Номер провадження: 11-кп/785/202/18
Номер справи місцевого суду: 494/373/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 на вирок Березівського районного суду Одеської області від 22 травня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР №0000652 від 03 грудня 2016 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Арциз Одеської області, громадянин України, українець, з середньо-спеціальною освітою, не одружений, працює приватним підприємцем, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Березівського районного суду Одеської області від 22 травня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 матеріальної і моральної шкоди залишений без розгляду.

Не погодившись із зазначеним вироком суду, потерпілий ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок суду першої інстанції змінити, призначити ОСОБА_7 показання за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Крім того, ОСОБА_8 просить задовольнити його цивільний позов та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 2400 грн. та моральну шкоду 10000 грн.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що обвинувачений ОСОБА_7 хоча і визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, але офіційно перед потерпілим не вибачився, добровільно нанесену матеріальну шкоду не відшкодував.

З цих підстав потерпілий вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання є занадто м`яким, а також суд безпідставно не розглянув його цивільний позов.

Заслухавши суддю-доповідача, потерпілого ОСОБА_8 та прокурора ОСОБА_6 , які підтримали доводи апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В ході судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, у зв`язку з чим, суд обґрунтовано, в порядку ч.3 ст.349 КПК України обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Порушень під час судового розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, апеляційний суд вважає доведеною вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, а його дії правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч.1 ст.125 КК України, як умисне спричинення легких тілесних ушкоджень.

Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови за №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" роз`яснив, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд при призначенні ОСОБА_7 покарання, відповідно до ст.65 КК України та рекомендацій постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, те що він щиро розкаявся у вчиненні злочину, вперше притягується до кримінальної відповідальності.

При цьому обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_7 судом встановлені не були.

З цих підстав апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 справедливе покарання, яке відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого і є необхідним та достатнім для його виправлення, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами, так і іншими особами.

Стосовно доводів апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_8 про безпідставне залишення без розгляду його цивільного позову апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до приписів ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно із ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

В обґрунтування заявлених майнових вимог потерпілий зазначив про понесені ним витрати, пов`язані проходженням лікування та придбанням ліків (на суму 1000 грн)., а також покриттям витрат на заміну розбитих профілів у магазині (на суму 1400 грн.).

В обґрунтування відшкодування моральної шкоди потерпілий зазначив, що внаслідок вчинення злочину була пошкоджена його верхня губа, яка зросталася неправильно та на обличчі потерпілого залишився видимий рубець, який заважає йому розмовляти. Враховуючи, що ОСОБА_8 направлявся на судово-медичну експертизу та був вимушений проходити амбулаторне лікування, він оцінив завдану ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Суд першої інстанції залишивши цивільний позов ОСОБА_8 без розгляду послався на те, що він не з`явився в судове засідання без поважних причин.

Разом з цим, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_8 приймав участь в судових засіданнях під час судового розгляду справи, підтримав свій цивільний позов, та не з`явився лише в останнє судове засідання коли обвинувачений звертався до суду з останнім словом.

Суд першої інстанції залишив цивільний позов без розгляду з підстав взагалі не передбачених чиним КПК України, чим фактично ухилився від його розгляду без обґрунтованих для цього підстав, а апеляційний суд позбавлений переглянути вирок суду в частині цивільного позову, оскільки суд першої інстанції взагалі не прийняв за ним будь-якого рішення.

З цих підстав апеляційний суд дійшов висновку, що залишаючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 без розгляду суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, яка перешкодила йому ухвали законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення.

Пунктом 1 ч.1 ст.409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Враховуючи те, що діючим КПК України не врегульовано питання щодо дій суду апеляційної інстанції у разі, якщо суд першої інстанції без передбачених законом підстав залишив цивільний позов потерпілого без розгляду, апеляційний суд вважає, що в даному випадку необхідно застосувати дію статей 7, 9 КПК України

Так, ч. 6 ст. 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, законність, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, публічність, диспозитивність, гласність і відкритість судового провадження та його розумність строків.

Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині залишення без розгляду цивільного позову, з направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд в частині цивільного позову в іншому складі суду.

При цьому апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції фактично ухилився від розгляду цивільного позову та не ухвалив в цій частині остаточного рішення, що позбавляє можливості апеляційний суд переглянути таке рішення, та ухвалити своє рішення.

Керуючись ст.ст.7,9, 128, 376, 404, 405, 407, 409, 410, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 на вирок Березівського районного суду Одеської області від 22 травня 2017 року частково задовольнити.

Вирок Березівського районного суду Одеської області від 22 травня 2017 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.1 ст.125 КК України скасувати в частині залишення без розгляду цивільного позову.

Призначити новий судовий розгляд цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Ухвала апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3