Справа № 149/1627/17
Провадження №11-кп/772/798/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2018 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:
Головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисників: ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянула 25 жовтня 2018 року у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження №0000929 за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та самого обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 27 квітня 2018 року, яким

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Норильськ Росія, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше тричі судимого, останній раз 15.11.2012 Хмільницьким міськрайонним судом Вінницької області за ч.3 ст.185 КК України, на підставі ст.71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 05.02.2015 по відбуттю строку покарання.

засуджено за ч.1 ст.115 КК України до 13 років позбавлення волі.

За ч.3 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі.

За ч.2 ст.187 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

За ч.2 ст.289 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_8 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 10.01.2017 до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Вінницької області м. Хмільник, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , в силу ст. 89 КК України, раніше не судимого;

засуджено за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі.

За ч.2 ст.187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 10.01.2017 до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішені питання із речовими доказами, судовими витратами та арештованим майном.

в с т а н о в и в :
Обвинувачені ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , згідно вироку суду визнані винними і засуджені за те, що вони в ніч на 11.12.2016 за попередньою змовою, із користі, з метою збагачення, усвідомлюючи умисний характер своїх дій, підійшли до під`їзду будинку АДРЕСА_4 , де із приміщення для сушіння білизни, яка перебуває в користуванні ОСОБА_11 , що розташована між першим та другим поверхами, шляхом демонтажу вікна дверей, проникли всередину приміщення, звідки викрали 2 велосипеда «Україна», вартістю 383,80грн та «Тотем», вартістю 1 478,50грн, після чого з місця скоєння злочину зникли, заподіявши потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 1 862,30грн.

12.12.2016 о 9год 45хв ОСОБА_8 , перебуваючи поблизу кафе «Стара Фортеця», що по вул. Шевченка в м. Хмільнику Вінницької області, зустрівся зі своїм знайомим ОСОБА_12 . Під час розмови із яким у них виник конфлікт з приводу відмови ОСОБА_8 реалізовувати наркотичні засоби, які мав надавати ОСОБА_12 . Під час цього у ОСОБА_8 виник умисел на вбивство ОСОБА_12 на ґрунті особистої неприязні.

Реалізуючи злочинний умисел на позбавлення життя, умисно, усвідомлюючи небезпечний характер своїх дій , бажаючи настання смерті потерпілого, утримуючи в руці молоток, який ОСОБА_8 приніс із собою завчасно на зустріч та яким вдарив ОСОБА_12 декілька разів в потиличну частину голови, від яких останній помер одразу на місці події.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №5 від 16.01.2017 у ОСОБА_12 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, які виникли від дії твердого тупого металевого предмету з округлою або овальною травмуючою поверхнею, діаметром біля 3-3,5см, належать до тяжких тілесних ушкоджень та стоять в причинному зв`язку зі смертю.

Після чого, продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_8 12.12.2016 о 09 годині 45 хвилин, з метою знищення слідів злочину та приховання тіла потерпілого, погрузив труп ОСОБА_12 в багажне відділення його автомобіля «Рено Кліо Сімбол», д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 172 240грн, сів за кермо вказаного автомобіля потерпілого, поїхав на ньому до недіючого гранітного кар`єру, який розташований на території Голодьківської сільської ради, неподалік автодороги Літин-Любар-Хмільник-Бердичів, де зіштовхнув автомобіль із тілом ОСОБА_12 у воду, затопивши його.

16.01.2017 працівниками правоохоронних органів був віднайдений та піднятий із водойми зазначений автомобіль із трупом ОСОБА_12 із ознаками насильницької смерті.

Продовжуючи злочинну діяльність ОСОБА_8 та ОСОБА_7 13.12.2017 о 10.00год, діючи за попередньою змовою, із користі, з метою незаконного збагачення, з метою заволодіння чужим майном, маючи оригінал ключів, якими ОСОБА_8 заволодів під час умисного вбивства ОСОБА_12 , розподіливши між собою ролі, підійшли до квартири, належної матері потерпілого, відкрили ключами двері квартири та проникли всередину.

ОСОБА_7 , відповідно до попередньої домовленості, вів спостереження зовні з тим, щоб не повернулася ОСОБА_13 до квартири, а ОСОБА_8 шляхом віджиму міжкімнатних дверей проник до кімнати квартири, звідки викрав гроші у сумі 18 000грн, 70 доларів США, 50 євро, золоті та срібні вироби, чим заподіяли потерпілій матеріальних збитків на загальну суму 42 499,10грн.

Крім того, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне збагачення за рахунок привласнення чужого майна, достовірно знаючи, що ОСОБА_14 має при собі значну суму коштів, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 близько 10-ти днів вивчали спосіб життя потерпілого та маршрут руху останнього.

Достовірно знаючи, що потерпілий буде рухатись по вул. Монастирській в м. Хмільнику, 10.01.2017 близько 07год 55хв обоє обвинувачені прийшли завчасно до домовленого місця, принісши із собою молоток та розділивши ролі, стали очікувати потерпілого. При цьому, ОСОБА_7 стояв на вул. Монастирській, чекав потерпілого, щоб дати сигнал ОСОБА_8 про появу ОСОБА_14 , з тим, щоб ОСОБА_8 здійснив на потерпілого напад із застосуванням молотка.

Діючи відповідно до домовленості, помітивши обумовлений знак-помах руки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 зрозумів, що ОСОБА_14 наближається до нього, біля будинку №38 по вул. Монастирській в м. Хмільнику, дістав з рукава куртки молоток та дочекавшись, що потерпілий пройде повз нього, підбіг ззаду та здійснив напад з метою заволодіння його майном. Застосувавши силу, ОСОБА_15 наніс ОСОБА_14 один удар в потилицю молотком, заподіявши рану на голові, яка по ступеню тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинила короткочасний розлад здоров`я, від чого потерпілий впав на землю та випустив пакет з рук, який підібрав ОСОБА_8 та зник із ним. В пакеті знаходились гроші в сумі 78 000грн, 2 674 долари США та картки поповнення рахунку оператора мобільного зв`язку «Київстар» і «Водафон», заподіявши ОСОБА_16 матеріальної шкоди на загальну суму 155 301,48грн.

ОСОБА_7 в цей час відволікав увагу потерпілого, щоб дати змогу ОСОБА_8 зникнути з місця скоєння злочину, а після цього разом втекли, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

В апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 ставиться питання про скасування вироку суду і закриття провадження по справі за ч.2 ст.187 КК України по епізоду із потерпілим ОСОБА_16 , посилаючись, що підзахисний не знав про існування молотка у обвинуваченого ОСОБА_8 , а тому не має нести відповідальність за розбій, вчиненні за попередньою змовою.

В обґрунтування своїх доводів адвокат послалася на покази обвинуваченого ОСОБА_7 та свідчення його матері.

Адвокат ОСОБА_10 просив в своїй апеляційній скарзі перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_8 на ст.118 КК України, посилаючись, що останній за відсутності умислу на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_12 , діяв при перевищенні меж необхідної оборони. Адвокат вказував на відсутність доказів вини обвинуваченого в умисному заподіянні смерті потерпілому, та що вирок ґрунтується на припущеннях.

Сам обвинувачений ОСОБА_8 просив пом`якшити йому покарання, зважити на випадковість заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_12 , в чому зізнався та переживає за скоєне.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали доводи поданих апеляційних скарг, захисника ОСОБА_9 , яка просила задовільнити її апеляційні вимоги, а прохання обвинуваченого ОСОБА_7 зводилось до залишення без змін вироку суду; міркування прокурора щодо законності вироку суду; дослідивши доводи всіх апеляційних скарг та перевіривши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про залишення без змін вироку суду із наступних підстав.

Потерпілі на апеляційний розгляд не з`явилися, хоча належним чином були про нього повідомлені, просили розглядати апеляції без низ, що не перешкоджало його проведенню, та при вирішенні апеляційних скарг покладалися на рішення суду.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

При вирішенні питання про наявність умислу у обвинуваченого ОСОБА_8 на позбавлення життя ОСОБА_12 суд, оцінивши всі зібрані по справі докази з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов вірного висновку, що обвинувачений діяв з метою заподіяння смерті потерпілому.

Оцінюючи суб`єктивну сторону скоєного, суд у вироку дійшов законного висновку, що з метою вбивства ОСОБА_12 . ОСОБА_8 застосував молоток, яким наніс йому поранення в потилицю, в результаті чого заподіяв черепно-мозкову травму, яка позбавила його можливості діяти самостійно.

Тому, при кваліфікації скоєного суд виходив із роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003 «Про судову практику в справах проти життя та здоров`я особи», відповідно до яких, питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого. При цьому слід врахувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень, причину припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передували події, а також стосунки між ними. Визначальним є ставлення винного до наслідків своїх дій.

Зважаючи, що ОСОБА_8 , наносячи удари молотком по голові потерпілого, повинен був усвідомлювати та усвідомлював наслідки своїх дій у виді заподіяння смерті та бажав таких наслідків для ОСОБА_12 , його дії вірно розцінені як умисні, направлені на позбавлення життя потерпілого.

Кількість, характер і локалізація тілесних ушкоджень та знаряддя їх заподіяння свідчать, що ОСОБА_8 не міг діяти по необережності, як він про це стверджував.

Як було встановлено по справі не мало місця ніякого суспільно-небезпечного посягання чи створення реальної загрози заподіяння шкоди ОСОБА_8 із боку потерпілого ОСОБА_12 , що виключало підстави для захисту та, відповідно, немає ніяких підстав для кваліфікації скоєного обвинуваченим за ст.118 КК України.

Виходячи із висновків судово-медичної та медико-криміналістичної експертиз трупа потерпілого, останньому було спричинено молотком не менше трьох ударів. В результаті яких виникла черепно-мозкова травма, за наявності якої потерпілий міг прожити від декількох десятків секунд до декількох десятків хвилин.

З метою перевірки показів обвинуваченого в судовому засіданні був допитаний експерт ОСОБА_17 , який виключив можливість заподіяння черепно-мозкової травми потерпілому куском бетону при тих поясненнях, на які посилався ОСОБА_8 у суді, що він лежав спиною на землі, а ОСОБА_12 сидів на ньому зверху і душив його.

Крім того, було встановлено, що відкрита черепно-мозкова травма була заподіяна тупим металевим предметом з обмеженою округлою або овальною травмуючою поверхнею.

Докази, які були здобуті на досудовому слідстві та на які суд посилався у вироку, безспірно підтвердили доведеність вини обвинувачених у скоєнні злочинів, за які вони засуджені. Суд вірно оцінив часткове визнання вини ОСОБА_8 , як спробу уникнути справедливого покарання за скоєне ним.

Щодо доводів апеляції адвоката в інтересах ОСОБА_7 , слід зазначити, що від заподіяного удару молотком залишився живим потерпілий ОСОБА_16 , який пояснював, що обидва обвинувачені стояли на невеликій відстані, повз яких він проходив. Після отриманого удару в потилицю предметом по голові він впав на землю. А в цей час у нього вирвали пакет із грошима. Коли він піднявся та став доганяти нападника, до нього підійшов ОСОБА_7 та вони разом побігли за ОСОБА_8 , а потім розбіглися.

Зазначене засвідчує, що обидва обвинувачені діяли узгоджено, із детальною підготовкою та обговоренням обставин скоєного, кожен виконував свою роль з метою доведення своїх намірів до кінця. Підбігши до потерпілого, ОСОБА_7 став відволікати увагу потерпілого та робив вигляд, що хоче допомогти , чим допоміг ОСОБА_8 втекти із місця скоєння злочину. Тому ОСОБА_7 достеменно знав яким предметом буде скоюватись розбійний напад.

Тому суд дав вірну оцінку показам обвинуваченого, визнавши часткове визнання вини способом його захисту та спробою уникнути справедливого покарання.

При апеляційному розгляді обвинувачений не став заперечувати свою провину та просив лише залишити без змін вирок суду відносно нього, обставини встановлені судом, не оскаржував, визнавав свою провину та просив вибачення за скоєне.

Тому нічим не підкріплені аргументи захисту щодо відсутності складу злочину у обвинуваченого ОСОБА_7 не беруться судом до уваги.

Непереконливими є доводи обвинуваченого ОСОБА_8 щодо суворості покарання. Так, відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання із врахуванням ступеню тяжкості скоєного, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обом обвинуваченим місцевий суд з достатньою повнотою врахував всі обставини, які впливають на його призначення та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання саме в такому виді і розмірі, який був визначений у вироку суду.

На переконання колегії суддів , таке покарання є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 не містить ніяких спростувань щодо незаконності наведених аргументів в обґрунтування призначення покарання, як і не наведено мотивів, за яких слід його пом`якшити.

За таких обставин не підлягає також до задоволення апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 .

Ніяких порушень норм КПК, які би давали підстави до скасування чи зміни вироку суду не встановлено.

Тому, на підставі викладеного, керуючись ст.404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_10 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та самого обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 27.04.2018 відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного Кримінального Суду в складі Верховного Суду протягом 3-х місяців із дня її проголошення, а обвинуваченими в той же строк із дня отримання її копії.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3

Згідно з оригіналом:
Суддя: