. 169 КПК України, якою передбачено порядок припинення тимчасового вилучення майна, зазначено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна; у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171 КПК України, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.
Слідчим суддею встановлено, що 2008 році, слідчим відділу «ОЗ» СУ УМВС України в Рівненській області ОСОБА_5 розглядались матеріали кримінальної справи №80/05-08, порушеної відносно ОСОБА_6 по факту шахрайських дій вчинених в особливо великих розмірах, за ознаками злочину, передбаченого ч. 4.ст. 190 Кримінального кодексу України.
Постановою слідчого від 16.04.2008 року ОСОБА_3 визнано потерпілим по справі №80/05-08.
16.04.2008 року, автомобіль «Субару Форестер», 2007 року, кузов № НОМЕР_1 який був придбаний ОСОБА_3 за довідкою-рахунком від 24.01.2008 року та належить останньому на праві приватної власності, було вилучено слідчим відповідно до протоколу огляду «місця події», як речовий доказ.
В подальшому автомобіль на підставі постанови про визначення місця зберігання речового доказу від 23.04.2008 року переданий ОСОБА_3 на відповідальне зберігання.
Згідно п. 9 розділу Х «Прикінцевих Положень», запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Відповідно абз. 6 ст. 126 КПК України 1960р., накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.
Відповідно до п. 6.2 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого Спеціалізованого Суду України від 07.02.2014р. встановлено, що осіб, які не є підозрюваними, обвинуваченими або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.
Відповідно до ст. 41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ч. 3 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до вимог ст.. 7, 9 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема відноситься принцип законності, відповідно до якого прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Згідно ч.1 ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», а саме частиною 3 пункту 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.
Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
У відповідності до ч.1ст.170КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
У відповідності до ч.3ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов"язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі " Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі " Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").
Основною метою ст.. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини ( рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «новоселець кий проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).
Згідно ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Як вбачається з матеріалів скарги на даний момент майно ОСОБА_3 не є речовим доказом по кримінальному провадженню №0005137, будь-яких позовів не пред`явлено, також повідомлень про підозру органом досудового розслідування будь - якій особі не пред`явлено, а тому арештоване майно ОСОБА_3 жодного відношення до даної кримінального провадження не має, а накладення арешту на майно ОСОБА_3 є безпідставним
На підставі вище викладеного, враховуючи норми Конституції України, ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 червня 2016 року №5 " Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», дослідивши надані матеріали, слідчий суддя вважає, що клопотання представника потерпілого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 підлягає до задоволення.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст.170,171,174, 303, 304, 309 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ :
Скаргу представника потерпілого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна - задоволити.
Зобов`язати уповноважену особу СВ Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області скасувати арешт належного ОСОБА_3 автомобіля «Субару Форестер» кузов № НОМЕР_1 та скасувати накладені обмеження на розпорядження зазначеним автомобілем.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1