Спра Справа № 367/3274/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/860/2018 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

Іменем України
31 жовтня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі: ОСОБА_5 ,
за участю прокурора: ОСОБА_6 ,
засудженого: ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 10 серпня 2018 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання умовно-достроково,-
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Могилевського обласного суду Республіки Білорусь від 07.07.2006 року, приведеного у відповідність із законодавством України ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19.12.2014 року, ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочинів передбачених п. 10 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 153, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 15 років позбавлення волі.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.12.2015 року засудженому було замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі більш м`яким у виді обмеження волі строком на 4 роки 10 місяців 26 днів.
Згідно із довідкою по особовій справі № 30-Б-16 засуджений прибув до ІВЦ № 132 для відбування покарання 20.02.2016 року.
Станом на 10.08.2018 року невідбута частина покарання складає 2 роки 1 місяць 13 днів.
08 травня 2018 року до Ірпінського міського суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 , в якому просив застосувати до нього вимоги ст.81 КК України.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської областівід 10.08.2018 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 відмовлено.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_7 не відбув частини призначеного покарання у виді обмеження волі.

Не погоджуючись з ухвалою суду, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нову ухвалу, відповідно до ЗУ «Про кримінальну відповідальність», якою розглянути можливість застосування до нього умовно-дострокового звільнення.

В обґрунтування вказує, що при відмові в умовно-достроковому звільненні суддя послався на те, що ним не було відбуто пом`якшеного покарання, однак така норма відсутня в ЗУ «Про кримінальну відповідальність», тобто суддею не було застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, що підтримала судове рішення, думку засудженого, який просив задовольнити апеляційну скаргу, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках встановлених законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Як передбачено ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання щодо засудженого, покарання якому було пом`якшено за рішенням суду, фактично відбута частина покарання повинна обчислюватися, виходячи з покарання, встановленого рішенням суду.
Таким чином, перебіг покарання у виді обмеження волі починається для засудженого ОСОБА_7 з 20.02.2016 року, та враховуючи покарання визначене ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.12.2015 року у виді 4 років 10 місяців 26 днів обмеження волі і ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 23.05.2016 року, на момент розгляду судом питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженим невідбуто 3/4 частини цього покарання, яке він фактично відбуває, оскільки станом на 10.08.2018 року засуджений відбув 02 роки 09 місяців 13 днів обмеження волі, а 3/4 від призначеного ухвалою суду покарання у виді обмеження волі 04 років 10 місяців 26 днів складає 03 роки 08 місяців 05 дні. Станом на 10.08.2018 року невідбутий строк покарання у виді обмеження волі засудженим ОСОБА_7 складає 02 роки 01 місяць 13 днів.
Тобто, засуджений фактично не відбув частини призначеного покарання у виді обмеження волі, тому на теперішній час законних підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення від подальшого відбування покарання умовно-достроково, немає.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування чи зміни ухвали не вбачається.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 10 серпня 2018 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - без змін.

Судді: