233 № 233/295/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
- за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.153 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Відповідно до ч.3 статті 331 КПК України незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
В судовому засіданні прокурор вважав за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зважаючи на те, що ризики, передбачені п. п. 1,3,5 ст.177 КПК України станом на теперішній час не перестали існувати.
Захисник в судовому засіданні просив вирішити питання про продовження строку тримання під вартою на розсуд суду.
Обвинувачений ОСОБА_7 в судове засідання не доставлений конвоєм у зв`язку з перебуванням в КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради».
Вислухавши думки учасників судового провадження, суд дійшов таких висновків.
Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 березня 2018 року обвинуваченому ОСОБА_7 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжено на 60 діб по 20 травня 2018 року включно.
Згідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 153 ч.3 КК України перебуває на стадії судового розгляду, в теперішній час по кримінальному провадженню не проведена стаціонарна комплексна судова психолого - психіатрична експертиза, не виконане прокуратурою Донецької області судове доручення.
Враховуючи, що кримінальне провадження неможливо завершити до закінчення строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто до 20 травня 2018 року, суд, не роблячи передчасних висновків, щодо вини обвинуваченого ОСОБА_7 , не даючи оцінки дослідженим доказам та приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ст. 177 КПК України, а саме - ризику втечі та переховування від суду з огляду на суворість покарання, яке може бути призначене обвинуваченому у разі визнання винним; ризику незаконного впливу на малолітню потерпілу ОСОБА_8 , з огляду на те, що в підготовчому судовому засіданні 01 лютого 2018 року законний представник потерпілої заявила про те, що обвинувачений телефонує потерпілій на мобільний телефон, здійснюючи таким чином тиск на неї, про що було повідомлено прокурору; ризику вчинення інших кримінальних правопорушень, зважаючи на те, що ОСОБА_7 раніше був судимий за вчинення тяжкого кримінального правопорушення та знову вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку; суд дійшов висновку про доцільність продовження строку дії обраного обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Суд вважає, що обраний відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості кримінального правопорушення, що йому інкримінуються, не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, ухиленню від суду, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Крім того, Європейський суд з прав людини визнає виправданим тривале тримання під вартою за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (Рішення Європейського суду з прав людини від 22 травня 2012 року по справі Ідалов проти Російської Федерації, Рішення у справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року).
Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків переховування від суду, незаконного впливу на малолітню потерпілу, вчинення інших кримінальних правопорушень, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_7 , судом на теперішній час не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст. 331 КПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Костянтинівка Донецької області, громадянину України, строк тримання під вартою в Державній установі «Бахмутській установі виконання покарань (№6)» Донецькій області, який на теперішній час перебуває в КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради», строком 60 (шістдесят) діб, тобто по 16 липня 2018 року включно.
Копії ухвали вручити обвинуваченому і направити начальнику Державної установи «Бахмутській установі виконання покарань(№ 6)» в Донецькій області та КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради».
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Судді: