АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/789/26/18 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.296, ч.2 ст.146 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2018 р. м.Тернопіль

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючої - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 вересня 2017 року, -

Встановила:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Козова, Козівського району, Тернопільської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, на утриманні малолітня дитина, непрацюючого, проживаючого та зараєстрованого в АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 296, ч.2 ст. 146 КК України та призначено йому покарання:
?за ч.2 ст. 296 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі;

?за ч.2 ст. 146 КК України у виді 3 (трьох) років обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 про стягнення з ОСОБА_7 1559 грн. на відшкодування майнової шкоди та 250000 грн. моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь потерпілого ОСОБА_8 100 000 (сто тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вироком суду також вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Згідно вироку суду в обвинуваченого ОСОБА_7 22 грудня 2014 року о 11 год. 00 хв., який разом із невстановленими слідством особами, перебував в кабінеті виконуючого обов`язки начальника управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Тернопільській області, що по вул. Шпитальній, 7 в м. Тернополі, виник злочинний умисел направлений на вчинення хуліганства. Реалізуючи свій злочинний умисел, 22 грудня 2014 року, о 11 год. 00 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи разом із невстановленими слідством особами, в кабінеті виконуючого обов`язки начальника управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Тернопільській області, що по вул. Шпитальній, 7 в м. Тернополі, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось в зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, діючи з особливою зухвалістю, яка виразилась у застосуванні фізичного насильства, разом із невстановленими слідством особами підійшли до ОСОБА_8 та умисно схопили його за руки, завели їх за спину та, утримуючи в такому положенні, завдаючи ОСОБА_9 фізичний біль, виштовхали останнього із приміщення адміністративної будівлі на вулицю. В подальшому, ОСОБА_7 разом із невстановленими слідством особами, перебуваючи на вулиці поблизу входу в адміністративну будівлю, що по вул. Шпитальній, 7 в м. Тернополі, утримуючи ОСОБА_8 за обидві руки, підняли його над поверхнею землі та застосовуючи фізичну силу, помістили ОСОБА_8 в металевий контейнер для відходів. В момент перебування ОСОБА_8 в металевому контейнері для відходів, невстановлена слідством особа, підійшовши ззаду до ОСОБА_9 , діючи з особливою зухвалістю, яка виразилась у пошкодженні майна, безпричинно вилила на його голову речовину зеленого кольору, чим пошкодила його піджак, чоловічу сорочку та класичні чоловічі брюки, чим спричинила ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 1519, 80 грн. В подальшому, ОСОБА_7 разом із невстановленими слідством особами, під час перебування ОСОБА_8 в середині металевого контейнера для відходів, шарпали його за одяг та руки, чим спричиняли останньому фізичний біль, після чого, закривши кришку металевого контейнера для відходів, кулаками рук та ногами наносили удари по його поверхні, чим здійснювали на ОСОБА_8 психологічний тиск та застосовуючи фізичну силу, провезли контейнер декілька метрів по дорозі вздовж адміністративної будівлі. Своїми умисними діями, які виразилися у застосуванні фізичного насильства ОСОБА_7 разом із невстановленими слідством особами спричинили ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді садна правої гомілки, садна і підшкірної гематоми лівої гомілки, підшкірної гематоми правого плеча (тобто, два садна і дві гематоми), які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень. Крім цього, внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 та невстановлених слідством осіб було грубо порушено громадський порядок, а саме тимчасово припинено нормальну діяльність управління державної архітектурно-будівельної інспекції Тернопільській області, а також заподіяно шкоду особистим інтересам потерпілого ОСОБА_8 , наданих їм Конституцієї України правом на повагу до гідності, свободу та особисту недоторканність та спричинено матеріальну шкоду ОСОБА_8 на загальну суму 1519, 80 грн.

Крім цього, 22 грудня 2014 року о 11 год. 00 хв. у ОСОБА_7 , який разом із невстановленими слідством особами, перебував в кабінеті виконуючого обов`язки начальника управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Тернопільській області, що по вул. Шпитальній, 7 в м. Тернополі, виник злочинний умисел, спрямований на незаконне позбавлення волі ОСОБА_8 . Реалізуючи свій злочинний умисел, 22 грудня 2014 року, о 11 год. 00 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи разом із невстановленими слідством особами, в кабінеті виконуючого обов`язки начальника управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Тернопільській області, що по вул. Шпитальній, 7 в м. Тернополі, під час вчинення хуліганства відносно ОСОБА_8 , підійшли до нього, умисно схопили за обидві руки, завели їх за спину та утримуючи в такому положенні, виштовхали із приміщення адміністративної будівлі на вулицю, завдаючи при цьому ОСОБА_8 фізичний біль, внаслідок чого протиправно перешкодили ОСОБА_8 вибирати за своєю волею місце перебування. В подальшому, продовжуючи свої злочинні дії, об`єднані одним злочинним умислом, ОСОБА_7 разом із невстановленими слідством особами, перебуваючи на вулиці, поблизу входу в адміністративну будівлю, що по вул. Шпитальній, 7 в м. Тернополі, утримуючи ОСОБА_8 за обидві руки, підняли його над поверхнею землі, та застосовуючи фізичну силу, проти волі ОСОБА_8 помістили його в металевий контейнер для відходів та зачинили металеву кришку, таким чином, з метою незаконного позбавлення його волі, утримували ОСОБА_8 в ньому, тобто в місці, де він знаходитись не бажав та не мав змоги вільно його залишити. В подальшому, продовжуючи свої злочинні дії, об`єднані одним злочинним умислом, ОСОБА_7 разом із невстановленими слідством особами, перебуваючи на вулиці, поблизу входу в адміністративну будівлю, що по вул. Шпитальній, 7 в м. Тернополі, закривши кришку металевого контейнера для відходів, кулаками рук та ногами наносили удари по його поверхні, та, застосовуючи фізичну силу, провезли металевий контейнер для відходів, в середині якого знаходився ОСОБА_8 на відстань декілька метрів по дорозі вздовж адміністративної будівлі, таким чином, утримуючи ОСОБА_8 в місці, непридатному для перебування людини, заподіювали йому фізичних страждань.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить зазначений вирок суду змінити в частині призначеного покарання, застосувавши ст.75 КК України та звільнити його від відбування призначеного покарання, встановивши іспитовий строк.
Свої доводи мотивує тим, що визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень щодо потерпілого ОСОБА_8 , але не зміг компенсувати заподіяну своїми діями шкоду із-за збігу тяжких сімейних обставин. В зв`язку з тяжкими хворобами, тривалим лікуванням та смертю батьків, у нього виникли майнові борги, а відповідно не зміг хоч частково відшкодувати шкоду потерпілому та показати перед ним та законом своє дійове каяття. Крім того вказує, що має на утриманні малолітню дитину, має місце постійного проживання, планує влаштуватися на роботу. Кримінальне правопорушення вчинив вперше і протягом тривалого часу не притягувався навіть до адміністративної відповідальності.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити, думку прокурора, який вважає вирок суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 такою, що не підлягає до задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно з вимогами ч. 1 ст.404 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст 296, ч2 ст. 146 КК України, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені доказами, дослідженими судом в порядку, передбаченому ч. 3 ст.349 КПК України та ніким із учасників не оспорюються, а отже в апеляційному порядку не переглядаються.
За змістом ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При обранні покарання у кожному конкретному випадку суд зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Визначаючи покарання ОСОБА_7 за ч.2 ст. 296, ч.2 ст. 146 КК України, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст.ст. 50- 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, зокрема його вік, те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем реєстрації та проживання, має на утриманні малолітню дитину, конкретні обставини справи.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

В даному випадку суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неможливість виправлення та перевиховання ОСОБА_7 без його ізоляції його від суспільства, а тому призначив покарання у межах санкції статей обвинувачення у виді та розмірі наближеному до мінімального, оскільки з врахуванням даних про особу обвинуваченого та фактичних обставин кримінального провадження саме таке покарання є необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів та вірно призначив ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, на підставі ч.1 ст.70 КК України у виді обмеження волі.
Судом не встановлено обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого. Також судом не встановлено підстав для застосування ст.69, 75 КК України.

Крім того, як пояснив в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 він ні після вчинення кримінальних правопорушень, ні після постановлення щодо нього обвинувального вироку, не вживав заходів до відшкодування потерпілому спричиненої шкоду. З потерпілим не спілкувався.

При цьому, посилання обвинуваченого на те, що шкоду він не відшкодовував у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, пов`язаним з хворобою батьків, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки з матеріалів справи вбачається, що батьки обвинуваченого померли у 2016 року. Також встановлено, що протягом тривалого часу ОСОБА_7 ніде не працює та не працевлаштований на даний час, що спростовує його доводи про те, що перебування його у місцях відбування покарання позбавить можливості працювати та відшкодовувати потерпілому шкоду.

Таким чином, доводи апелянта про його щире каяття не знайшли свого підтвердження в ході розгляду даного провадження.

Колегія суддів також враховує і позицію самого потерпілого, який наполягав на призначенні обвинуваченому суворої міри покарання та заперечив проти задоволення його апеляційної скарги.

Отже, враховуючи викладене, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 неможливо без ізоляції його від суспільства та не вбачає підстав для застосування ст.75 КК України із звільненням останнього від відбування покарання з випробуванням, про що обвинувачений ставить питання в апеляції.
За таких обставин, колегія суддів не вбачає будь-яких підстав для зміни вироку суду, як про це ставить питання в апеляційній скарзі обвинувачений, оскаржене судове рішення є належним чином обґрунтованим та вмотивованим, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 вересня 2017 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2