Дата документу Справа № 320/2956/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 320/2956/17 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/778/394/18 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянула 08 серпня 2018 року у відкритому судовому засіданні (в режимі відеоконференції) в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 вересня 2017 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Мелітополь Запорізької області, громадянина України, який не має місця реєстрації, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
09.04.1991 Мелітопольським міським судом Запорізької області за ст. 144 ч. 1 КК України та призначено покарання у вигляді виправних робіт на строк 1 рік, з відрахуванням 20% заробітку;
23.07.1991 Якимівським районним судом Запорізької обл., ст.229-6 ч.1 КК України до виправних робіт на строк 1 рік, з утриманням 20%;
19.02.1992 Мелітопольським міським судом Запорізької обл., за ст.143 ч.2, 140 ч.2, 42, 43 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 7 місяців з конфіскацією майна. 01.07.1995 звільнений за відбуттям строку покарання;
05.02.1996 Ленінським районним судом м.Запоріжжя, за ст.140 ч.2, 14 ч.3, 42 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією майна, додатковий захід: ст.14 КК України - лікування від наркоманії. Звільнений 20.10.1999 за відбуттям строку покарання;
20.02.2001 Мелітопольським міським судом Запорізької обл., за ст.140 ч.2, 140 ч.3, 81 ч.2, 42 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців особливого режиму, з конфіскацією майна. Звільнений 17.05.2004 за відбуттям строку покарання;
24.06.2008 Мелітопольським міським судом Запорізької обл., ст.185 ч.2, 185 ч.3, 70 ч.1 КК України до позбавлення волі на строк 5 років Звільнений 05.12.2012 за відбуттям строку покарання;
24.10.2013 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької обл., за ст.263 ч.1, 185 ч.2, 185 ч.3, 70 ч.1 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки;
06.12.2013 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької обл., за ст.185 ч.2 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.70 ч.4 КК України приєднаний вирок Мелітопольського міськрайонного суду від 24.10.2013 року. Звільнений 09.11.2016 умовно-достроково. Невідбутий строк 1 рік 1 місяць 3 дні-
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч.3 ст. 185 КК України.

Встановлені вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 вересня 2017 року обставини:
22 березня 2017 року, приблизно о 14 годин 00 хвилин, знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з поверхні дерев`яного столу таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_9 , а саме: мобільний телефон марки «Nokia», в корпусі чорного кольору, вартістю 1000 гривень, в якому була інстальована сім-карта мобільного зв`язку «Київстар» з номером № НОМЕР_1 , на рахунку якої були грошові кошти в розмірі 30 гривень, чим завдав майнової шкоди потерпілому ОСОБА_9 на загальну суму 1030 гривень.
Крім того, 14 квітня 2017 року, приблизно о 23 години 30 хвилин, знаходячись біля будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, відчинив крючок вхідної калитки та таким чином проник на територію домоволодіння АДРЕСА_3 за вказаною адресою. Після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, підійшов до вхідних дверей сараю, які були зачинені алюмінієвою проволокою, та не прикладаючи зусиль зняв її с вхідних дверей. Таким чином, ОСОБА_7 проник до приміщення сараю, що є іншим приміщенням, звідки таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_10 , а саме: електричний млин виготовлений з металу, вартістю 2000 гривень. Після чого, вказане майно відніс та сховав за місцем мешкання. Відразу після цього, 15 квітня 2017 року, приблизно о 00 годині ЗО хвилин, продовжуючи свої злочинні дії, направлені на таємне викрадення чужого майна, діючи із корисливих мотивів, повернувся до домоволодіння АДРЕСА_3 , за вищевказаною адресою, та таким же способом проник на територію домоволодіння АДРЕСА_3 . Після чого, шляхом вільного доступу, через незачинені двері, проник до гаражу, що є іншим приміщенням, звідки таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_10 , а саме: велосипед марки «Україна», в рамі чорного кольору, вартістю 1000 гривень; алюмінієвий бетон, ємністю 40 літрів, вартістю 300 гривень; алюмінієва каструля, ємкістю 20 літрів, вартістю 300 гривень; алюмінієві кілки у комплекті для встановлення намету в кількості 25 штук, вартістю 150 гривень; автомобільний алюмінієвий насос, вартістю 500 гривень.
Таким чином, завдав майнової шкоди потерпілій ОСОБА_10 на загальну суму 4250 гривень.

Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 вересня 2017 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст. 185 КК України та йому призначено покарання:
за ч.2 ст. 185 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі;
за ч.3 ст. 185 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі;
Відповідно до ч.1 ст.70 УК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднано невідбуте покарання, призначене вироком Мелітопольського міськрайонного суду від 06.12.2013, та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду від 19 вересня 2017 року у вигляді 3 (трьох) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з дати фактичного затримання - з 20 квітня 2017 року.
Зараховано ОСОБА_7 на підставі ч.5 ст. 72 КК України, строк попереднього ув`язнення з 20 квітня 2017 року до набрання вироком законної сили (суд ухвалою від 23.10.2017 року виправив по день проголошення вироку), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 1030 (одна тисяча тридцять) грн.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації його дій, не погоджується з призначеним строком покарання, вважає, що суд не взяв до уваги пом`якшуючи обставини.

При апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_7 заявив про небажання знайомитись з матеріалами кримінального провадження та можливість проводити подальший апеляційний розгляд.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора щодо законності та обґрунтованості вироку, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 394, ч. 1 ст. 404 КПК України, враховуючи, що фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорювалися і докази щодо них на підставі ч.3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.
Виходячи з визнаних судом доведеними фактичних обставин справи, дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, і за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення,та, оскільки в апеляційній скарзі не оспорюється кваліфікація дій обвинуваченого, ці обставини апеляційним судом не перевіряються.
При вирішенні питання щодо строку призначеного ОСОБА_7 скаржуваним вироком покарання, судова колегія виходить з положень ст.ст. 50, 65 КК України.
Стосовно вимог апеляційної скарги щодо пом`якшення призначеного покарання судова колегія виходить з положень ст. ст. 50, 65 КК України, які судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання були дотримані.
Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Отже ці дані підлягають обов`язковому врахуванню.

Крім того, під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують покарання, відповідно до положень ст.ст. 66, 67 КК України.

Обставинами, що пом`якшує покарання суд визнав повне визнання вини, щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину.

Одночасно суд обґрунтовано врахував ступінь і характер громадської небезпеки скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, дані злочини вчинив будучи звільненим умовно-достроково, за місцем проживання характеризується добре.
З урахуванням сукупності всіх наведених вище обставин, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_7 лише в умовах ізоляції від суспільства з застосуванням положень ст. 70, 71 КК України.
Колегія суддів не вбачає підстав для зменшення розміру призначеного ОСОБА_7 покарання.
Наявність обставин щодо незнятих та непогашених судимостей у сукупності із скоєними епізодами злочинної діяльності у період умовно-дострокового звільнення, що на думку судової колегії, засвідчує системний характер протиправної поведінкиОСОБА_7 , а також беручи до уваги вище наведені відомості відносно особистості останнього, який суспільно-корисною працею не займається, відбував покарання реально, але відповідних висновків для себе не зробив, давали суду підстави для призначення реального покарання.
Стосовно обставин, на які посилається апелянт, як на підстави для зменшення розміру покарання, то вони вже були належним чином враховані судом першої інстанції під час призначення покарання в межах санкцій інкримінованих злочинів та відповідно до вимог ст.ст. 70, 71 КК України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, є домірним скоєному та особистості обвинуваченого, а тому, вимоги, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 вересня 2017 року відносно ОСОБА_7 , засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч.3 ст. 185 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженою особою, яка утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4