Провадження №1-кс/512/191/18
УХВАЛА

24 жовтня 2018 року Савранський районний суд Одеської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

особи, у володінні якої знаходилось майно, директора ПСП «Буревісник» ОСОБА_5 ,

представника ПСП «Буревісник» захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Саврань, Савранського району, Одеської області, клопотання слідчого Слідчого відділення Савранського Відділення поліції Балтського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області капітана поліції ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Котовської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 12.10.2018р., по кримінальному провадженню №0000144 від 17.05.2018р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України, про накладення арешту на майно,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Савранського ВП ОСОБА_4 звернулася до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, мотивуючи вимоги тим, що 16.05.2018р. до чергової частини Савранського ВП звернувся з письмовою заявою ОСОБА_7 про те, що невстановлена особа здійснила самозахват належної йому земельної ділянки, а саме самовільно здійснила на ній посів кукурудзи, чим завдала останньому майнової шкоди на суму 50000грн.. 10.10.2018р. до Савранського ВП знову надійшла заява від ОСОБА_7 про те, що з належного йому поля, яким він користується на правах оренди, договір оренди укладений з ОСОБА_8 19.09.2016р. строком на 7 років, здійснює збір урожаю кукурудзи ОСОБА_9 , разом з робітниками ПСП «Буревісник». В ході досудового розслідування 11.10.2018р. проведено огляд місця події, а саме земельної ділянки, розташованої в межах Дубинівської сільської ради, якою користується ОСОБА_7 , на її території виявлено трактор марки «Беларус 3022ДЦ.1» № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2011 року випуску, з причепом реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1987 року випуску, на якому знаходилось зерно кукурудзи загальною вагою 29440кг. Виявлену на полі техніку було вилучено та направлено до ФГ «Білоус», розташованого в с.Вільшанка, Савранського району, на відповідальне зберігання. Також 12.10.2018р. проведено зважування зазначеного причепа завантаженого зерном кукурудзи та встановлено, що їх спільна вага становить 17740кг, стала вага причепа згідно його технічного паспорта складає 1500кг, тобто вага кукурудзи становить 16240кг. Слідчий, посилаючись на обґрунтованість підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України, існування реальної загрози знищення доказів вчинення злочину, а також на те, що потреби досудового розслідування виправдовують втручання у право власності на особисті речі, просить накласти на вказане зерно кукурудзи арешт та залишити його на відповідальне зберігання власнику ФГ «Білоус».

В судовому засіданні прокурор і слідчий підтримали клопотання лише в частині 3825кг зерна кукурудзи, пояснюючи тим, що ними був здійснений перерахунок кількості зерна на підставі довідки відділу статистики у Балтському районі про середню урожайність кукурудзи на території Савранського району, а тому кількість зерна зменшилася з 16240кг до 3825кг.

Представники ПСП «Буревісник», у володінні якого знаходилось зерно кукурудзи, директор підприємства ОСОБА_5 та захисник адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні проти клопотання заперечують і просять відмовити у його задоволенні,

Заслухавши пояснення прокурора і слідчого, представників ПСП «Буревісник», дослідивши докази, якими обґрунтовано доводи клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під заходами забезпечення кримінального провадження прийнято розуміти передбачені КПК заходи примусового характеру, які застосовуються за наявності підстав та в порядку, встановленому законом, з метою запобігання і подолання негативних обставин, що перешкоджають або можуть перешкоджати вирішенню завдань кримінального провадження, забезпеченню його дієвості.

Арешт майна є одним із таких заходів забезпечення кримінального провадження - ст.131 ч.2 п.7 КПК України.

Підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження КПК визначає: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться у клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

При цьому слідчий суддя враховує, що обов`язок доведення існування зазначених обставин КПК покладає на слідчого, прокурора, який звертається із відповідним клопотанням.

Статтею 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною 2 ст.170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні обєкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були обєктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Аналіз наведених вище вимог закону вказує, що діючим законодавством передбачений обовязок, а не право слідчого (прокурора) надання доказів та доведення перед судом їх переконливості, оскільки під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються; та застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе наявності трьох необхідних ознак, необхідних для застосування заходів забезпечення кримінального провадження (ст.132 КПК України).

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Положеннями ст.ст.2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст.170-173 КПК України для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого у кримінальному провадженні та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже субєкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З матеріалів провадження вбачається, що слідчим при складанні клопотання про накладення арешту на майно не дотримані вимоги ч.2 ст.171 КПК України, зокрема, у клопотанні не вказано: підстави і мету відповідно до положень ст.170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном, розмір заподіяної кримінальним правопорушенням шкоди.

Так, з клопотання та долучених до нього документів вбачається, що відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.197-1 КК України, були внесені до ЄРДР на підставі заяви ОСОБА_7 (а.с.4), при цьому, з моменту внесення 17.05.2018р. відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР до моменту звернення слідчого до слідчого судді з клопотанням про арешт майна минуло п`ять місяців, але протягом усього цього часу відповідно до змісту клопотання та доданих до нього матеріалів, було проведено лише декілька слідчих дій, а саме: проведено огляд місця події 11.10.2018р.(а.с.8-9) та зважування зерна кукурудзи (а.с.11), у даному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру.

Таким чином, в порушення вимог ст.173 КПК України, надані слідчому судді матеріали на момент розгляду клопотання взагалі не містять ознак жодного кримінального правопорушення, вчиненого будь-якими особами.

Крім того, як зазначено в клопотанні слідчого, арешт зерна кукурудзи необхідно здійснити з метою збереження речових доказів у справі, при цьому, слідчим і прокурором не доведено належним чином таку необхідність, та не вказано, на якій підставі визнано зазначене майно речовими доказами у даному кримінальному провадженні та чи є такі речові докази підшуканими, виготовленими, та використаними саме як засоби чи знаряддя вчинення злочину та зберегли на собі його сліди.

У клопотанні формально зазначено, що відносно вказаного майна існує сукупність підстав вважати, що воно є предметом кримінального правопорушення, разом з цим жодного доказу на підтвердження цих доводів матеріали судового провадження не містять. Жодних доказів про існування обставин, які могли би слугувати підставою для накладення арешту на вищевказане майно, матеріали судового провадження також не містять.

Також в клопотанні слідчого не наведено достатніх доказів на підтвердження того, що саме це зерно кукурудзи має відношення до зазначеного кримінального провадження.

Крім того, як видно зі змісту клопотання, воно не відповідає вимогам ст.171 КПК України, оскільки, на виконання зазначеної норми закону, слідчий належним чином не мотивував своє клопотання та не навів докази, які його підтверджують.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності слідчий суддя дійшов висновку про необґрунтованість клопотання слідчого, а тому воно не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.172, 173 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого Савранського ВП ОСОБА_4 по матеріалам кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 17.05.2018р. за №0000144, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України, про накладення арешту на майно відмовити.

Майно по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР 17.05.2018р. за №0000144, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України, а саме: зерно кукурудзи вагою 16240кг, яке було вилучено 11.10.2018р. під час огляду місця події земельної ділянки, що знаходиться на території Дубинівської сільської ради Савранського району Одеської області, в силу ч.3 ст.173 КПК України підлягає негайному поверненню особі у якої воно було вилучене, а саме ПСП «Буревісник», яке знаходиться за адресою с.Дубинове, Савранського району, Одеської області.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`яти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Одеської області.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ (підпис)

Слідчий суддя Савранського
районного суду Одеської області ОСОБА_1 .