Справа № 573/1847/18
Провадження №1-кп/573/185/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2018 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопілля кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 18 вересня 2018 року за № 0000472 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , з 23 серпня 2018 року перебуває у ДУ Сумське СІЗО, освіта повна загальна середня, не працюючого, не одруженого, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, з 2011 року перебуває на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом «хронічний алкоголізм» раніше судимого:

1) 06 лютого 2012 року Білопільським районним судом Сумської області за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин;

2) 31 липня 2012 року Білопільським районним судом Сумської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

3) 20 березня 2013 року Білопільським районним судом Сумської області за ч. 2 ст. 186, ст.ст. 71, 72 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; 16 травня 2015 року звільнений у зв`язку з відбуттям строку покарання;

4) 04 грудня 2015 року Білопільським районним судом Сумської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту на строк 3 місяці;

5) 10 лютого 2016 року Білопільським районним судом Сумської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців;

6) 15 серпня 2016 року Білопільським районним судом Сумської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців,

7) 27 жовтня 2016 Білопільським районним судом Сумської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, звільнився з місць позбавлення волі 27 липня 2018 року у зв`язку з відбуттям строку покарання, судимості не зняті і не погашені;
8) 14 вересня 2018 року Білопільським районним судом Сумської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі (вирок не набрав законної сили),

за ч. 2 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Так, у точно невстановлений в ході досудового розслідування день вкінці липня 2018 року у вечірній час доби ОСОБА_4 перебував у гостях у свого знайомого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкає у АДРЕСА_3 , де вони разом вживали спиртні напої.

Під час спільного розпивання спиртних напоїв, у той момент, коли господар вийшов із будинку з метою справляння природніх потреб, ОСОБА_4 помітив грошові кошти у сумі 200 грн. однією купюрою, що лежали на столі.

У цей момент у останнього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення даних грошей.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме грошей, ОСОБА_4 , діючи повторно, переслідуючи корисливий мотив, впевнившись, що його дії є непомітними для сторонніх осіб та потерпілого, який все ще знаходився на вулиці, перебуваючи в середині житлового будинку, викрав гроші в сумі 200 грн. однією купюрою.

Після цього, ОСОБА_4 покинув будинок ОСОБА_5 , а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_4 усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав можливість настання суспільно-небезпечних наслідків від цих дій у виді завдання матеріальної шкоди потерпілому та бажав їх настання, тобто вчинив злочин з прямим умислом.

Крім цього, у точно невстановлений день на початку серпня 2018 року у денний час доби ОСОБА_4 знаходився на ринку, що розташований за адресою: Сумська область, м. Білопілля, вул. Торгова площа.

Під час перебування на ринку, ОСОБА_4 підійшов до одного з прилавків, де здійснював свою підприємницьку діяльність раніше знайомий йому ФОП ОСОБА_6 .

Знаходячись біля прилавку ОСОБА_6 , ОСОБА_4 помітив, що кошти від продажу товару останній кладе під диски зліва від себе. У цей момент у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення даних грошей.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , діючи повторно, переслідуючи корисливий мотив, впевнившись, що його дії є непомітними для сторонніх осіб та потерпілого, скориставшись тим, що ОСОБА_6 відволікся на покупця, викрав гроші в сумі 300 грн., з яких: 200 грн. однією купюрою та одна купюра по 100 грн., які лежали під дисками на прилавку.

Після цього, ОСОБА_4 пішов з ринку, а викраденими грошима розпорядився на власний розсуд.

Здійснюючи вказані дії, ОСОБА_4 усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав можливість настання суспільно-небезпечних наслідків від цих дій у виді завдання матеріальної шкоди потерпілому та бажав їх настання, тобто вчинив злочин з прямим умислом.

Також, у точно невстановлений день в середині серпня 2018 року у вечірній час доби ОСОБА_4 перебував у гостях у свого знайомого ОСОБА_7 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_4 .

Під час спільного відпочинку, ОСОБА_4 вийшов на вулицю з будинку ОСОБА_7 справити природні потреби та помітив велосипед, що стояв на території господарства. У цей момент у нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме велосипеду марки «Україна», що знаходився на подвір`ї господарства потерпілого ОСОБА_7 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , діючи повторно, переслідуючи корисливий мотив, впевнившись, що його дії є непомітними для сторонніх осіб та потерпілого, перебуваючи на території подвір`я домогосподарства за адресою: АДРЕСА_4 , викрав велосипед марки «Україна» чорного кольору, що стояв біля опори, що тримає хвіртку. Після цього, ОСОБА_4 покинув домогосподарство ОСОБА_7 .

Викрадений велосипед ОСОБА_4 сховав у кущах домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 за місцем свого колишнього фактичного проживання, тобто розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи № 19/119/11-1/3025е від 08 жовтня 2018 року ринкова вартість велосипеду марки «Україна» станом на серпень 2018 року могла становити 1 203 грн. 40 коп.

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_4 усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав можливість настання суспільно-небезпечних наслідків від цих дій у виді завдання матеріальної шкоди потерпілому та бажав їх настання, тобто вчинив злочин з прямим умислом.

Окрім цього, 19 серпня 2018 року у денний час доби ОСОБА_4 перебував у районі КЗ Білопільської районної ради «Білопільська ЦРЛ», де збирав металобрухт.

Під час збирання металобрухту ОСОБА_4 помітив біля домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , що належить ОСОБА_8 одну гуску сіро-білої масті.

У цей момент у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення вказаної гуски.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , діючи повторно, переслідуючи корисливий мотив, впевнившись, що його дії є непомітними для сторонніх осіб та власника птиці, перебуваючи біля даного домогосподарства, схопив гуску та помістив її до мішка, який мав при собі, так як збирав металобрухт.

Після цього, ОСОБА_4 направився із мішком з гускою до себе додому.

Відповідно до довідки, виданої директором ПОСС «Білопільський ринок», вартість живої ваги гуски за 1 кг становить 90 грн.

Згідно протоколу зважування, вага гуски, викраденої ОСОБА_4 становить 5 кг. Таким чином, загальна вартість завданого збитку ОСОБА_8 складає 450 грн.

Викраденим майном ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд.

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_4 усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав можливість настання суспільно-небезпечних наслідків від цих дій у виді завдання матеріальної шкоди потерпілому та бажав їх настання, тобто вчинив злочин з прямим умислом.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, дав покази, які відповідають фактичним обставинам, викладеним в обвинувальному акті та описовій частині вироку, зокрема пояснив, що вкінці липня 2018 року у вечірній час доби він перебував у гостях у свого знайомого ОСОБА_5 , який мешкає у АДРЕСА_3 , де вони разом вживали спиртні напої. У той момент, коли ОСОБА_5 вийшов із будинку з метою справляння природніх потреб, він помітив гроші у сумі 200 грн. однією купюрою, що лежали на столі. Впевнившись, що його дії є непомітними для ОСОБА_5 , який знаходився на вулиці, перебуваючи в середині будинку, викрав гроші в сумі 200 грн. Після цього, він покинув будинок ОСОБА_5 , а грошима розпорядився на власний розсуд.

Крім цього, на початку серпня 2018 року у денний час доби він знаходився на ринку за адресою: м. Білопілля, вул. Торгова площа. Під час перебування на ринку, він підійшов до одного з прилавків, де здійснював торгівлю раніше знайомий йому ОСОБА_6 . Знаходячись біля прилавку ОСОБА_6 , він помітив, що кошти від продажу товару останній кладе під диски зліва від себе. Скориставшись тим, що ОСОБА_6 відволікся на покупця, викрав гроші в сумі 300 грн., з яких: 200 грн. однією купюрою та одна купюра по 100 грн., які лежали під дисками на прилавку. Після цього, він пішов з ринку, а викраденими грошима розпорядився на власний розсуд.

Також, у середині серпня 2018 року у вечірній час доби він перебував у гостях у свого знайомого ОСОБА_7 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_4 . Під час спільного відпочинку, він вийшов на вулицю з будинку ОСОБА_7 справити природні потреби та помітив велосипед марки «Україна», що стояв на подвір`ї. Він викрав велосипед марки «Україна» чорного кольору, що стояв біля опори, що тримає хвіртку та після цього покинув домогосподарство ОСОБА_7 . Викрадений велосипед він сховав у кущах домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 за місцем свого колишнього фактичного проживання та розпорядився ним на власний розсуд.

Окрім цього, 19 серпня 2018 року у денний час доби він перебував у районі Білопільської ЦРЛ, де збирав металобрухт. Під час збирання металобрухту він помітив біля домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , одну гуску сіро-білої масті. Впевнившись, що його дії є непомітними для сторонніх осіб та власника птиці, перебуваючи біля даного домогосподарства, схопив гуску та помістив її до мішка, який мав при собі, так як збирав металобрухт. Після цього, він направився із мішком з гускою до себе додому та розпорядився на власний розсуд.

У вчиненому розкаюється та просить суд суворо не карати.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, відповідно до яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При цьому встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, тому у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. Також судом учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу останнього, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті та описовій частині вироку суду, доведена повністю.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Призначаючи ОСОБА_4 вид та міру покарання, суд на підставі ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї, його матеріальний стан, тощо.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно із ст. 66 КК України, суд визнає з`явлення із зізнанням, щире каяття, оскільки він критично оцінив вчинений ним злочин, своєю поведінкою під час досудового розслідування та судового провадження прагнув зменшити негативні наслідки своєї протиправної поведінки, активне сприяння розкриттю злочину, оскільки він правдиво повідомив про обставини вчинення злочину та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставинами, що згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 є рецидив злочинів та вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше судимий, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, з 2011 року перебуває на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом «хронічний алкоголізм», не інвалід, не працюючий, за місцем проживання характеризується як особа, по відношенню до якої скарг від мешканців міста не надходило (а. с. 43-46).

Також враховується думка потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які претензій матеріального чи морального характеру до ОСОБА_4 не мають, про що надали до суду письмові заяви (а. с. 37-40).

При обранні виду та міри покарання для ОСОБА_4 суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Отже, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, з урахуванням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на виправлення, виховання та соціальну реабілітацію засудженого.
Таким чином, враховуючи сукупність зазначених вище обставини, що пом`якшують відповідальність ОСОБА_4 , з урахуванням особи винного, його відношення до скоєного, суд прийшов до висновку, що за вчинення останнім злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання, призначене в межах санкції статті у виді позбавлення волі.

Попереднім вироком Білопільського районного суду Сумської області від 14 вересня 2018 року ОСОБА_4 призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 4 років. Таким чином потрібно визначити остаточне покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України.

На переконання суду, призначене покарання достатнє для виправлення та перевиховання ОСОБА_4 , що відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання.

На думку суду, призначення покарань обвинуваченим забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України.

Приймаючи таке рішення, суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004).

Вимога додержання справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, які відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, якою гарантовано право кожного при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Зокрема, у п. 113 рішення у справі «Коваль проти України» від 19 жовтня 2006 року (заява №65550/01) ЄСПЛ зазначив, що основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість «будь-якого кримінального обвинувачення».

Під час проведення досудового розслідування проводилась судова товарознавча експертиза № 19/119/11-2/3025е від 08 жовтня 2018 року, загальна сума витрат за проведення якої становить 429 грн. На підставі ст. 124 КПК України вказана сума процесуальних витрат підлягає стягненню із обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави (а. с. 51).

Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлений.

Відповідно до ст. 100 КПК України речові докази:

- чоловічий велосипед марки «Україна» чорного кольору, який передано на зберігання під розписку потерпілому ОСОБА_7 залишити останньому як власнику;

- гуску сіро-білої масті вагою 5 кг, яку передано на зберігання під розписку потерпілій ОСОБА_8 , залишити останній як власнику (а. с. 52-53).

Під час досудового розслідування та судового провадження запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у рамках даного кримінального провадження не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання за цим законом у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, що призначено за даним вироком більш суворим покаранням, що призначено вироком Білопільського районного суду Сумської області від 14 вересня 2018 року, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з 25 жовтня 2018 року.

Зарахувати ОСОБА_4 в строк відбуття покарання частково відбуте покарання за попереднім вироком Білопільського районного суду від 14 вересня 2018 року, з 22 серпня 2018 року по 24 жовтня 2018 року включно.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави 429 (чотириста двадцять дев`ять) гривень за проведення судової товарознавчої експертизи.

Речові докази:

- чоловічий велосипед марки «Україна» чорного кольору, який передано на зберігання під розписку потерпілому ОСОБА_7 залишити останньому як власнику;

- гуску сіро-білої масті вагою 5 кг, яку передано на зберігання під розписку потерпілій ОСОБА_8 , залишити останній як власнику.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя