Провадження № 1-кп/522/450/18
У Х В А Л А
про повернення обвинувального акта
16 липня 2018 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі колегії суддів:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання - ОСОБА_4 ,
за участю прокурора - ОСОБА_5 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, яке зареєстроване в ЄРДР за № 0002297 від 27.03.2015 року, по обвинуваченню: ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Одесі, громадянина України, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,
- за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України,
в с т а н о в и в:
До провадження Приморського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.
Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2018 року призначено підготовче судове засідання у цій справі.
Під час підготовчого судового засідання захисник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 заявив клопотання про повернення обвинувального акта прокурора, оскільки він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Обвинувачений підтримав думку захисника.
Прокурор вважав за можливе призначити обвинувальний акт до судового розгляду, та всі зазначені порушення не є підставою для його повернення.
Суд, заслухавши думку сторін, розглянувши обвинувальний акт з додатками та клопотання сторони захисту прийшов до висновку про наступне.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Частиною 4 ст.110 КПК України встановлено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст.291 КПК України.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Виклад фактичних обставин повинен містити інформацію, про час, дату, місце та спосіб вчинення кримінального правопорушення, що ставиться у вину обвинуваченому.
Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.
Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання встановлених юридичних (об`єктивних і суб`єктивних), а також кваліфікуючих ознак, що визначають конкретне діяння як суспільно небезпечне.
Слід зазначити, що обвинувальний акт є підсумковим процесуальним документом, яким закінчується досудове розслідування. Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити формулювання обвинувачення в остаточному вигляді.
В даному випадку, слідчим (прокурором) не конкретно сформульовано обвинувачення, від якого в подальшому повинен захищатися обвинувачений ОСОБА_6 . Відсутній фактичний виклад обставин, а також формулювання обвинувачення. Обвинувальний акт в даному випадку, є про дубльованим висновком експерта. Не конкретно зазначено суб`єктивну сторону передбачену в диспозиції ч. 2 ст. 115 КК України, що в даному випадку суд розцінює як порушення права обвинуваченого на захист, оскільки відповідно до ст. 42 КПК України, обвинувачений має право знати у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.
Після складання обвинувального акту, та направлення його до суду, підозрюваний набуває процесуального статусу обвинуваченого.
Так, Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу розясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави предявленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо предявленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

З урахуванням вище наведених порушень, колегія суддів приходить до висновку, про необхідність повернення обвинувального акта прокурору для усунення недоліків та задля дотримання прав обвинуваченого передбачених у п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України.

Крім того, щодо ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Такий запобіжний захід обвинуваченому було обрано під час судового провадження, тому незважаючи на те, що на даний час, прийнято процесуальне рішення про призначення підготовчого удового засідання, колегія суддів вважає за можливе поставити на розгляд сторін кримінального провадження питання щодо доцільності продовження тримання останнього під вартою, без клопотання прокурора.

Захисник обвинуваченого просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою, на особисте зобов`язання, з урахуванням тривалості знаходження обвинуваченого під вартою.
Прокурор просив продовжити запобіжний захід.
Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, прийшов до висновку про наступне.
Так, як вбачається із обвинувального акта ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, що у відповідності до ст. 12 КК України є особливо тяжкими злочинами, та передбачають покарання у виді довічного позбавлення волі.

На даний час, суд вважає, що наявні ризики, які обґрунтовують подальше тримання ОСОБА_6 під вартою, оскільки останній без стійких соціальних зв`язків, з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєння особливо тяжкого злочину, може переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, на підтвердження якого вказує і той факт, що обвинувачений зареєстрований за однією адресою, фактично проживає за іншою, однак при зміні місця проживання особою, встановлений обов`язок його реєстрації, дане положення є обов`язковим, не тільки з точки зору формування соціальної політики в конкретній адміністративно-територіальній одиниці, а і з метою забезпечення дотримання вимог законності, збереження правопорядку, та забезпеченням належної роботи правоохоронної системи, розшуком злочинців, осіб, які ухиляються від виконання судових рішень, таким чином, відсутність зареєстрованого місця проживання свідчить про наявність ризику передбаченого п.1ч.1 ст. 177 КПК України.
Враховуючи, що кримінальне правопорушення, яке ставиться у вину ОСОБА_6 є умисним, суд вважає, що зі сторони обвинуваченого можуть вчинятися дії направлені на перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Зважаючи на кількість епізодів злочинної діяльності, та наявності у обвинуваченого судимості за вчинення умисного вбивства, суд вбачає реальним ризик вчинення іншого аналогічного кримінального правопорушення.
Вище наведені ризики виключають можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу. Крім того, судом були враховані обставини передбачені в ст. 178 КПК україни, а саме, репутацію обвинуваченого, відсутність у обвинуваченого місця роботи тобто офіційних джерел доходів, відсутність стійких соціальних зв`язків, та тяжкість імовірного покарання, на підставі зазначеного, враховуючи вимоги ст. 197 КПК України та ч. 7 ст. 194 КПК України, суд приходить до висновку, що буде доцільно продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 на шістдесят днів.
Керуючись ст.ст. 291, 314, 372, 132, 176-178, 182-183, 193-194, 196-197 КПК України, суд
у х в а л и в:
Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про повернення обвинувального акта прокурору задовольнити.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за в ЄРДР за № № 0002297 від 27.03.2015 року, по обвинуваченню: ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України - повернути прокурору Одеської місцевої прокуратури № 3 для усунення недоліків вказаних в ухвалі, надавши строк 7 (сім) робочих днів з моменту набрання ухвалою законної сили.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання - відмовити.

Строк тримання під вартою ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити на 60 (шістдесят) днів.
Ухвала про продовження строку тримання під вартою обчислюється з 16.07.2018 року та втрачає свою силу 13.09.2018 року.
Ухвала може бути оскаржена сторонами кримінального провадження до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляції протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя:

Судді:

16.07.2018