Справа № 370/911/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/514/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 4 04.06.2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Макарівського районного суду Київської області від 23 лютого 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Ситняки Макарівського району Київської області, зареєстрованого та проживаючого зa адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 17 жовтня 2013 року вироком Макарівського районного суду Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням вимог ст. 75 КК України на 4 роки позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки;
- 20 листопада 2013 року вироком Макарівського районного суду Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням вимог ч. 4 ст. 70, ст. 75 КК України на 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки;

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання із застосуванням вимог ч. 1 ст. 71 КК України 6 років позбавлення волі в кримінально-виконавчій установі закритого типу.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення за період з 17 березня 2016 року по 21 червня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цим же вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що 11 березня 2016 року близько 21 години 30 хвилин перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись в спальній кімнаті за місцем проживання в будинку, розташованому в АДРЕСА_1 , разом з потерпілою ОСОБА_9 , котра тимчасово проживала за вказаною адресою, в них на побутовому ґрунті виникла сварка, яка переросла в бійку.
Під час бійки обвинувачений ОСОБА_7 впав на спину на підлогу, а потерпіла ОСОБА_9 сіла на його тулуб зверху та тримала його руками за одяг спереду, при цьому, маючи намір на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, обвинувачений ОСОБА_7 схопив в праву руку з полички столу кухонний ніж та умисно наніс ним один удар в грудну клітину зліва ззаду потерпілій ОСОБА_9 , спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани грудної клітки, яка згідно висновку судово-медичної експертизи № 46/д від 22 квітня 2016 року відноситься до категорії тяжких тілесних пошкоджень.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 наніс потерпілій ОСОБА_9 умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок Макарівського районного суду Київської області від 23 лютого 2018 року скасувати, постановити новий вирок, яким перекваліфікувати його дії як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони (ст. 124 КК України) та звільнити його від відбування покарання застосувавши ч. 5 ст. 72 КК України в тій редакції, яка діяла на момент взяття його під варту.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції неправильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки він протидіяв двом особам одночасно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , і можливості втекти у нього не було. Крім того, всі події відбувалися в приміщенні де він прописаний і проживає, а тому його дії повинні були бути кваліфіковані як дії вчиненні при перевищенні меж необхідної оборони, тобто злочин, передбачений ст. 124 КК України.
Також, обвинувачений ОСОБА_7 вказав, що він уже 2 роки перебуває під вартою, а тому відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, яка діяла на момент взяття його під варту, він фактично відбув 4 роки позбавлення волі, тобто перевищив верхню межу санкції ст. 124 КК України.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить вирок Макарівського районного суду Київської області від 23 лютого 2018 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким винести стосовно ОСОБА_7 виправдувальний вирок.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в ході судового розгляду справи не було здобуто належних, достовірних та допустимих доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Сторона захисту вважає, що враховуючи зібрані по справі докази, обстановку в якій відбувалися події 11 березня 2016 року, в вечірній час, те, що ОСОБА_7 , котрий перебував на підлозі наносили удари дві особи, темну пору, останній не мав можливості втекти, так як події відбувалися в будинку, захищав своє життя та здоров`я, а тому в діях останнього необхідна оборона.
Крім того, захисник зазначив, що судом першої інстанції при призначенні міри покарання ОСОБА_7 не було взято до уваги довідку з Макарівського районного сектору з питань пробації про те, що іспитовий строк згідно вироку Макарівського районного суду Київської області від 20 листопада 2013 року закінчився, а отже необґрунтовано застосовано ст. 71 КК України та визначено остаточну міру покарання за сукупністю вироків.
Крім того, в порушення вимог ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 не зараховано строк попереднього ув`язнення за період з 17 березня 2016 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. А зараховано лише період з 17 березня 2016 року по 21 червня 2016 року, не дивлячись на те, що ОСОБА_7 перебуває під вартою і по даний час.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 , котрий підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задоволити, захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , котрий підтримав свою апеляційну скаргу частково, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 підтримав повністю, думку прокурора, котрий заперечував проти задоволення поданих апеляційних скарг та просив вирок суду залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення.
Незважаючи на невизнання ОСОБА_7 своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, його винуватість у даному кримінальному правопорушенні повністю стверджується зібраними і перевіреними у суді першої інстанції доказами, яким суд дав правильну юридичну оцінку.
Так, на обґрунтування свого висновку щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні даного злочину, суд першої інстанції правильно послався на: показання потерпілої ОСОБА_9 , котра в суді першої інстанції показала, що коли вона зайшла до будинку, вона була напідпитку, роздратована, крім того, їй не подобалося, що в будинку жив обвинувачений, розпочала з ним сварку, стала його виганяти з хати, вдарила його з невеликою силою кулаком в скроню. Коли ОСОБА_7 запитав в неї що вона робить, то вона вдарила його рукою по переніссю, від чого в нього пішла кров. ОСОБА_7 почав сваритися, вона схопила його за одяг та почала тягнути, щоб вивести з кімнати і вони разом впали на підлогу, так, що він опинився знизу, а вона зверху. Вона його не била, тримала обидві його руки, а потім відчула біль під лопаткою. Прийшла до тями, коли приїхала швидка медична допомога; протокол огляду місця події від 11 березня 2016 року, згідно якого встановлено, що місцем вчинення злочину є домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де під час його огляду був виявлений та вилучений ніж з пластиковою синього кольору ручкою та лезом з написом «престо», шерстяний светр сірого кольору, три сліди папілярних узорів (а.с.126-130); висновок судово-дактилоскопічної експертизи № 4-03/437 від 24 березня 2016 року, згідно якого на слідосприймаючій поверхні липкої стрічки зі слідами папілярних узорів, наданих на дослідження, які були виявлені та вилучені 11 березня 2016 року з пластикової ручки ножа під час огляду будинку по АДРЕСА_1 , один слід папілярного узору пальця руки залишений великим пальцем правої руки ОСОБА_7 (а.с.139-148); протокол проведення слідчого експерименту від 23 березня 2016 року за участю обвинуваченого ОСОБА_7 , згідно якого, останній підтвердив факт заподіяння ним тяжкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_9 (а.с.160-162); протокол проведення слідчого експерименту від 23 квітня 2016 року за участю потерпілої ОСОБА_9 , в якому остання підтвердила, що коли знаходилася зверху на ОСОБА_7 , то його не била, а тримала руками за одяг, руки. В цей час в кімнаті інших осіб не було, ніхто не бив обвинуваченого (а.с.154-158); висновок експерта № 46/д від 22 квітня 2016 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_9 знаходилась на лікуванні з 11 березня 2016 року по 07 квітня 2016 року в Макарівський центральній районній лікарні з приводу проникаючого ножового поранення грудної клітки зліва, гемопневматоракса зліва, посттравматичної пневмонії зліва, посгеморгаічної анемії тяжкого ступеня важкості на фоні туберкульозу нижньої долі правої легені. При первинному огляді 11 березня 2016 року в приймальному відділенні Макарівський центральній районній лікарні відмічена лінійна рана до 2,5 см по задньої-підпахвинній лінії грудної клітки зліва на рівні 3 ребра, яка кваліфікована хірургом як колота-різана. Поранення грудної клітки, котрі проникли в плевральну порожнину, в тому числі і без ушкодження внутрішніх органів і супроводжувалися явищами гемо пневмотораксу, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя. Враховуючи характер пошкодження, рана грудної клітки виникла від дії гострого предмету, яким міг бути клинок ножа (а.с.133-135); висновок експерта № 47/д від 22 квітня 2016 року, згідно якого можливість виникнення колото-різаної рани грудної клітки зліва, проникаючої в плевральну порожнину у ОСОБА_9 можлива за обставин, встановлених під час слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_7 . Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 22 березня 2016 року встановлено, що ОСОБА_7 своєю правою рукою схопивши кухонний ніж, розмахнувшись, наніс один удар ножем в грудну клітку зліва ззаду ОСОБА_9 (а.с.136, 137).
Щодо доводів апеляційних скарг про те, що ОСОБА_7 протидіяв двом особам одночасно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , то вони є безпідставними, оскільки повністю спростовуються наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.
Таким чином, оцінивши належність, достовірність та допустимість кожного доказу окремо, а також сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції правильно визнав їх належними, достовірними та допустимими.
На думку колегії суддів, вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України повністю доведена вищевказаними доказами, а тому апеляційні скарги в частині недоведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 та перекваліфікації його дій, є також безпідставними.
Щодо доводів апеляційних скарг про те, що ОСОБА_7 не зараховано строк попереднього ув`язнення за період з 17 березня 2016 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, то вони є слушними та підлягають до задоволення.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 задоволити частково.

Вирок Макарівського районного суду Київської області від 23 лютого 2018 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України залишити без зміни.
Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_7 час попереднього ув`язнення з 17 березня 2016 року по 04 червня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ: