№ 207/984/18
№ 1-кп/207/324/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2018 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Кам`янське матеріали кримінального провадження №0002596 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, українця, який має середню технічну освіту, у шлюбі не перебуває, не працюючого, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_5 15.11.2017 року приблизно о 23-50год. - у темнупору доби, керуючи технічно справним автомобілем «АЗЛК-21412-01» д.н. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_7 , здійснював рух по проїзній частині вул. Олеся Гончара у м.Кам`янське Дніпропетровська область, та рухався з боку вул. Подольської у напрямку пр. Конституції по дорозі з двосторонньою організацію руху, з включеним ближнім світлом фар.

Водій автомобіля «АЗЛК-21412-01» д.н. НОМЕР_1 при русі по проїжджій частині вул. Олеся Гончара в районі перехрестя з вул. Мендєлєєва як водій механічного транспортного засобу повинен був враховувати дорожню обстановку та її зміни (сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху, наявністю дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), у зв`язку з чим, наближаючись до перехрестя, перед яким у його напрямку були відсутні дорожні знаки пріоритету і попереджуючі знаки про наближення до перетину з другорядною дорогою, необхідно було керуватися правилами проїзду рівнозначних перехресть. Тому, наближаючись до такого перехрестя, водієві ОСОБА_5 необхідно було поступитися дорогою транспортним засобам, що наближаються до перетину проїжджих частин доріг праворуч, відносно напрямку свого руху, тобто водій автомобіля «АЗЛК-21412-01» ОСОБА_5 повинен був діяти відповідно до вимог п. 16.12. Правил дорожнього руху Украйни, де вказано:

- п. 16.12. «На перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч. Цим правилом повинні керуватися між собою і водії трамваїв. На будь-якому нерегульованому перехресті трамвай, незалежно від напрямку його подальшого руху, має перевагу перед нерейковими транспортними засобами, що наближаються до нього по рівнозначній дорозі».

Згідно п. 1.10 Правил дорожнього руху України: дати дорогу - вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість.

Однак, у порушення вимог вищевказаних пунктів Правил дорожнього руху України, ОСОБА_5 , здійснюючи рух на технічно справному автомобілі «АЗЛК-21412-01» д.н. НОМЕР_1 , за відсутності будь-яких перешкод технічного характеру, проявив бездіяльність як водій, що виразилося у злочинній самовпевненості, а саме, виявивши автомобіль «Ніссан» д.н. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_8 , який наближався до перетину проїжджих частин справа по вул. Мендєлєєва з боку вул. Затишна, своєчасно гальмування не застосував, хоча у разі своєчасного застосування гальмування мав би технічну можливість уникнути зіткнення, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Ніссан» д.н. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_8 , який не мав технічної можливості шляхом застосування екстреного гальмування своїми односторонніми діями уникнути зіткнення транспортних засобів.

У результаті даної ДТП пасажиру заднього сидіння автомобіля «АЗЛК-21412-01» д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з висновком судово-медичної експертизи №101-Е від 02.03.2018 року заподіяні тілесні ушкодження у вигляді сумісної травми тіла: відкритої черепно-мозкової травми з ранами та саднами на голові (слідами загоєння котрих є виявлені рубці), обличчі, з гематомами в правій тім`яно-скроневій ділянці, з контузією правого ока з крововиливом в склеру правого ока, з раною на нижній повіки правого ока (що ускладнилось післятравматичною деформацією нижньої повіки), яка супроводжувалась явищами забою головного мозку, субарахноідальним крововиливом; тупої травми грудної клітини з переломами 9, 10, 11 ребер ліворуч, яка ускладнилась підшкірною емфіземою відноситься до середнього ступеню тяжкості тілесних пошкоджень, як викликавших тривалий розлад здоров`я більш 21 дня (п.п. 2.2.2. Наказ № 6, МОЗ України від 17.01.1995 року).

Згідно висновку судової фототехнічної та автотехнічної експертизи №5/6.1/124 № 5/10.1/125 від 28.02.2018 року дії водія автомобіля «АЗЛК-21412-01» д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_5 не відповідали вимогам п. 16.12. Правил дорожнього руху України, що, з технічної точки зору, знаходиться у причинному зв`язку з настанням даної події.

У прямому причинному зв`язку з зазначеною подією, що спричинило настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння ОСОБА_6 середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, знаходиться порушення водієм ОСОБА_5 вимог п. 16.12. Правил дорожнього руху України, оскільки вказане порушення безпосередньо спричинило настання події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ст. 286 ч. 1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, за викладених в обвинувальному акті обставин визнав повністю, пояснивши, що 15.11.2017 став винуватцем ДТП, коли відвозив раніше знайому йому потерпілу ОСОБА_6 на залізничний вокзал з вул. Дунайської в м. Кам`янське. Жалкує про скоєне, відвідував потерпілу у лікарні та відшкодовував завдані останній матеріальну та моральну шкоду.

Потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що 15.11.2017 по дорозі на залізничний вокзал була травмована внаслідок ДТП, яка сталася з вини раніше знайомого ОСОБА_5 . Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, які згодом були визначені як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, була госпіталізована. Обвинувачений приїжджав до неї у лікарню, надавав грошові кошти на лікування, вибачився перед нею та вона ці вибачення прийняла.

Під час судового розгляду потерпілою ОСОБА_6 заявлено клопотання про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_5 на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з тим, що вона з обвинуваченим знайшла порозуміння, примирилася, претензій матеріального та морального характеру до останнього не має. Обвинувачений відшкодував завдані їй матеріальну та моральну шкоду, зобов`язався у подальшому піклуватися про неї та, у випадку потреби, надавати їй кошти на лікування.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 підтримав заявлене потерпілою клопотання, просив звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, а кримінальне провадження за обвинуваченням його у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, закрити. Зазначив, що вибачився перед потерпілою, відшкодував завдані збитки та щиро кається у скоєному.

Захисник обвинуваченого та прокурор не заперечують проти задоволення клопотання потерпілої у зв`язку з наявністю законних підстав для звільнення останнього від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд вважає, що клопотання потерпілої підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з вимогами ст. 46 КК України особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкостіабо необережний злочин середньої тяжкості, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» умовою звільнення особи обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням із потерпілим (ст. 46 КК) є вчинення нею вперше злочину невеликої тяжкості. За наявності передбачених у ст. 46 КК підстав, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим.

Виходячи з положень ст. 286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності здійснюється судом. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

У відповідності до ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України, яке у відповідності до ст. 12 КК України належить до злочинів невеликої тяжкості.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий, тобто вперше вчинив злочин невеликої тяжкості, примирився з потерпілою та відшкодував завдані потерпілій збитки, вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, суд вважає, що є підстави для закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, та звільнення останнього від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 , заявлений в суді, про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 22186,04 грн. та моральної шкоди 23500 грн. у зв`язку з закриттям провадження за примиренням з обвинуваченим суд вважає за необхідне залишити у кримінальному провадженні без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 46 КК України, ст. ст. 100, 372, 284, 285-288 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Кримінальне провадження №0002596 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ст. 286 ч. 1 КК України, закрити, звільнивши ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілою.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у ході досудового розслідування не обирався.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 , заявлений в суді, про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 22186,04 грн. та моральної шкоди 23500 грн. у зв`язку з закриттям провадження за примиренням з обвинуваченим залишити у кримінальному провадженні без розгляду.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Баглійський районний суд м.Дніпродзержинська протягом 7-ми днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1