АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001645, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_11 , що діє в інтересах ОСОБА_8 , на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2018 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

В своїй апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік та стягнути з останнього на користь держави 1813 грн. завданої шкоди. Зазначити у вироку про наявність обтяжуючої обставини, а саме вчинення злочину у зв`язку з виконанням потерпілим службового обов`язку. В іншій частині вирок залишити без змін.

В своїй апеляційній скарзі, з урахуванням її уточнення, захисник просить оскаржуваний вирок суду змінити та призначити його підзахисному більш м`яке покарання із застосуванням положень ст. 75, 76 КК України.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, та призначене йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік.

Змінено ОСОБА_8 міру запобіжного заходу з особистого зобов`язання на тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Строк покарання обвинуваченому ОСОБА_8 вирішено обраховувати з моменту його фактичного затримання з 15.02.2018 року.

Вирішено питання про речові докази.

Цивільний позов прокурора залишено без розгляду.

ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що останній за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, які в апеляційному порядку не оспорюються, 04 квітня 2016 року приблизно о 22 годині 30 хвилин, перебуваючи за адресою: м. Дніпро, вул. Аеропорт, 42, порушуючи громадський порядок, почав безпричинно та грубо виражатися нецензурною лайкою в громадському місці. Після чого, ОСОБА_8 було усно попереджено працівником поліції ОСОБА_12 , (який в цей час знаходився у форменому одязі та виконував свої службові обов`язки), про недопустимість такої поведінки в громадському місці. ОСОБА_8 в свою чергу, на зауваження співробітника поліції не реагував та направився в бік парковки аеропорту «Дніпропетровськ».

Інспектором СПП ВП в аеропорту Дніпропетровська ДВП ГУНП в Дніпропетровській області майором поліції ОСОБА_12 було запрошено ОСОБА_8 до службового приміщення з метою складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, однак ОСОБА_8 відмовився надавати належним чином документи співробітнику поліції для огляду і встановлення його особи та сів в свій автомобіль марки «Чері Елара», д/з НОМЕР_1 , при цьому двері водія залишалися відчиненими, після чого почав заводити вказаний автомобіль, продовжуючи відмовлятися виконувати законні вимоги працівника поліції.

Інспектор СПП ВП в аеропорту Дніпропетровська ДВП ГУНП в Дніпропетровській області майор поліції ОСОБА_12 , в свою чергу, взявся за стійку автомобіля та продовжив виконувати свої службові обов`язки, щодо охорони громадського порядку, вимагаючи від ОСОБА_8 пред`явлення документів.

ОСОБА_8 , бажаючи уникнути відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення і розуміючи, що автомобіль є засобом підвищеної небезпеки, реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу ОСОБА_12 тілесних ушкоджень під час несення ним служби з охорони громадського порядку в аеропорту «Дніпропетровськ», почав рух свого автомобіля.

Від таких дій, ОСОБА_12 впав на асфальт та однією ногою потрапив під автомобіль, про що відразу ж повідомив ОСОБА_8 , втім останній, розуміючи протиправний характер своїх дій, бажаючи довести до кінця свій злочинний умисел, направлений на заподіяння потерпілому ОСОБА_12 легких тілесних ушкоджень, продовжив рух автомобілем, періодично прискорюючись та пригальмовуючи, таким чином проїхавши близько 500 м.

Після чого, впевнившись, що потерпілий ОСОБА_12 не може продовжити виконувати свої службові обов`язки, направлені на складання адміністративного протоколу відносно нього, ОСОБА_8 зупинив автомобіль «Чері Елара» д/з НОМЕР_1 , а потім поїхав з місця пригоди.

В результаті злочинних дій ОСОБА_8 , інспектору СПП ВП в аеропорту Дніпропетровська ДВП ГУНП в Дніпропетровській області майору поліції ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: синців та саден тулубу, лівої верхньої кінцівки, саднин лівої сідниці та обох нижніх кінцівок, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також було пошкоджено речове майно ГУНП в Дніпропетровській області, а саме: костюм з напіввовняної тканини (китель, брюки), вартістю 829 гривень 00 копійок; куртка зимова, вартістю 280 гривень 00 копійок; спорядження, вартістю 111 гривень 00 копійок; светр, вартістю 323 гривні 00 копійок; взуття, вартістю 270 гривень 00 копійок, а всього на загальну суму 1813 гривень 00 копійок.

Вищезазначені злочинні дії обвинуваченого були кваліфіковані в оскаржуваному вироку за ч. 2 ст. 345 КК України за ознаками умисного заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор, не оспорюючи фактичних обставин скоєння злочину, не заперечуючи правильності кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 345 КК України та доведеності його вини, у той же час вказує, що даний вирок суду підлягає зміні через порушення судом вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що ГУ НП в Дніпропетровській області разом з обвинувальним актом було направлено і цивільний позов з зазначенням реквізитів який було вручено учасникам провадження та підтримано прокурором, проте судом залишено його без розгляду без наведення достатніх та належних мотивів.

Крім того вказує, що судом першої інстанції не було враховано обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого, а саме вчинення злочину у зв`язку з виконанням потерпілим службового обов`язку, як це передбачене п. 4 ч. 1 ст. 67 КК України.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, з урахуванням її доповнення, захисник зазначає, що суд першої інстанції призначив його підзахисному покарання без належного врахування положень ст. ст. 50, 65 КК України, Постанови пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 року та без урахування практики Європейського суду з прав людини.

Вказує, що ОСОБА_8 за власним бажанням висловив повну згоду із усіма обставинами, викладеними у вироку, а в суді першої інстанції визнавав фактично всі обставини, викладені в обвинувальному акті, вибачився перед потерпілим, зазначив, що подія відбулася ситуативно, внаслідок збігу обставин, і він зробив для себе належні висновки.

Захисник посилається і на те, що обвинувачений вчинив злочин вперше та раніше до кримінальної відповідальності не притягувався; під час досудового розслідування та судового розгляду, перебуваючи на волі, виконував всі свої обов`язки, інших правопорушень не вчиняв; позитивно характеризується, в тому числі депутатом місцевої ради та громадською організацією; за його проханням родичі відшкодували всю спричинену шкоду юридичній особі - балансоутримувачу форми поліцейських та перерахували 2.000, 00 грн. потерпілому ОСОБА_12 .

Вказує, що судом першої інстанції не було враховано достатньою мірою відомості, викладені у довідці про перебування обвинуваченого на обліку і лікаря-психіатра з діагнозом «органічний розлад особистості в результаті перенесеної нейро-інфекції».

Заслухавши суддю-доповідача; захисника та обвинуваченого, які на задоволенні апеляційної скарги захисника наполягали, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували; прокурора та потерпілого, що просили задовольнити апеляційну скаргу прокурора, проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечували; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження, правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 345 КК України та доведеність його вини ніким з учасників судового розгляду в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції не переглядаються.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги захисника щодо надмірної суворості призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів оцінює їх як необґрунтовані.

Так, відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегією суддів встановлено, що при призначенні ОСОБА_8 покарання судом належним чином виконані вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та враховані характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості; відсутність обставин, що як пом`якшують, так і обтяжують покарання обвинуваченого; відомості про його особу, а саме те, що він є раніше не судимим, офіційно не працевлаштований, власної сім`ї та дітей не має.

Крім того судом було враховано обставини скоєння злочину та ставлення обвинуваченого своїх дій та їх наслідків, а саме те, що кримінально карані дії мали цинічний та зухвалий характер, були вчинені із застосуванням транспортного засобу, що є джерелом підвищеної небезпеки, відносно працівника поліції, який виконував свої службові обов`язки, будучи одягнутим в форму, і продовжувалися тривалий час незважаючи на прохання потерпілого ці дії припинити. При цьому ОСОБА_8 на протязі близько двох років будь-яких заходів для відшкодування заподіяної шкоди не вживав, що, на думку суду першої інстанції, свідчить про відсутність в нього каяття.

Проаналізувавши та належним чином оцінивши всі вищенаведені обставини у сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання, більш суворого за видом з числа передбачених санкцією ч. 2 ст. 345 КК України, втім у мінімальному його розмірі, - у виді позбавлення волі строком на один рік, з реальним його відбуванням. Колегія суддів з цим висновком погоджується, оскільки вважає це покарання законним, справедливим за видом та розміром, достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд першої інстанції недостатньою мірою врахував обставини справи та відомості про особу обвинуваченого, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки фактично ці обставини були відомі суду, зазначені у вироку та достатньою мірою враховані при призначенні покарання ОСОБА_8 .

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що поведінка обвинуваченого на всьому протязі кримінального провадження, а саме в суді першої інстанції - невизнання ним вини, у подальшому визнання її частково, та повне її визнання лише на етапі апеляційного провадження, як і вжиття заходів до відшкодування заподіяної злочином шкоди лише після ухвалення щодо нього обвинувального вироку суду з призначенням покарання з реальним його відбуванням, - не дає достатніх підстав для висновку, що з боку ОСОБА_8 має місце щире розкаяння у скоєному.

Інші зазначені захисником обставини, - те, що обвинувачений вчинив злочин вперше та раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, під час досудового розслідування та судового розгляду, перебуваючи на волі, виконував всі свої обов`язки, інших правопорушень не вчиняв, позитивна характеристика його особи, - на думку колегія суддів, у сукупності не обґрунтовують необхідності призначення ОСОБА_8 більш м`якого покарання ніж те, що були призначене судом першої інстанції зважаючи на обставини, наведені у вироку , які виключають можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Посилання апелянта на недостатнє врахування що судом першої інстанції відомостей, викладених у довідці про перебування обвинуваченого на обліку і лікаря-психіатра з діагнозом «органічний розлад особистості в результаті перенесеної нейро-інфекції», суд апеляційної інстанції оцінює критично зважаючи на те, що згідно висновку судово-психіатричного експерта від 29.04.2016 р. № 91 в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, ОСОБА_8 міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів приходить до наступного.

Так, не можна погодитись з доводами цього апелянта про необхідність врахування як обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого, вчинення ним злочину у зв`язку з виконанням потерпілим службового обов`язку, оскільки така ознака є складовою частиною суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, що виступає у формі прямого умислу, поєднаного із спеціальним мотивом, а саме у зв`язку з виконанням працівником правоохоронного органу службових обов`язків.

Таким чином, скоєння злочину у зв`язку з виконанням потерпілим службового обов`язку є обов`язковою ознакою складу інкримінованого ОСОБА_8 злочину та впливає на його кваліфікацію, у зв`язку з чим не може бути одночасно враховане як обставина, що обтяжує покарання цього обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо необґрунтованості рішення, прийнятого судом за цивільним позовом, колегія суддів вважає частково обґрунтованими зважаючи на наступне.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Зважаючи на те, що залишення цивільного позову прокурора без розгляду з підстави, зазначеної в оскаржуваному вироку, - у зв`язку з тим, що він не був оголошений прокурором та не обговорювався на етапі судового розгляду, - не передбачене положеннями як КПК України, так і ЦПК України, вирок суду у цій частині не може залишатися силі та підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішення цивільного позову прокурора, оскільки він не був розглянутий по суті судом першої інстанції. Крім того, питання про дослідження доказів на підтвердження цивільного позову у суді апеляційної інстанції не було порушене, тоді як відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції може дослідити докази, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.
Приймаючи до уваги той факт, що чинним КПК України, з одного боку, чітко визначені повноваження суду апеляційної інстанції, до яких не входить дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, та доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції, без клопотання учасників судового провадження, оскільки останнє покладено кримінально-процесуальним законом саме на суд першої інстанції, а з другого боку до переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених ст. 415 КПК України, не входять неповнота судового розгляду та істотні порушення кримінального процесуального закону, передбачені ст. 23 КПК України, ст. 370 КПК України, ст. 374 КПК України, які в даному випадку були допущені судом першої інстанції, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п.15, п.16 ч.1 ст. 7 КПК України, ч. 6 ст. 22 КПК України та ст. 23 КПК України, - колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, оскаржуваний вирок скасувати в частині вирішення цивільного позову та призначити у цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 401ё7, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу та захисника ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2018 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,- скасувати в частині вирішення цивільного позову та призначити у цій частині новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той же строк з дня отримання її копії.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4