У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/4634/18

№ 1-кп/183/1046/18

30 серпня 2018 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 27.06.2018 року за № 0000305 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Зелений Гай Жовтневого району Миколаївської області, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, маючого на утриманні неповнолітню дитину та є батьком-одинаком, працюючого будівельником ПФ «Будмастер», звільненого з військової служби, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

3 квітня 2014 року наказом № 72 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_5 , зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду номера обслуги мінометного взводу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_3 .

Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України (далі - Статут), бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Однак, 01 жовтня 2014 року солдат ОСОБА_5 , діючи всупереч наведених вище вимог, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 без поважних причин, тривалістю понад один місяць, чим протизаконно припинив виконувати конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

12 квітня 2017 року солдат ОСОБА_5 самостійно прибув до військової частини НОМЕР_1 та заявив про себе.

12 квітня 2017 року наказом № 101 командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_5 було виключено зі списків особового складу частини, усіх видів забезпечення.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, визнав повністю та підтвердив обставини, які лягли в основу обвинувачення, в скоєному розкаявся.

В судовому засіданні були досліджені докази вини обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме:

- витяг з кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 27.06.2018 року за № 0000305, згідно якого 01.10.2014 року військовослужбовець військової служби за мобілізацією солдат ОСОБА_5 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 без поважних причин, тривалістю понад один місяць

(а.п. 21);

- копія витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 72 від 03.04.2014 року про призначення та зарахування ОСОБА_5 до списків особового складу частини

(а.п. 22);

- акт службового розслідування від 10.11.2017 року та витяг з наказу командира військової частини № 101 від 12.04.2017 року, згідно яких встановлено факт самовільного залишення солдатом ОСОБА_5 розташування військової частини

(а.п. 24-25, 27);

- довідка командира військової частини НОМЕР_1 від 20.07.2017 року про безпосередню участь ОСОБА_5 в антитерористичній операції на території Донецької області в період з 03.05.2014 року до 01.07.2014 року

(а.п. 31);

- копії документів щодо проходження ОСОБА_5 військової служби

(а.п. 32-38).

Дослідивши наведені докази, суд вважає, що вони є належними та допустимими, оскільки вони, кожний окремо, а також в сукупності прямо підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також вони є достовірними, оскільки отримані в порядку, встановленому КПК України.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_5 встановленою та доведеною, а його дії підлягають кваліфікації за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання ОСОБА_5 відповідно до ст.ст. 50-52 КК України, суд обставин, які обтяжують покарання, визначених ст. 67 КК України, не встановив. Обставинами, які пом`якшують покарання, визначених ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття, з`явлення із зізнанням, а також прийняття безпосередньої участі ОСОБА_5 в антитерористичній операції в Донецькій області.

Також суд враховує, що ОСОБА_5 має на утриманні та самостійно виховує неповнолітню дитину, має статус батька-одинака (а.п. 39, 40), раніше не судимий.

Санкція ч. 3 ст. 407 КК України передбачає покарання лише у виді позбавлення волі. З урахуванням обставин скоєння кримінального правопорушення, його наслідків, а також обраної позиції обвинуваченим ОСОБА_5 , суд вважає, що призначення обвинуваченому покарання у виді максимального строку позбавлення волі, передбаченого санкцією зазначеної статті, буде занадто суворим, а призначення мінімального покарання сприятиме виправленню обвинуваченого ОСОБА_5 та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Під час судового розгляду обвинуваченим ОСОБА_5 було заявлено клопотання про застосування ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки останній виконував бойові завдання під час участі у антитерористичній операції території Донецької області в період з 03.05.2014 року до 01.07.2014 року.

Прокурор не заперечував проти клопотання обвинуваченого.

Так, встановлено, що на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).

В ході розгляду даного кримінального провадження судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 скоїв кримінальне правопорушення, яке не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, а також захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, з 2014 року брав безпосередню участь в антитерористичній операції, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Зазначені обставини дають підстави вважати, що ОСОБА_5 підпадає під дію ст. 2 ЗУ «Про амністію у 2016 році», тому клопотання обвинуваченого повинно бути задоволено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 349, 368, 370 КПК України, ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році», суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання у виді 2 років позбавлення волі на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1