АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 547/1046/17 Номер провадження 11-кп/786/852/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.115 КК України О.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченої ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві матеріали кримінального провадження №0000292, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.08.2017, за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 04 травня 2018 року стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Вільне Семенівського району Полтавської області, громадянки України, українки, розлученої, працюючої різноробочою Очеретуватівської сільської ради Семенівського району, з середньою освітою, зареєстрованої в по АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , не судимої,
В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_8 засуджено за ч.1 ст.115 КК України на 7 років позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати за залучення експерта 742 грн. 20 коп.

Згідно ст. 100 КПК України по справі вирішено питання речових доказів.

Обвинувачена ОСОБА_8 визнана винуватою у вчиненні злочину за наступних обставин.

05 серпня 2017 року, близько 02 години, між ОСОБА_8 , яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння, та її співмешканцем ОСОБА_9 , на території подвір`я за місцем їхнього спільного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , виникла суперечка в ході якої на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, ОСОБА_9 схвативши металевий молот з дерев`яною рукояткою, який знаходився коли вхідних дверей будинку, та тримаючи його обома руками, погнався за ОСОБА_8 , яка схопивши кухонний ніж, який знаходився на столі, що стояв на подвір`ї, побігла в напрямку вхідної хвіртки. Вибігаючи з двору, вказаного вище домогосподарства, на АДРЕСА_2 ОСОБА_8 , умисно, з метою заподіяння смерті, нанесла в ліву частину грудної клітини спереду, зверху вниз, один удар ножем наздоганявшому її ОСОБА_9 , який в цей час кинув в її бік молот. Після нанесення ножового поранення ОСОБА_8 побігла далі по вулиці тримаючи ніж в руці, а ОСОБА_10 повернувшись, дійшов до вхідних дверей свого будинку де і настала смерть останнього.
Смерть ОСОБА_9 наступила від зовнішньої та внутрішньої крововтрати внаслідок проникаючого колото-різного поранення грудної клітки зліва з пошкодженням серцевої сорочки, лівого передсердя, лівої легені та 2-го ребра зліва.
У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить змінити вирок суду відносно ОСОБА_8 , кваліфікувавши дії ОСОБА_8 за ст.116 КК України та призначити покарання за вчинене у виді 3 років позбавлення волі.

Необхідність застосування статті закону України про кримінальну відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення захисник мотивує тим, що суд першої інстанції невірно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК України, оскільки між обвинуваченою та загиблим ОСОБА_9 неодноразово виникали сварки та бійки, в тому числі напередодні вчинення злочину, проте обвинувачена до правоохоронних органів не зверталася. Захисник звертає увагу на те, що ОСОБА_8 змушена була захищатися від нападу ОСОБА_9 , який перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння та був озброєний молотком, нанісши лише один удар потерпілому з метою самозахисту. Сама ж ОСОБА_8 , на момент її медичного огляду, у стані алкогольного сп`яніння не перебувала.

На думку захисника, підтвердженням того, що ОСОБА_8 в момент удару ножем захищалася слугують висновок судово-психіатричної експертизи №362 від 18.08.2017 року (т.2 а.с.9), показання обвинуваченої у суді першої інстанції, протокол слідчого експерименту від 09.08.2017 (т.1. а.с. 214) та відеозапис цієї слідчої дії (т.2 а.с. 39а).

Обвинувачена ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі просить вирок суду відносно неї скасувати та зазначає, що висновки експертизи не доводять вчинення нею умисного вбивства. Крім того обвинувачена зазначає, що не було допитано усіх свідків події.

Інші учасники кримінального провадження вирок районного суду не оскаржили.

Заслухавши доповідача, обвинувачену ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 на підтримку поданих апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_6 про законність та справедливість судового рішення та безпідставність поданих апеляційних скарг, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла таких висновків.

Вина ОСОБА_8 в умисному протиправному заподіянні смерті ОСОБА_9 , тобто злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України за обставин, викладених у вироку, стороною обвинувачення доведено у повному обсязі на підставі зібраних у кримінальному проваджені доказах.

Твердження захисника у свої апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_8 вчинила вбивство ОСОБА_9 в стані сильного душевного хвилювання, спричиненого внаслідок протиправних дій потерпілого, не заслуговують на увагу та спростовуються зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» о суб`єктивна сторона вбивства статтею 116, характеризується не лише умислом, а й таким емоційним станом винного, який значною мірою знижував його здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними. Необхідною умовою кваліфікації дій винного за зазначеною статтею є сильне душевне хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання чи тяжкої образи з боку потерпілого. Насильство може бути як фізичним (заподіяння тілесних ушкоджень або побоїв, незаконне позбавлення волі тощо), так і психічним (наприклад, погроза завдати фізичної, моральної чи майнової шкоди). До тяжкої образи слід відносити явно непристойну поведінку потерпілого, що особливо принижує гідність чи ганьбить честь винного або близьких йому осіб.

Так, із показань обвинуваченої ОСОБА_8 вбачається, що вона вибігла з будинку внаслідок сварки з потерпілим, який перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння. Під час втечі від потерпілого ОСОБА_9 схопила кухонний ніж, тікала від потерпілого до хвіртки домогосподарства та нанесла потерпілому удар біля хвіртки після того, як він кинув у неї молотком.

Під час слідчого експерименту 09.08.2017 (т.1. а.с. 214) обвинувачена ОСОБА_8 , відтворюючи обставини вчиненого нею злочину, показала, що під час нанесення удару вона та потерпілий ОСОБА_11 знаходились по різні боки хвіртки. Отже обвинувачена не перебувала в стані необхідної оборони, оскільки загрози її життю чи здоров`ю в цей час не було.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №144 від 05.08.2017 (т.1 а.с. 203) ОСОБА_8 мала тілесне ушкодження у вигляді садна на лівому колінному суглобі характерне для утворення внаслідок падіння з висоти власного зросту на тверду поверхню як із прискоренням так і без нього.

Таким чином, наведені вище показання обвинуваченої та зібрані про справі докази вказують на те, що потерпілий ОСОБА_9 не завдавав тілесних ушкоджень обвинуваченій ОСОБА_8 та не ображав її, що б могло бути підставою для виникнення у неї особливого емоційного стану, який міг істотно вплинути на її свідомість та поведінку.

Протиправна поведінка потерпілого ОСОБА_9 , яка виразилася у киданні молотка в бік потерпілої, була завершена з моменту вчинення, та не є продовжуваною у часі. На думку колегії суддів, мотивом спричинення смерті потерпілому була помста, а тому, всупереч доводів захисника, обвинувачена ОСОБА_8 у стані сильного душевного хвилювання не перебувала, оскільки вона заздалегідь, до нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, приготувалася до цього, взявши зі столу ніж.

Крім того, відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи обвинуваченої ОСОБА_8 №362 від 18.08.2017 року (т.2 а.с.9) на час інкримінованого їй діяння не знаходилася в стані фізіологічного афекту (як психологічної підстави сильного душевного хвилювання) або в іншому особливому емоційному стані, який міг істотно вплинути на її свідомість і поведінку у досліджуваній ситуації. Висновок указаної експертизи про те, що ОСОБА_8 могла перебувати у стані фізіологічного афекту, за певних умов, є лише припущенням та спростовується встановленими під час судового розгляду обставинами вчиненого кримінального правопорушення.

Сильним душевним хвилюванням (фізіологічним афектом) є раптовий емоційний процес, викликаний поведінкою потерпілого, що протікає швидко і бурхливо, та певною мірою здатність особи усвідомлювати свої дії і керувати ними. Фізіологічний афект не розглядається як медичний критерій неосудності, оскільки не є видом іншого хворобливого стану психіки.

За таких обставин, доводи захисника та обвинуваченої ОСОБА_8 про необхідність кваліфікації дій обвинуваченої за ч.1 ст.116 КК України свого підтвердження не знаходять.

Покарання обвинуваченій, за ч.1 ст.115 КК України, належним чином обґрунтоване у вироку суду, його вид та розмір відповідають загальним засадам призначення покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення колегією суддів не встановлено. Відтак, підстави для задоволення апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 04 травня 2018 року стосовно ОСОБА_8 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженою, яка тримається під вартою в той же строк з дня вручення їй копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_12

ОСОБА_4