25.05.2018
Справа № 642/2051/18
Провадження №1кс/642/1168/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2018 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю заявниці ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові заяву слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_4 про самовідвід від участі у розгляді скарги ОСОБА_3 на бездіяльність начальника СВ Холодногірського ВП ГУ НП в Харківській області щодо невнесення даних в Єдиний реєстр досудових розслідувань за її заявою від 23.04.2018 року про вчинення суддею Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_5 кримінальних правопорушень (справа № 642/2051/18; провадження № 1-кс/642/885/18), -

в с т а н о в и в:

В провадженні слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_4 знаходиться на розгляді скарга ОСОБА_3 на бездіяльність начальника СВ Холодногірського ВП ГУ НП в Харківській області щодо невнесення даних в Єдиний реєстр досудових розслідувань за її заявою від 23.04.2018 року про вчинення суддею Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_5 кримінальних правопорушень (справа № 642/2051/18; провадження № 1-кс/642/885/18), передбачених ст.ст.356, 364, 366, 367 КК України.

24 травня 2018 року в судовому засіданні суддею ОСОБА_4 був заявлений самовідвід від участі у розгляді скарги ОСОБА_3 на бездіяльність начальника СВ Холодногірського ВП ГУ НП в Харківській області щодо невнесення даних в Єдиний реєстр досудових розслідувань за її заявою від 23.04.2018 року про вчинення суддею Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_5 кримінальних правопорушень.
В заяві про самовідвід слідчий суддя посилається на те, що 03 травня 2018 року до Ленінського районного суду м. Харкова звернулася ОСОБА_3 з вищевказаною скаргою.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 10.05.2018 року подання голови Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_6 про передачу провадження за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність начальника СВ Холодногірського ВП ГУ НП в Харківській області щодо невнесення відомостей до ЄРДР за заявою від 23.04.2018 року залишено без задоволення.

Статтею 75 КПК України закріплено обставини, що виключають участь слідчого судді в кримінальному провадженні. Так, п.4 ч. 1 ст. 75 КПК України визначено, що суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Як зазначив Європейський суд у справі "Мироненко і Мартенко проти України" (рішення від 10 грудня 2009 року), наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія А, N 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland, заява N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38).

Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна Wettstein), п. 43).

Право кожного на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом закріплено у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У своєму рішенні по справі "Фельдман проти України" Європейський суд з прав людини порушенням ст. 6 Конвенції визнав незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності (див. рішення у справі "Фельдман проти України", заяви N 76556/01 та 38779/04, рішення від 8 квітня 2010 року, п. 97).

Відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді, що схвалені резолюцією № 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27.07.2006 року, суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

Основним завданням суду, як органу державної влади, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечити кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону№ 2453-VI).

Вимогами Закону № 2453-УІ передбачено, що судді зобовязані своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядали і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства (пункт 1 частини четвертої статті 54 цього Закону).

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини заява про відвід (самовідвід) судді має бути задоволена, якщо сторона має сумнів у безсторонності останнього, хоча об`єктивно це нічим не підкріплено, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд.

Суд враховує зокрема, що відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IY, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права " ... якщо до складу суду існують сумніви в безпристрасності і справедливості, то такий суд повинен заявити самовідвід. Кожен суддя, у відносинах безпристрасності, якого є сумніви, повинен вийти із складу суду, розглядаючи справу. Інакше є недовіра" (Пьєрсак проти Бельгії, "Лангбергер проти Швеції". Критерії правової впевненості у справедливому розгляді судових справ підтверджені також у справі "Барановський проти Польщі №12718/87" та рішення у справі "Стіл проти Сполученого королівства" від 23.09.98 року.

21.05.2018 року ОСОБА_3 подано заяву в якій вона фактично не погоджується з тим, що її скарга може бути розглянута суддями Ленінського районного суду м. Харкова стосовно питання внесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінальних правопорушень суддею цього ж суду.
З метою недопущення під час розгляду скарги ОСОБА_3 на бездіяльність начальника СВ Холодногірського ВП ГУ НП в Харківській області щодо невнесення даних в ЄРДР за її заявою від 23.04.2018 року про вчинення суддею Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, які можуть викликати сумніви в неупередженості будь-якого судді Ленінського районного суду м. Харкова, з метою гарантування об`єктивності правосуддя, з ціллю підвищення довіри до суду, слідчий суддя прийшов до переконання, що згідно з положеннями п.4 ч.1 ст. 75 КПК України, є підстави для самовідводу.

При вирішенні питання про самовідвід слідчий суддя ОСОБА_4 від дачі пояснень відмовилась.
Заявниця ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала заяву слідчої судді ОСОБА_4 про самовідвід від розгляду її скарги, зазначивши, що у разі заявлення слідчим суддею самовідводу ніхто не може змушувати його розглядати справу, по якій ним був заявлений самовідвід, та що у неї є сумніви в неупередженості даного слідчого судді, оскільки в поданій нею скарзі повинно бути вирішено питання щодо судді цього ж суду ОСОБА_5 .
Начальника СВ Холодногірського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився , про дату, місце та час проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістив.
Суд, вислухавши думку заявниці ОСОБА_3 , перевіривши матеріали скарги та дослідивши доводи слідчого судді про самовідвід, вважає необхідним зазначити наступне.
Нормами ст. 75 КПК України визначено, що слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:
1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;
2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;
3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;
4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;
5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.
У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.
Відповідно до вимоги ч.1 ст.80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтею 75 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя зобов`язаній заявити самовідвід.
Згідно ст. 81 КПК України у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.
Згідно із ч. 6 ст. 22 Кримінального процесуального кодексу України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, тобто фактично законодавець визначив практику Європейського суду з прав людини частиною кримінального процесуального законодавства України.
Для відводу судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними.
Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.
Виходячи із положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, які є частиною національного законодавства і джерелом права, що підлягають застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", суд має завжди бути "встановленим законом".
Про те, що термін "суд, встановлений законом", поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, звернуто також увагу Європейським судом з прав людини у справі "Сокуренко і Стригун проти України".
Суд, який розглядає справу, має бути "безстороннім" і "незалежним" за ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Розглядаючи питання безсторонності з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначив, що по-перше, йдеться про суб`єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці. Зокрема, суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне. По-друге, слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву; крім того, поняття незалежності та об`єктивної безсторонності тісно пов`язані між собою.
Як вірогідно встановлено судом, подаючи скаргу до Ленінського районного суду м. Харкова заявниця ОСОБА_3 просила передати її до апеляційного суду Харківської області для визначення підсудності, а в подальшому в своїй заяві до суду від 21.05.2018 року також просила звернутися до апеляційного суду Харківської області з метою отримання узагальнення судової практики щодо зміни підсудності розгляду аналогічних скарг, відповідно до вимог ст. 32 КПК України, тим самим висловивши сумнів в неупередженості суддів Ленінського районного суду м. Харкова.
Судом встановлено, що подана заява про самовідвід містить дані, які унеможливлюють розгляд слідчим суддею ОСОБА_4 скарги ОСОБА_3 на бездіяльність начальника СВ Холодногірського ВП ГУ НП в Харківській області щодо невнесення даних в Єдиний реєстр досудових розслідувань за її заявою від 23.04.2018 року про вчинення суддею Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, в зв`язку з тим, існують об`єктивні підстави вважати, що існують підстави, які викликають сумнів в неупередженості слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_4 , а також з метою гарантування об`єктивності правосуддя, з ціллю підвищення довіри до Судової влади.
Враховуючи викладені вище обставини та вимоги ст.75 КПК України, вважаю за належне заявлений самовідвід задовольнити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 75, 80-82, 369-372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Самовідвід слідчого судді ОСОБА_4 - задовольнити.
Відвести слідчого суддю ОСОБА_4 від участі у розгляді скарги № 1-кп/642/885/18 (справа № 642/205/18) за заявою ОСОБА_3 на бездіяльність начальника СВ Холодногірського ВП ГУ НП в Харківській області щодо невнесення даних в Єдиний реєстр досудових розслідувань за її заявою від 23.04.2018 року про вчинення суддею Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_5 кримінальних правопорушень та передати дану скаргу на розгляд іншому слідчому судді, визначеному в порядку ст. 35 КПК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1