Справа № 302/941/18
У Х В А Л А
(в повному обсязі)

27.07.2018 смт.Міжгір`я

Слідчий суддя Міжгірського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 ,

з участю:

секретар с/з ОСОБА_2 ,

заявник ОСОБА_3 ,

слідчий ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Міжгірського ВП Хустського ВП ГУНП України в Закарпатській області від 25.07.2018 р. про відмову в задоволенні клопотання про визнання потерпілим,-

В С Т А Н О В И В:

26 липня 2016 року заявник звернувся в суд із зазначеною скаргою, яку обґрунтував таким.

У жовтні 2016 року на прийомі в прокурора Закарпатської області ним було подано заяву про факт можливого вчинення кримінального правопорушення в АДРЕСА_1 , а (заяву вважає вкраденою). 25.10.2016 р. до ЄРДР слідчим ОСОБА_4 були внесені відомості за ознаками злочину, передбаченого ст.197-1 ч.1 КК України. 23.07.2018 року від заявника відібрали покази і він заявив клопотання визнати його потерпілим. 25.07.2018 р. слідчий ОСОБА_4 виніс постанову, якою відмовив визнати заявника потерпілим і того ж дня вручив йому копію постанови. Слідчий обґрунтував відмову тим, що на час її винесення у сторони обвинувачення відсутні точні дані, які б підтверджували, що йому злочином завдано шкоди, а також характер та ступінь такої шкоди.

Заявник вважає постанову слідчого незаконною, вказавши що вбачає ознаки злочину за своєю заявою, яким йому завдано збитки від неможливості ведення підприємницької діяльності. Документи про це він надав слідчому. Посилаючись на положення статті 55 КПК України, заявник вважає, що в слідчого не було очевидних та достатніх підстав вважати, що заявнику не було завдано шкоди.

Заявник скаргу підтримав.

Слідчий ОСОБА_4 скаргу заперечив повністю і свою позицію в суді обґрунтував таким. Кримінальне провадження № 0000504 зареєстровано за відомостями в ЄРДР від 25.10.2016 р. за матеріалами, отриманими в Міжгірському відділенні поліції поштою з Хустської місцевої прокуратури, згідно відомостей, що в період з 2003 по 2009 р.р. мешканці с. Колочава Міжгірського району самовільно зайняли земельні ділянки Колочавського заводу технологічного обладнання в с. Колочава Міжгірського району. Кримінальне провадження розслідується за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.197-1 ч.1 КК України. У травні 2018 року слідчому доручено розслідування цього провадження. Під час якого здобуто документи про те, що колишній директор Колочавського заводу технологічного обладнання (ДП КЗТО) надав згоду без відповідних погоджень про передачу частини земельної ділянки, що раніше були надані для обслуговування виробничих будівель підприємства в фонд Колочавської сільської ради, яка в подальшому розподілила земельні ділянки громадянам у приватну власність на підставі рішень сільської ради і видала державні акти на право приватної власності на землю. Керівник підприємства в 2013 році був визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.367 ч.2 КК України і звільнений від кримінальної відповідальності внаслідок акту амністії. За позовом прокурора Міжгірського району рішення Колочавської сільської ради від 27.06.2001 р. «Про вилучення від ДП КЗТО та передачу до земель запасу 4.2 га земельної ділянки" і рішення цієї ж ради від 05.06.2009 р. № 11 визнано недійсними і скасовано. 23 липня 2018 р. слідчий в рамках вказаного кримінального провадження допитав в якості свідка ОСОБА_3 , який надав йому рішення Хустського районного суду в справах за його позовом до ОСОБА_5 (колишньої дружини) щодо усунення перешкод у користуванні магазином « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в АДРЕСА_2 , визнання неправомірним та скасування розподілу земельної ділянки площею 0,011 га в АДРЕСА_1 без номера для будівництва і обслуговування житлового будинку за державним актом і кадастровим номером, присвоєним передачею в приватну власність цієї ділянки ОСОБА_5 , і надав покази щодо незаконності передачі земель КЗТО в фонд сільської ради з подальшою приватизацією земельних ділянок окремим мешканцям с. Колочава та висловив вимогу прийняти рішення щодо передачі йому законно шляхом викупу земельної ділянки для обслуговування будівлі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 висловився, що вважає викладені обставини злочином за кваліфікацією ст.197-1 КК України, вважає себе потерпілим від цього злочину і заявив клопотання винести постанову про це. Слідчий дійшов висновку про те, що заявник не вказав підстави про визнання його потерпілим та не навів жодних доводів для цього і відмовив у задоволенні клопотання, обґрунтувавши це в оскаржуваній постанові, яку винесено 25 липня 2018 року і того ж дня вручено заявнику.

Оцінивши зміст скарги, доводи заявника, позицію і обґрунтування слідчого, зміст оскаржуваної постанови, вивчивши матеріали кримінального провадження, наданого слідчим, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Стаття 55 КПК України передбачає такі положення: - потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушення завдано моральної, фізичної, майнової шкоди; - права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення кримінального правопорушення; - потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого; за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у ч. 1 ст. 55 КПК України, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Ні в письмовому клопотанні від 23.07.2018 р. , ні в своїх показах свідка, наданих слідчому ОСОБА_3 не вказав, яка шкода йому завдана в розслідуваному слідчим кримінальному провадженні, ким завдана, коли саме, в яких розмірах. Під час судового розгляду ОСОБА_3 також не відповів на жодне з порушених питань на пропозицію слідчого судді.

Стаття 197-1 КК України передбачає кримінальну відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її володільцю або власнику, вчинення цих дій групою осіб; за самовільне будівництво будівель або споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці.

Доводи ОСОБА_3 та надані ним судові рішення в цивільних справах стосуються спору про приналежність ділянки, користування майном між колишнім подружжям. Ці судові рішення набрали законної сили і мають виконуватися в порядку, передбаченому цивільно-процесуальним законом. ОСОБА_3 не зазначив письмово у зверненні до слідчого, не пояснив у суді усно дотичність судових рішень у цивільних справах до розслідуваного кримінального провадження.

Засадою кримінального провадження є доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень. Ця засада, поряд з іншим, передбачає, що кожен має право на участь у судовому розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому КПК України (ст.21 КПК України).

Отже, слідчий обґрунтовано та правомірно застосував ст. 55 ч.5 КПК України, а тому суд не знайшов підстав для задоволення скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 55, 371, 372, 376, 393 ч.3 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні скарги про скасування постанови слідчого Міжгірського ВП, ОСОБА_4 від 25.07.2018 р. про відмову визнати ОСОБА_3 потерпілим.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення.

Заперечення на ухвалу можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді

Слідчий суддя:ОСОБА_1