КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 жовтня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
за участю
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
підозрюваної ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 серпня 2018 року ,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Головного слідчого управління Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Державному бюро розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 про арешт тимчасово вилученого майна під час обшуку за місцем фактичного проживання підозрюваної ОСОБА_7 .
В ухвалі слідчий суддя вказав про недоведеність з боку прокурора підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, оскільки не доказано, що грошові кошти, на арешті яких наполягає орган досудового розслідування, є предметом кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди або містять відомості, які можуть бути використанні як доказ, а відтак відсутні підстави вважати, що існує правова підстава для арешту майна.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора про арешт вилученого 04 липня 2018 року під час обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 майна.
Прокурор вважає, що ухвала слідчого судді є необгрунтованою та невмотивованою, у зв`язку із чим підлягає скасуванню через невідповідність висновків слідчого судді, викладених в ухвалі, фактичним обставинам кримінального провадження, а також через істотне порушення слідчим суддею вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Сторона обвинувачення стверджує, що з метою збереження речових доказів, наявні підстави для накладення арешту на майно, вилучене 04 липня 2018 року під час обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 .
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора про необхідність скасувати ухвалу слідчого судді та накласти арешт на майно, підозрюваної та захисника щодо необхідності залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали слідчого судді без змін, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, управлінням з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003113 від 30 вересня 2017 року за підозрою ОСОБА_9 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 368 КК України, та за підозрою ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України.
27 липня 2018 року прокурор другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Головного слідчого управління Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Державному бюро розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно під час обшуку за місцем фактичного проживання підозрюваної ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 4700 доларів США та 19500 грн.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 серпня 2018 року у задоволенні зазначеного клопотання було відмовлено.
Відмовляючи в задоволені вищевказаного клопотання, внесеного в рамках кримінального провадження №0003113, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, дослідив матеріали, додані до клопотання, заслухав пояснення прокурора, захисника та підозрюваної і прийшов до висновку про відсутність достатніх підстав для накладення арешту на вищевказане майно, з огляду на те, що прокурором не доказано, що грошові кошти, на арешті яких наполягає орган досудового розслідування, є предметом кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди або містять відомості, які можуть бути використанні як доказ, а відтак відсутні підстави вважати, що існує правова підстава для арешту майна.
Колегія суддів погоджується з таким рішенням слідчого судді з огляду на такі обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 171 КПК України, зазначив мету відповідно до положень ст. 170 КПК України, з якою пов`язує необхідність у накладенні такого арешту збереження речових доказів та забезпечення можливої конфіскації, спеціальної конфіскації.
Однак, колегія суддів приходить до висновку, що в клопотанні та долучених до нього матеріалах, не надано достатніх і належних доказів на підтвердження обставин, на які послався у клопотанні прокурор.

З наявної в матеріалах клопотання постанови про визнання об`єктів, що вилучені за адресою: АДРЕСА_1 та адресою: АДРЕСА_2 речовими доказами не вбачається, що вилучені в ході проведення обшуку грошові кошти є такими, що набуті кримінально протиправним шляхом.
В матеріалах, які додані до клопотання прокурора, відсутні докази, що майно, яке вилучене в ході проведення обшуку 04 липня 2018 року за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , набуте кримінально протиправним шляхом або є предметом кримінального правопорушення

Таким чином, існування правової підстави для арешту грошових коштів з метою забезпечення збереження речових доказів не підтверджується відповідними доказами та свідчить про формальність постанови старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління ОСОБА_11 про визнання зазначеного в постанові майна речовими доказами.

Інші доводи апеляційної скарги не є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Таким чином, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки за викладених у клопотанні та доданих до нього матеріалах обставинах не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 167, 170 - 173 КПК України, відмовив у задоволенні клопотання органу досудового розслідування з підстав недоведеності та необґрунтованості необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя діяв у спосіб та у межах діючого законодавства.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не виявлено.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 серпня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Головного слідчого управління Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Державному бюро розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 про арешт тимчасово вилученого майна під час обшуку за місцем фактичного проживання підозрюваної ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/329/2018
Категорія: ст. 171 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_12
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1