АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1735/18 Справа № 198/52/18 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000197 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_7 на вирок Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2018 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Биково Биківського району Волгоградської області, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 13.12.2011 року Юр`ївським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.187, ч.2 ст.345, ч.1 ст.70 КК України до 7 років позбавлення волі;
- 22.03.2012 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.122, ч.3 ст.296, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до 7 років позбавлення волі. Звільнений 25.07.2016 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 6 місяців 11 днів,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію його дій, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та вважати ОСОБА_8 засудженим за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді арешту строком на 2 місяці з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки; на підставі ч.1 ст.71, п.1 а ч.1 ст.72 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.03.2012 року, та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 7 місяців 11 днів з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки; в іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що з оскаржуваного вироку вбачається, що ОСОБА_8 засуджено вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.03.2012 року за ч.1 ст.122, ч.3 ст.296, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до 7 років позбавлення волі. 25.07.2016 року ОСОБА_8 звільнено умовно-достроково на 1 рік 6 місяців 11 днів.
У цьому провадженні злочин, передбачений ч.1 ст.286 КК України, ОСОБА_8 вчинив 13.08.2017 року, тобто в період умовно-дострокового звільнення.
Втім суд першої інстанції, призначаючи покарання за сукупністю вироків, фактично застосував принцип часткового складання призначених покарань, який передбачений ч.1 ст.70 КК України та застосовується виключно у випадку призначення покарання за сукупністю злочинів.
Вироком Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2018 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді арешту строком на 2 місяці з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки; на підставі ч.1 ст.71, п.1 а ч.1 ст.72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарання, призначеного цим вироком, з невідбутою частиною покарання, призначеного вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.03.2012 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 7 місяців 11 днів з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
За обставин, викладених у вироку, 13 серпня 2017 року, приблизно о 16.00 годині, водій ОСОБА_8 (перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння), керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 2102», державний номер НОМЕР_1 , в умовах достатньої видимості, зі швидкістю, приблизно 120 км. на годину, слідував по вул. Зарічній с.Долина Юр`ївського району Дніпропетровської області. В автомобілі, крім ОСОБА_8 , знаходилося двоє пасажирів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
Під час руху по вул. Зарічній с.Долина Юр`ївського району Дніпропетровської області (поблизу домоволодіння № 9), в вище зазначений час, ОСОБА_8 , при виборі швидкості руху не врахував дорожню обстановку, щоб мати можливість постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, повернув кермо ліворуч та не впорався з керуванням, внаслідок чого автомобіль виїхав за межі дороги, де перекинувся.

В результаті дорожньо транспортної пригоди пасажиру автомобіля ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді перелому остистого відростка нижньогрудного відділу хребта Тh10 і компресійного перелому Тh-11-2 ст. компресії з переломом суглобового відростка справа, які за ознакою тривалого розладу здоров`я продовженістю вище трьох тижнів (більше 21 дня) відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.
Невідповідність дій водія ОСОБА_8 вимогам п.12.1 ПДР України, знаходиться у причинному зв`язку з фактом настання події дорожньо транспортної пригоди.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження,правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Доводи апеляційної скарги, поданої прокурором щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає такими, що знайшли підтвердження при здійсненні апеляційного розгляду.

Статтею 71 КК України встановлено порядок призначення покарання за сукупністю вироків, а саме, відповідно до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Згідно із ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, суд призначивши покарання за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Вказані вище вимоги судом першої інстанції дотримані не були.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 був засуджений вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.03.2012 року за ч.1 ст.122, ч.3 ст.296, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до 7 років позбавлення волі, та звільнений 25.07.2016 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 6 місяців 11 днів.
У цьому провадженні злочин, передбачений ч.1 ст.286 КК України, ОСОБА_8 вчинив 13.08.2017 року, тобто в період умовно-дострокового звільнення, що передбачає призначення покарання останньому на підставі ст.71 КК України.
Однак суд першої інстанції, призначаючи покарання за сукупністю вироків, фактично застосував принцип часткового складання призначених покарань, який передбачений ч.1 ст.70 КК України та застосовується виключно у випадку призначення покарання за сукупністю злочинів, а тому суд вважає, що цей вирок підлягає зміні в частині призначеного покарання.
Пункт 3 частини 1 статті 413 КПК України передбачає, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою, зокрема, зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що є підстави для зміни вироку суду щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання відповідно до вимог п. 4 ч.1 ст. 408, п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_7 на вирок Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2018 року задовольнити.
Вирок Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2018 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді арешту строком на 2 місяці з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ч.1 ст.71, п.1 а ч.1 ст.72 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.03.2012 року, та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 7 місяців 11 днів з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

В решті вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4