Справа № 367/3670/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/816/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 3 26.07.2018
УХВАЛА
іменем України

26 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 29 травня 2018 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Апеляційного суду Київської області від 28 квітня 2008 року ОСОБА_7 засуджено за п.2 ч. 2 ст. 115 КК України до 14 років позбавлення волі.
Ухвалою Шостинського міськрайонного суду Сумської області від 05.02.2016 року зараховано строк попереднього ув`язнення з 24.10.2008 року по 03.09.2009 року включно до строку остаточного покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалою Шостинського міськрайоного суду Сумської області від 24.07.2017 року невідбуту частину покарання у вигляді позбавлення волі замінено на більш м`яке - обмеження волі на невідбутий строк 4 роки 04 місяці 20 днів, зараховано час слідування під вартою до виправного центру з розрахунку 1 день позбавлення волі за 2 дні обмеження волі.
Начальник ІВЦ № 132 і голова спостережної комісії при виконкомі Ірпінської міської ради звернулися до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі засудженого ОСОБА_7 .
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 29 травня 2018 року відмовлено у задоволенні подання начальника ІВЦ № 132 і голови спостережної комісії при виконкомі Ірпінської міської ради про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі засудженого ОСОБА_7 , мотивуючи своє рішення тим, що ОСОБА_7 фактично відбув 2/3 частини строку пом`якшеного покарання, а тому він не може бути умовно-достроково звільнений від відбування покарання.
Не погоджуючись з даною ухвалою, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та розглянути можливість застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення. В обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що він не погоджується з висновками судді Ірпінського міського суду Київської області та зазначає, що п. 11 Постанови №2 Пленуму Верховного суду України від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» до нього не може бути застосований та вважає, що дана постанова суперечить п. 5,6 цієї ж Постанови та вимогам ст. ст. 81, 82 КК України. Крім того зазначає, що Кримінальний кодекс України має вищу юридичну силу ніж підзаконний нормативний акт, яким є Постанови № 2 Пленуму Верховного суду України від 26.04.2002 року, тому вважає, що судом першої інстанції неправомірно застосовані норми нормативно-правового акту, а не КК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. В п. 3 ч. 3 цієї статті зазначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох четвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.
Відповідно до п. 5 ст. 82 КК України до осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими статтею 81 цього Кодексу.
Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким щодо засудженого, покарання якому було пом`якшено згідно з актом амністії, помилування або за рішенням суду, фактично відбута частина покарання повинна обчислюватись виходячи з покарання, встановленого актом амністії, помилування або рішенням суду.
З матеріалів справи вбачається, що вироком Апеляційного суду Київської області від 28 квітня 2009 року, ОСОБА_7 визнаний винним за вчинення злочину, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України до 14 років позбавлення волі, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким.
Ухвалою Шостинського міськрайоного суду Сумської області від 24.07.2017 року невідбуту частину покарання у вигляді позбавлення волі ОСОБА_7 замінено на більш м`яке - обмеження волі на невідбутий строк 4 роки 04 місяці 20 днів (а. с. 6).
Тобто, ОСОБА_7 на даний час відбуває покарання в порядку заміни невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі покаранням у виді обмеження волі та є особою, яка була направлена у місця обмеження волі до Ірпінського виправного центру №132, а тому на думку колегії суддів підпадає під критерії обмеження у часі у праві умовно-дострокового звільнення або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що питання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання у виді обмеження волі строком на 4 роки 4 місяців 20 днів може вирішуватися судом лише після відбуття засудженим 3/4 зазначеного пом`якшеного покарання, а тому підстави для його умовно-дострокового звільнення відсутні.
Постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснюють порядок застосування закону і забезпечують єдність його застосування. Крім того, Пленум Верховного Суду виносить правоположення, що конкретизують, роз`яснюють умови правильного застосування закону. Положення роз`яснювального характеру взагалі не можуть застосовуватися самостійно у відриві від правової норми.
Посилання засудженого ОСОБА_7 , що п. 11 Постанови №2 Пленуму Верховного суду України від 26.04.2002 року суперечить нормам Кримінального кодексу України, є надуманими.
Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, підстави для її скасування та постановлення нової ухвали відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 необхідно відмовити, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 537 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 29 травня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні подання начальника ІВЦ № 132 і голови спостережної комісії при виконкомі Ірпінської міської ради про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі засудженого ОСОБА_7 , - без змін.

Головуючий

Судді: