«27» вересня 2018 року м. Хмельницький
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
ОСОБА_11 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, приватного підприємця, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.
ВСТАНОВИВ:
Органом досудового розслідування ОСОБА_11 «обвинувачується в тому, що 29 січня 2015 року, приблизно о 15 год., він, керуючи автомобілем «Chevrolet Blazer» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись із перевищенням дозволеної швидкості руху у населених пунктах по вулиці Маршала Рибалка зі сторони вулиці Озерної в напрямку до вулиці Панаса Мирного, що у місті Хмельницькому, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки автомобіля, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на зустрічну смугу руху, перетнувши при цьому лінію горизонтальної дорожньої розмітки 1.3., чим допустив зіткнення із автомобілем «Hyundai Tuсson», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_13 , який попередньо виконував маневр лівого повороту із подвір`я будинку АДРЕСА_3 .
Внаслідок порушення ОСОБА_11 вимог пунктів Правил дорожнього руху України:
- п.10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
- п.12.3 Уразі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;
- п.12.4 У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год;
- лінія горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг для руху,
що перебуває у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою (далі ДТП): пасажиру автомобіля «Hyundai Tuсson», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до:
- тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я (перелом 4-ї п`ясної кістки лівої кисті).
Пасажиру автомобіля «Chevrolet Blazer», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до:
- легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки (крововилив м`яких тканин лобної ділянки голови)».
Вищезазначені дії обвинуваченого органом досудового розслідування розцінено, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесні ушкодження та потерпілій ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження і кваліфіковано за ч. 1 ст.286 КК України.
Дослідивши всі докази по справі та оцінивши кожен з них окремо, щодо належності, допустимості та достовірності, а в сукупності всі докази з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до переконання, що винуватість ОСОБА_11 у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.286 КК України не доведена, у зв`язку з чим він підлягає виправданню на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України, тобто у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Мотиви з яких суд відкидає докази обвинувачення:
Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Зміст та форма кримінального провадження згідно ч.1 ст.7 КПК України повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, серед яких законність. Під законністю, в свою чергу, відповідно до ч.ч.1,2 ст.9 КПК України розуміється, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини що пом`якшують чи обтяжують покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
За результатами судового розгляду, судом встановлено, що вищевказаних вимог Закону, як і інших, зазначених нижче, органом досудового розслідування, належним чином не виконано, оскільки досудове розслідування проведено не повно і однобічно, а крім того очевидно упереджено, так як необхідні і обов`язкові слідчі (розшукові) дії не проведені, а переважна більшість доказів, які сторона обвинувачення подала суду на підтвердження висунутого обвинувачення ОСОБА_11 , викликають у суду сумніви, щодо їх достовірності, а також законності здобуття, у зв`язку з чим визнаються судом недопустимими та не приймаються до уваги.
Відповідно до ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний судом при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.2 ст.92 КПК України обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.
Відповідно до ч.2 ст.93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Відомостей про те, які саме матеріали правоохоронних та контролюючих державних органів про вищевказану ДТП, тобто назва, опис, кількість, стали підставою для внесення відомостей в ЄРДР, а також спосіб їх отримання слідчим, у представлених суду доказах не міститься, що свідчить про недотримання органом досудового розслідування вимог ч.2 ст.92 та ч.2 ст.93 КПК України.
В якості доказів обвинувачення, суду представлено на трьох аркушах, ніким не завірені, ксерокопії: посвідчень водіїв на ім`я ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , свідоцтв про реєстрацію автомобілів «Hyundai Tucson» р.н.з НОМЕР_2 та «Chevrolet Blazer», р.н.з. НОМЕР_1 , а також полісу №АС/ 8416780 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на автомобіль «Hyundai Tucson», р.н.з НОМЕР_2 .
Крім того, представлено не завірену ксерокопію схеми місця дорожньо-транспортної пригоди від 29.01.2015 року складену працівником ДПС ВДАІ м.Хмельницького ОСОБА_15 , за участі водіїв ОСОБА_13 та ОСОБА_11 . Не зважаючи на те, що в судовому засіданні під час огляду, свідок ОСОБА_15 показав, що складав, а свідок ОСОБА_13 та обвинувачений ОСОБА_11 підтвердили, що приймали участь у складанні подібного до вказаної схеми місця ДТП від 29.01.2015 року документу, суд визнає такий доказ, як і інші вищевказані документи не допустимими доказами. Вказані документи, крім відсутності доказів про порядок їх здобуття слідчим, не відповідають вимогам ч.3 ст.99 КПК України, де зазначено, що сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа його відображення, якому надається таке ж значення, як документу. При цьому, приймаючи вказане рішення, суд враховує відсутність підстав для визнання допустимими таких доказів в порядку ч.5 ст.99 КПК України.
Також не допустимими суд визнає: фотоілюстрацію огляду місця ДТП (на 4-х аркушах, всього 7 фото), фотоілюстрацію огляду транспортного засобу «Hyundai Tucson», р.н.з НОМЕР_2 (на одному аркуші 2 фото) та фотоілюстрацію огляду транспортного засобу «Chevrolet Blazer», р.н.з. НОМЕР_1 (на одному аркуші 2 фото), всі фотоілюстрації без зазначення дати їх виготовлення, а також відомостей про технічні засоби, які застосовувались для створення фотознімків, які склав слідчий ОСОБА_14 , оскільки такі докази не відповідають вимогам ч.2 ст.92, ч.2 ст.93 КПК України, зміст яких наведено вище, а також ст.ст.103-107, ч.ч.1,2 ст.223, ч.ч.1,7 ст.237 КПК України.
Відповідно до частин першої та другої ст.223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.
Відповідно до частин першої та сьомої ст.237 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. При огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко-чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей. Виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до ч.1 ст.103 КПК України процесуальні дії під час кримінального провадження можуть фіксуватися: 1) у протоколі; 2) на носії інформації, на якому за допомогою технічних засобів зафіксовані процесуальні дії; 3) у журналі судового засідання. Вимоги щодо: порядку фіксування ходу та результатів проведення процесуальної дії у протоколі, додатках до протоколів, підготовки протоколів та додатків, застосування технічних засобів фіксування кримінального провадження визначені в ст.ст.104-107 КПК України.
Допитаний в судовому засіданні слідчий ОСОБА_14 пояснив, що розслідування вищевказаного кримінального провадження він проводив від початку. При цьому, огляд місця дорожньо-транспортної пригоди він не проводив, оскільки транспортні засоби - учасники ДТП, були прибрані з місця пригоди. Натомість, він особисто виготовив із фотознімків, які йому надали працівники міліції, вищевказані фотоілюстрації огляду місця ДТП та огляду транспортних засобів, які долучив до матеріалів кримінального провадження. Пояснити ж: ким і коли проведеного огляду місця ДТП він виготовив фотоілюстрації, якщо особисто такий огляд не проводив; коли, від кого саме отримав, яким чином зафіксував отримання фотознімків; коли складав такі фотоілюстрації, яку процесуальну дію проводив і якими нормами КПК України щодо фіксування процесуальних дій керувався при цьому; - пояснити не зміг. Так саме, не зміг пояснити слідчий ОСОБА_14 і: чому транспортні засоби були прибрані з місця ДТП до приїзду слідчого; - чому не було проведено огляд місця ДТП з метою фіксації залишеної слідової інформації, не встановлено сторонніх очевидців пригоди.
Відповідно до ч.3 ст.101 КПК України висновок експерта повинен грунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність.
Відповідно до ч.5 ст.101 КПК України висновок експерта не може грунтуватися на доказах, які визнані судом недопустимими.
Враховуючи зазначені положення КПК України суд визнає недопустимими доказами і не приймає до уваги: висновок експерта №76А від 05.03.2015 року за результатами проведення авто-технічної експертизи, висновок експерта №140А від 23.04.2015 року за результатами проведення комплексної трасологічної та авто-технічної експертизи та висновок експерта №182А від 27.05.2015 року за результатами проведення повторної комплексної трасологічної та авто-технічної експертизи. Оскільки такі висновки експерта ґрунтуються на вищевказаних доказах (ксерокопія схеми ДТП, фотоілюстрації) визнаних судом недопустимими, а два останніх також і на відомостях виявлених під час слідчої дії, як то огляд місця дорожньо-транспортної пригоди, яка у кримінальному провадженні взагалі не проводилась. Такі висновки суду узгоджуються із сталою практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування принципу «плода отруєного дерева» (Рішення Європейського суду з прав людини від 30.06.2008 року у справі «Гефген проти Німеччини»).
Крім того, сумнівними такі висновки експертів є і з огляду на достовірність вихідних даних, за якими проводились дослідження, визначених слідчим невстановленим шляхом. У зв`язку з чим, обгрунтованими суд визнає зауваження сторони захисту про те, що - як слідчий формулюючи вихідні дані для проведення вищевказаних експертиз, без проведення відповідних досліджень та огляду транспортних засобів встановив їх технічно-справний стан на момент ДТП, без огляду та витребування необхідних документів, як то паспорт дороги, акт огляду дорожніх умов, встановив технічні характеристики дороги. Допитаний в судовому засіданні свідок - слідчий ОСОБА_14 логічно пояснити такі обставини не зміг.
В ході судового розгляду, за клопотанням представника потерпілої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_10 від 28.12.2016 року, яке було задоволено судом, до матеріалів кримінального провадження було долучено та досліджено судом оптичний CD-R диск «Maximus», на якому в електронному форматі знаходяться 22 кольорові фотознімки відзняті на місці ДТП. Як зазначив, обгрунтовуючи своє письмове клопотання представник потерпілої - адвокат ОСОБА_10 , слідчий ОСОБА_14 до вищевказаної фотоілюстрації огляду місця ДТП, на свій власний розсуд включив не усі фото, які були відзняті на місці ДТП 29.01.2015 року, а також не долучив до матеріалів кримінального провадження оригінали навіть тих 7-ми фотознімків, які були ним роздруковані у фотоілюстрації огляду місця ДТП. Під час ознайомлення із матеріалами кримінального провадження слідчий ОСОБА_14 надав потерпілій ОСОБА_7 усі кольорові фотознімки у електронному форматі у кількості 22 шт., які були відзняті на місці зіткнення автомобілів 29.01.2015 року.
В подальшому за клопотанням того ж представника потерпілої, яке було частково задоволено судом, на підставі ухвали суду від 16.03.2017 року Хмельницьким відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз було проведено транспортно-трасологічну експертизу висновок експерта №3109/3110/17/26 від 21.02.2018 року.
Приймаючи до уваги, вищевикладені висновки суду, щодо недотримання слідчим вимог ч.2 ст.92 та ч.2 ст.93 КПК України при здобутті таких фотознімків, суд визнає їх недопустимими доказами. Також з вищенаведених підстав, передбачених ч.5 ст.101 КПК України суд визнає недопустимим доказом і висновок експерта №3109/3110/17/26 від 21.02.2018 року.
Сумнівними з точки зору достовірності, в силу непослідовності та суперечності, як самі по собі так і з іншими визнаними судом допустимими доказами, суд визнає показання потерпілої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_13 про обставини ДТП.
Так, потерпіла ОСОБА_7 суду показала, що 29.01.2015 року, приблизно о 15 год., коли вона з чоловіком ОСОБА_13 під його керуванням, на належному їй автомобілі «Hyundai Tucson» р.н.з НОМЕР_2 виїздили від їх будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на дорогу по вулиці М. Рибалка, то перед виїздом на дорогу ОСОБА_13 зупинився, а вона помітила ліворуч на вказаній дорозі автомобіль обвинуваченого білого кольору, який перебував на значній відстані та наближався до них. Коли ж водій ОСОБА_13 розпочав виїзд на дорогу, здійснюючи при цьому поворот ліворуч, то за декілька секунд відбулось зіткнення транспортних засобів, внаслідок якого їй було спричинено перелом лівої кисті, а також забої грудної клітки, голови, спини. Відразу після ДТП вона побігла додому, звідки викликала швидку допомогу, яка її доправила в травмпункт.
Відповідно до висновку судово-медичного експерта №181 від 02.03.2015 року згідно даних представленої медичної документації, рентгенівських знімків, консультативного висновку лікаря-рентгенолога у ОСОБА_7 станом на 29.01.-18.02.2015 року виявлене тілесне ушкодження у вигляді перелому основи 4-ї п`ясної кістки лівої кисті, що могло утворитися як від удару тупим твердим предметом, так і від удару об такий. Вказане тілесне ушкодження могло утворитися в час та за обставин, вказаних у постанові про призначення експертизи, тобто при ДТП, яка мала місце 29.01.2015 року та за своїм характером відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Локалізація та характер тілесного ушкодження у ОСОБА_7 не характерні для його утворення при падінні потерпілої з висоти власного зросту. Виставлений лікарем невропатологом ХМП №2 діагноз «Наслідки ЧМТ з вестибулоатактичними порушеннями і лікворогіпертензивними симптомами» не підтверджені об`єктивною характерною неврологічною симптоматикою, тому не приймається до уваги при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Виставлений лікарем травмпункту діагноз «Забій лівої половини грудної клітки» встановлений на основі суб`єктивних факторів і не підтверджується об`єктивними відомостями, тобто наявністю крововиливів, саден, ран, тому не приймається до уваги при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.
Згідно цього ж висновку експерта з посиланням на дані «травмкарти» травмпункту ХМЛ від 29.01.2015 року на ім`я ОСОБА_7 зазначено: «29.01.2015 року, в 15 год., вдома впала на ліву руку і ліву половину грудної клітки. Д-з: закритий перелом основи IV п`ясної кістки. Забій лівої половини грудної клітки.»
Про те, що повідомила в травмпункті саме такі обставини отримання тілесних ушкоджень, як то падіння на ліву руку і ліву половину грудної клітки за місцем проживання 29.01.2015 року, приблизно о 15 год., потерпіла ОСОБА_7 підтвердила і в судовому засіданні. Однак, пояснити причинити такої своєї поведінки, як і те, чому залишила місце пригоди і не викликала швидку допомогу на місце ДТП, не змогла.
В свою чергу свідок ОСОБА_13 пояснив, що 29.01.2015 року, приблизно о 15 год., від`їжджаючи від свого будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зупинився біля краю проїзної частини дороги по вулиці М. Рибалка. При цьому, помітив автомобіль «Шевроле» обвинуваченого, який знаходився від нього на відстані приблизно 150 метрів. Розпочавши маневр лівого повороту, в напрямку вул. Озерної, він приблизно за 5 секунд перетнув суцільну лінію і вже перебуваючи на дорозі зустрічного для обвинуваченого руху відбулось зіткнення транспортних засобів, внаслідок якого його автомобіль відкинуло на декілька метрів. В автомобілі обвинуваченого, крім останнього була малолітня дівчинка. Визнає, що порушив при цьому вимоги п.8.5 Правил дорожнього руху в частині дорожньої розмітки, за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП і призначено стягнення у виді штрафу. Винним у вказаній ДТП вважає обвинуваченого ОСОБА_11 , який на його думку перевищив дозволену швидкість руху та виїхав на зустрічну смугу руху.
Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_11 послідовно і наполегливо стверджував упродовж судового розгляду про те, що потерпілої ОСОБА_7 на місці пригоди він не бачив. Крім того, показав, що коли на місце пригоди прибув працівник ДАІ, то на запитання останнього він повідомив про потерпілу свою доньку, а свідок ОСОБА_13 на повідомив поліцейського, що в його автомобілі пасажирів не було. Такі показання обвинуваченого ОСОБА_11 узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_15 працівника ДАІ, який прибув на місце ДТП та свідка ОСОБА_16 , який проїжджаючи поруч та помітивши ДТП зупинився.
При цьому, свідок ОСОБА_15 суду показав, що прибув за повідомленням на місце пригоди, де складав схему місця ДТП, а також опитував водія ОСОБА_13 , який йому повідомив, що виїжджаючи на проїзну частину дороги по вул. М.Рибалка з прилеглої території, не помітив автомобіля обвинуваченого білого кольору, який застосував екстрене гальмування. Також на місці пригоди він бачив обвинуваченого ОСОБА_11 та його малолітню доньку, яка скаржилась на головний біль, потерпілу ОСОБА_7 не бачив. Коли складав схему, надійшло повідомлення від чергового про звернення потерпілої від ДТП в травмпункт. На його запитання водій ОСОБА_13 повідомив, що з його дружиною все нормально.
В свою чергу свідок ОСОБА_16 показав, що проїжджаючи повз ДТП помітив знайомий автомобіль, після чого зупинився. Допомагав працівникам ДАІ вимірювати гальмівний шлях на проїзній частині, робив фотознімки місця пригоди. Бачив сліди болота на проїзній частині в місці перетину дороги, а також як малолітню доньку обвинуваченого відправили на автомобілі «Ауді» в лікарню. Чув, як водій автомобіля «Hyundai Tucson» ОСОБА_13 говорив працівникам ДАІ, що в його автомобілі потерпілих не має і йому допомога не потрібна. Потерпілу ОСОБА_7 на місці пригоди не бачив.
Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. З наведених підстав суд відкидає показання потерпілої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_13 .
Обвинувачений ОСОБА_11 свою вину в інкримінованому обвинуваченні не визнав. При цьому, пояснив, що дійсно 29.01.2015р., приблизно о 15 год. він, в якості водія, з пасажиром малолітньою донькою ОСОБА_8 , рухався на власному автомобілі «Chevrolet Blazer», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. М.Рибалко в напрямку до вул. Панаса Мирного, у м. Хмельницькому, зі швидкістю приблизно 60-70 км/год, у лівій смузі руху, випереджаючи автомобіль ВАЗ, який рухався в крайній правій смузі в попутному напрямку. При цьому, з відстані приблизно 60 метрів бачив, як автомобіль «Hyundai Tucson», р.н.з НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_13 виїжджаючи з прилеглої до будинку території спочатку зупинився біля краю проїзної частини дороги по вулиці М.Рибалка, а потім несподівано без увімкнених показчиків повороту почав виїздити на його смугу руху. На такі дії ОСОБА_13 він подавав звуковий сигнал та застосував екстрене гальмування. Однак уникнути зіткнення не вдалось. Визнає, що порушив правила дорожнього руху перетнувши суцільну лінію дорожньої розмітки, проте такі дії він вчинив вимушено, з метою уникнути зіткнення з автомобілем «Hyundai Tucson», р.н.з НОМЕР_2 , який грубо порушуючи правила дорожнього руху не надав йому переваги в русі і створив аварійну обстановку.
Вищенаведені свої показання з демонстрацією на місці пригоди, обвинувачений ОСОБА_11 , потерпіла ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_13 підтвердили в ході проведення з кожним окремо, слідчих експериментів, що підтверджується відповідним протоколами слідчих дій та додатками до протоколів у формі схем та фототаблиць.
Характер механічних пошкоджень транспортних засобів «Chevrolet Blazer» д.н.з. НОМЕР_1 та «Hyundai Tucson» р.н.з НОМЕР_2 внаслідок вказаної ДТП підтверджується протоколами огляду транспортних засобів від 22.05.2015 року.
Характер, ступінь тяжкості, час та механізм утворення виявлених у малолітньої потерпілої ОСОБА_8 вищевказаних тілесних ушкоджень підтверджується висновком судово-медичного експерта №160 від 12.02.2015 року.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.7 Постанови №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у випадках, коли передбачені ст.286 КК України суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту двома або більше водіями транспортних засобів, суди повинні з`ясувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. При цьому треба мати на увазі, що за певних умов виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила Правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом.
Враховуючи вищевикладене, на переконання суду залишились не доведеними не тільки винуватість дій обвинуваченого ОСОБА_11 у причинах виникнення вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, але і причинно-наслідковий зв`язок між такою дорожньо-транспортною пригодою і наслідками у виді спричинення потерпілій ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесних ушкоджень. У зв`язку з чим обвинувачений ОСОБА_11 підлягає виправданню за пред`явленим обвинуваченням на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України, тобто у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.3 ст.129 КПК України у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 325 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.
Враховуючи прийняте судом рішення про виправдання обвинуваченого ОСОБА_11 на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України, тобто якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_11 про стягнення майнової шкоди, шкоди завданої здоров`ю та моральної шкоди, згідно заяви від 01.03.2016 року про уточнення розміру позовних вимог, на загальну суму 279145 грн. 76 коп., на підставі ч.3 ст.129 КПК України слід залишити без розгляду.
Процесуальні витрати по справі, пов`язані із залученням експертів, відповідно до ст.124 КПК України підлягають покладенню на рахунок держави.
Речові докази, а саме автомобілі «Chevrolet Blazer» д.н.з. НОМЕР_1 та «Hyundai Tucson» р.н.з НОМЕР_2 , які передані на відповідальне зберігання власникам, вважати поверненими за належністю.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 369, 370, 371, 373, 374, 129 КПК України, місцевий суд,-
УХВАЛИВ :
ОСОБА_11 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України виправдати на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Процесуальні витрати по справі в загальній сумі 8146 ( вісім тисяч сто сорок шість) грн. 33 коп. покласти на рахунок держави.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_11 про стягнення майнової шкоди, шкоди завданої здоров`ю та моральної шкоди залишити без розгляду.
Речові докази по справі: автомобілі «Chevrolet Blazer» д.н.з. НОМЕР_1 та «Hyundai Tucson» р.н.з НОМЕР_2 , які передані на відповідальне зберігання власникам, вважати поверненими за належністю.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня оголошення вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Головуючий по справі
Суддя: ОСОБА_1