АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/2140/2018 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2018 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 23 березня 2018 року,
за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

власника майна ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 23.03.2018 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого в особливо важливих справах 1 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000409 від 22 лютого 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а саме: на транспортний засіб - автомобіль (легковий) марки «ВАЗ», модель «21065», 2001 року випуску, коричневого кольору, № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який належить підозрюваному - громадянину України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , на транспортний засіб - автомобіль (легковий) марки «OPEL», модель «ASTRA», 2000 року випуску, білого кольору, № НОМЕР_3 , д.н.з НОМЕР_4 , який належить підозрюваному - громадянину України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши використання та розпорядження вказаним майном, а також проведення щодо нього будь-яких реєстраційних дій органами Державної реєстраційної служби та територіальними органами з надання сервісних послуг МВС.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 23.03.2018 року, скасувати її та постановити нову, якою накласти арешт на транспортний засіб - автомобіль (легковий) марки «ВАЗ», модель «21065», 2001 року випуску, коричневого кольору, № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 та транспортний засіб - автомобіль (легковий) марки «OPEL», модель «ASTRA», 2000 року випуску, білого кольору, № НОМЕР_3 , який належить підозрюваному - громадянину України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши використання та розпорядження вказаним майном, а також проведення щодо нього будь-яких реєстраційних дій органами Державної реєстраційної служби та територіальними органами з надання сервісних послуг МВС.

В обґрунтування пропущення строку на апеляційне оскарження, прокурор зазначає, що про результати розгляду клопотання слідчого стало відомо лише 30.03.2018 року після отримання копії оскаржуваної ухвали.
Мотивуючи апеляційні вимоги апелянт зазначає, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою, незаконною, та такою, що винесена із істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства та невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Разом з тим, до клопотання слідчим було долучено докази, що свідчать про право власності ОСОБА_8 на транспортні засоби, а саме: копію офіційного листа Головного сервісного центру МВС України від 13.03.2018 року № 31/2303 та наданого на запит слідчого від 05.03.2018 року № 6/1875, проте слідчим суддею не було взято до уваги зазначені докази, які могли істотно вплинути на його висновки при прийняті судового рішення.

Також прокурор зазначає, що ОСОБА_8 повідомлено про підозру 03.03.2018 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, санкція якого передбачає конфіскацію майна як вид покарання.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення представника та власника майна, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, копію оскаржуваної ухвали, як зазначає прокурор ОСОБА_6 було отримано лише 30.03.2018 року, після чого представник 03.04.2018 року було подано апеляційну скаргу, тобто в межах визначеного законом п`ятиденного строку, таким чином строк на апеляційне оскарження не пропущено, у зв`язку з чим він поновленню не підлягає.

Що стосується безпосередньо апеляційних скарг, то слід звернути увагу на такі обставини.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, що Головним слідчим управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000409 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України за фактом вимагання посадовими особами центрального органу виконавчої влади неправомірної вигоди.

Органом досудового розслідування зазначено, що директор Департаменту з питань громадянства, реєстрації та роботи з громадянами з тимчасово окупованої території України Державної міграційної служби України ОСОБА_10 та заступник начальника відділу паспортизації та роботи з громадянами з тимчасово окупованої території України Державної міграційної служби України ОСОБА_8 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, у невстановлені стороною обвинувачення час та місці розробили злочинну схему незаконного збагачення, відповідно до якої ОСОБА_8 підшукує осіб, які зацікавлені у прискоренні процедури отримання біометричних паспортів громадянина України для виїзду за кордон (далі за текстом - біометричні паспорти), готує проект листа на адресу ДП «Поліграфкомбінат «Україна» із проханням пришвидшити виготовлення біометричних паспортів цих громадян за підписом ОСОБА_10 , яка використовуючи своє службове становище підписує їх. За такі дії ОСОБА_8 отримує від таких громадян неправомірну вигоду у сумі 800 гри., яка у подальшому розподіляється між ним та ОСОБА_10 у сумі 200 грн. та 600 грн. відповідно.

02.03.2018 року о 00 год. 35 хв. ОСОБА_8 затримано та повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

15.03.2018 року слідчий в особливо важливих справах 1 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_9 за погодженням з прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000409 від 22 лютого 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а саме: на транспортний засіб - автомобіль (легковий) марки «ВАЗ», модель «21065», 2001 року випуску, коричневого кольору, № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який належить підозрюваному - громадянину України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , на транспортний засіб - автомобіль (легковий) марки «OPEL», модель «ASTRA», 2000 року випуску, білого кольору, № НОМЕР_3 , д.н.з НОМЕР_4 , який належить підозрюваному - громадянину України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши використання та розпорядження вказаним майном, а також проведення щодо нього будь-яких реєстраційних дій органами Державної реєстраційної служби та територіальними органами з надання сервісних послуг МВС, мотивуючи його тим, що санкція статті оголошеної підозри ОСОБА_8 , передбачає додаткове покарання у вигляді конфіскації майна та з метою забезпечення виконання вироку суду в частині можливої конфіскації майна та забезпечення схоронності вищевказаного майна підозрюваного, наявними є підстави для накладення арешту на майно.

23.03.2018 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва було відмовлено у задоволенні клопотання.

Відмовляючи у задоволенні вказаного клопотання, слідчий суддя, виходив з того, що, слідчий не надав суду доказів, які підтверджують, що транспортний засіб - автомобіль (легковий) марки «ВАЗ» та «OPEL», модель «ASTRA», дійсно належать підозрюваному ОСОБА_8 , у зв`язку з чим відсутня правова підстава для накладення арешту на майно.
З таким рішенням слідчого судді погодитися в повній мірі неможливо з огляду на такі обставини.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити показання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінального-правового характеру у виді конфіскації майна.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя не в повній мірі дотримався.

Відповідно до п.п. 2,3 ч. 2 ст. 171 КПК України, обов`язковою окремою вимогою щодо клопотання про арешт майна, виконання якої покладається на суб`єкта звернення з відповідним клопотанням є зазначення, серед іншого, переліку і видів майна, що належить арештувати, а також документів, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

У клопотанні про арешт майна слідчий зазначає, що підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 належить на праві приватної власності майно, а саме: на транспортний засіб - автомобіль (легковий) марки «ВАЗ», модель «21065», 2001 року випуску, коричневого кольору, № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 та транспортний засіб - автомобіль (легковий) марки «OPEL», модель «ASTRA», 2000 року випуску, білого кольору, № НОМЕР_3 , д.н.з НОМЕР_4 .

Проте, під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, стороною захисту надано копію договору купівлі - продажу, згідно якого транспортний засіб - автомобіль (легковий) марки «OPEL», модель «ASTRA», 2000 року випуску, білого кольору, № НОМЕР_3 , д.н.з НОМЕР_4 , був відчужений та не належить ОСОБА_8 , у зв`язку з чим, в цій частині відсутня правова підстава для накладення арешту на майно.

Що стосується накладення арешту на транспортний засіб - автомобіль (легковий) марки «ВАЗ», модель «21065», 2001 року випуску, коричневого кольору, № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який згідно доданих до матеріалів клопотання належить підозрюваному ОСОБА_8 , то колегія суддів приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого в цій частині та накладення арешту з метою конфіскації майна як виду покарання.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про неповноту та однобічність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга прокурора ОСОБА_6 , задоволенню частково, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого за недоведеності необхідності арешту частини майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власників майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 23 березня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого в особливо важливих справах 1 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_9 , погоджене з прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000409 від 22 лютого 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а саме: на транспортний засіб - автомобіль (легковий) марки «ВАЗ», модель «21065», 2001 року випуску, коричневого кольору, № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який належить підозрюваному - громадянину України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , на транспортний засіб - автомобіль (легковий) марки «OPEL», модель «ASTRA», 2000 року випуску, білого кольору, № НОМЕР_3 , який належить підозрюваному - громадянину України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши використання та розпорядження вказаним майном, а також проведення щодо нього будь-яких реєстраційних дій органами Державної реєстраційної служби та територіальними органами з надання сервісних послуг МВС, скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого в особливо важливих справах 1 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , задовольнити частково.
Накластиарешт на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000409 від 22 лютого 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а саме: на транспортний засіб - автомобіль (легковий) марки «ВАЗ», модель «21065», 2001 року випуску, коричневого кольору, № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який належить підозрюваному - громадянину України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши використання та розпорядження вказаним майном, а також проведення щодо нього будь-яких реєстраційних дій органами Державної реєстраційної служби та територіальними органами з надання сервісних послуг МВС.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

__________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4