Справа № 504/1218/17
Провадження № 1-кп/504/370/18

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про продовження строку тримання під вартою

07.05.2018 смт. Доброслав

Колегія суддів Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,
яка призначена на окрему процесуальну дію, -

розглянувши відкритому підготовчому судовому засіданні, в залі суду № 2, смт. Доброслав, клопотання прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою раніше обраного обвинуваченому:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

Уродженець м. Вознесенськ Миколаївської області,

зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1

фактично мешкає без реєстрації за адресою:

АДРЕСА_2 ,

раніше судимий:

23.11.2011 року Суворовським районним судом м. Одеси

за ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 122 КК України до 7 років 1 місяця позбавлення волі

з конфіскацією майна,

про підозру у вчиненні кримінального правопорушення

передбаченого ч.3 ст. 187 ККУкраїни повідомлено 25 лютого 2017 року

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення

передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ:
Згідно фабули обвинувального акту, ОСОБА_6 будучи раніше засудженим за вчинення розбійних нападів, за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 122КК України, обвинувачується у вчиненні нового аналогічного злочину, за наступних обставин:

Так, ОСОБА_6 мешкаючи в с. Красносілка Лиманського району Одеської області та володіючи відомостями про мешканців села Кубанка, а саме, що по АДРЕСА_3 самотньо мешкає літня жінка, а саме ОСОБА_8 та у якої можуть бути грошові заощадження, переслідуючи ціль незаконного збагачення, вирішив заволодіти її майном.

20.02.2017 в ранковий час доби ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний намір направлений на заволодіння майном ОСОБА_8 , прибув на автомобілі марки «Ваз-2105» р.н. НОМЕР_1 , який на праві власності належить Піддубній до с. Кубанка Лиманського району Одеської області, де на околиці села залишив зазначений автомобіль та пішки попрямував за місцем мешкання ОСОБА_8 .

Того ж дня, біля 09.20 год. ОСОБА_6 , прибувши за місцем мешкання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 , попередньо взявши з собою засоби зв`язування, а саме два пластикові хомути, шляхом вільного доступу пройшов на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , де через незачинені вхідні двері, проник до приміщення житлового будинку, в якому перебувала на той час ОСОБА_8 .

Знаходячись в приміщенні будинку, ОСОБА_6 , прикриваючи обличчя за допомогою светра та шапки на голові, діючи умисно, погрожуючи застосуванням насилля, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_8 , використовуючи психічний вплив, зажадав від останньої передати йому грошові кошти та цінності при цьому позбавив її волі шляхом зв`язування рук за спиною за допомогою двох пластикових хомутів, а сам обшукавши помешкання, заволодів грошима в сумі 3000 гривень, мобільним телефоном марки «Нокіа», вартістю 200 гривень, укомплектованим сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Лафселл» з абонентським номером НОМЕР_2 , вартістю 25 гривень з сумою на рахунку 5 гривень 30 копійок, мобільним телефоном марки «Нокіа», вартістю 200 гривень, укомплектованим сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_3 , вартістю 25 гривень з сумою на рахунку 72 гривні 30 копійок, після чого з місця події зник, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 , матеріальний збиток на загальну суму 3527 грн. 60 коп.

Таким чином, дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ознаками ч. 3 ст. 187 КК України напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний з проникненням у житло.

У відповідності із ст. 208 КПК України 24.02.2017 затримано ОСОБА_6 в якості підозрюваного у вчинені зазначеного кримінального правопорушення.

25.02.2017 ОСОБА_6 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та 27.02.2017 ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області йому обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Комінтернівською місцевою прокуратурою Одеської області 20.04.2017 в порядку п. 3 ч. 2 ст. 283 КПК України направлений для судового розгляду обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 187 КК України.

ПРОЦЕДУРА:

27.02.2017 року слідчим суддею Комінтернівського районного суду Одеської області ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 25.04.2017 року.

12.04.2017 року слідчим суддею Комінтернівського районного суду Одеської області ОСОБА_6 продовжено обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 25.05.2017 року.

Вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.07.2017 ОСОБА_6 засуджено до 8 років позбавлення волі із конфіскацією особистого майна.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29.11.2017 вирок Роздільнянського районного суду Одеської області скасований, призначений новий розгляд кримінального провадження зі стадії підготовчого провадження та строк тримання під вартою ОСОБА_6 продовжений на 60 днів, тобто до 27.01.2018 включно.

Ухвалою колегії суддів Роздільнянського районного суду Одеської області від 23.01.2018 строк тримання під вартою ОСОБА_6 продовжений на 60 днів до 23.03.2018 включно.

Ухвалою колегії судді Роздільнянського районного суду Одеської області обвинувальний акт повернутий прокурору через невідповідність вимогам ст. 291 КПК України.

Ухвалою колегії суддів Комінтернівського районного суду Одеської області від 21.03.2018 року ОСОБА_6 продовжено дію раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 19.05.2018 року.

ДОВОДИ СТОРІН:
АРГУМЕНТИ ПРОКУРОРА:
З метою досягнення дієвості кримінального провадження та вирішення визначених ст. 2 КПК України завдань по вказаному кримінальному провадженню, проведення судового розгляду у розумні строки, прокурора вказує на необхідність продовження дії застосованого до ОСОБА_6 запобіжного заходу, передбаченого п. 1 ч. 5 ст. 176, ст. 183 КПК України тримання під вартою, не застосування якого, дасть можливість обвинуваченому: - переховуватися від суду; - незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Прокурор стверджує, що вищевказані ризики існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час досудового розслідування, в ході судового розгляду кримінального провадження і на теперішній час не зменшилися та є актуальними.

Зокрема, прокурор стверджує, що ОСОБА_6 після звільнення в січні 2016 року з місць позбавлення волі мешкав на території Одеської області без реєстрації і постійного місця проживання, він немає стійких соціальних зв`язків, а саме: не одружений, без постійного місця роботи, дітей на утриманні не має, що свідчить про можливість обвинуваченого ОСОБА_6 переховування від суду.

Притягнення правоохоронними органами раніше ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ч. 2, ч. 3 ст. 187 КК України та спосіб скоєння останнім кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, свідчить про те, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків та потерпілу, які відповідно до вимог ст.. 23 КПК України повинні бути допитані безпосередньо в суд, і тим самим перешкоджати розгляду кримінального провадження.

Крім того, як стверджує прокурор, при розгляді клопотання слід врахувати, що ОСОБА_6 інкримінується вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років.
Термін тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 закінчується 19.05.2018.

АРГУМЕНТИ СТОРОНИ ЗАХИСТУ:

Захисник- адвокат ОСОБА_7 , яка призначена на окрему процесуальну дію, заперечуючи проти доводів сторони обвинувачення послалась на те, що станом на теперішній час відпала необхідність тримання обвинуваченого під вартою, прокурором не доведено продовження існування ризиків, які передбачені ст. 177-178 КПК України, обвинувачений утримується під вартою з 24.02.2017 року, в судовому засіданні не доведена вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, попередній вирок по справі скасований судом апеляційної інстанції.

Крім того, захисник послався на дію принципу презумпції невинуватості особи, і тому обвинувачений не може утримуватись під вартою, і йому має бути обраний більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав заявлене захисником клопотання, просив змінити міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, пославшись на те, що він перебуває у незареєстрованому шлюбі, позитивно характеризується, має постійне місце роботи.
ПРАВО:
НАЦІОНАЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО:
Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Згідно зі статтею 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини
Окрім цього, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики ЄСПЛ, який, надаючи тлумачення статті 5 Конвенції, послідовно зазначає про необхідність переконливого обґрунтування органами влади будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від його тривалості.
Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ст. 131 ч.1 КПК України).

Заходами забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи (п.9 ч.2 ст. 131 КПК України).

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обгрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідется в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (ч.2 ст. 132 КПК України).

Запобіжні заходи під час судового провадження застосовуються судом за клопотанням прокурора (ч.4 ст. 176 КПК України).

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення (ст. 177 КПК України).
Суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше (ст. 178 КПК України).
Під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого (ст. 315 КПК України).

МІЖНАРОДНЕ ЗАКОНОДАВСТВО:

ПРАВО:

Частина 1 статті 5 Конвенції встановлює, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність і нікого не може бути позбавлено свободи, крім певних випадків (наприклад, законний арешт особи, яка підозрюється у вчиненні правопорушення) і відповідно до процедури, встановленої законом.

ПРАКТИКА ЄСПЛ:

а) «пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалось свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством він також повинен бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення у справі «Нештяк проти Словаччини» (Nestak у. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74, від 27 лютого 2007 року)»;

б) «тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має відповідати вимозі пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, в якому здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» та «проти» звільнення (див. рішення у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86, від 14 жовтня 2010 року)»;

в) «Обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке, має бути переконливо продемонстроване органами влади (див. рішення у справах «Белчев проти Болгарії» (Belchev v. Bulgaria), заява № 39270/98, п. 82, від 08 квітня 2004 року та «Кастравет проти Молдови» (Castravet v. Moldova), заява № 23393/05, п. 33, від 13 березня 2007 року)».

Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (Нечипорук і Йонкало проти України, no. 42310/04, § 219, 21 квітня 2011 року).
Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57).
При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»)

ВИСНОВКИ СУДУ:

Колегія суддів дійшла до висновку, що ОСОБА_6 після звільнення в січні 2016 року з місць позбавлення волі мешкав на території Одеської області без реєстрації і постійного місця проживання, він немає стійких соціальних зв`язків, не одружений.

Отже наявний ризик того, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від суду. Колегія суддів констатує, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше притягувався правоохоронними органами до кримінальної відповідальності за ч. 2, ч. 3 ст. 187 КК України, що свідчить про обізнаність обвинуваченого у протиправності такого кримінального караного діяння. В теперішній час судимість за цим вироком не погашена та не знята.

Крім того, на думку колегії суддів спосіб вчинення інкримінованого органом досудового розслідування кримінального правопорушення, в якому ОСОБА_6 обвинувачується, свідчить про те, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків та потерпілу, які відповідно до вимог ст. 23 КПК України повинні бути допитані безпосередньо в суді. Потерпіла є людиною похилого віку.

Отже, наявний ризик того, що ОСОБА_6 може впливати на свідків та потерпілу, і тим самим перешкоджати розгляду кримінального провадження.

Разом із тим, аргумент прокурора, що сама тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення може вказувати на ризик переховування обвинуваченого від суду не може бути достатньою підставою для підтвердження саме цього ризику. Однак колегія суддів вважає, що це може істотно впливати на психологічний стан обвинуваченого, що у підсумку може привести до приховування обвинуваченого від суду.

Ризики не змінились з часу обрання обвинуваченому запобіжного заходу і останнього продовження дії обраного запобіжного заходу.

Аргументи сторони захисту не усувають наявність вказаних ризиків та не спростовують висновків колегії суддів.

Доводи сторони захисту щодо наявності позитивних характеристик на обвинуваченого не є слушними, оскільки існує об`єктивне побоювання вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення.

Сторона захисту стверджує, що обвинувачений не вчиняв інкримінованого злочину.

Колегія суддів приймає до уваги принцип невинуватості особи, враховує повагу до особистої свободи і недоторканості особи, однак зважує ці принципи у сукупності із цілями і завданнями кримінального провадження, якими у відповідності до ст. 2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав та законних інтересів учасників кримінального правопорушення, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Доводи сторони захисту щодо тривалого утримання обвинуваченого під вартою не можуть бути достатньою підставою для зміни чи скасування обраного раніше обвинуваченому запобіжного заходу, оскільки відповідні фактори, які вказані колегією вище, підтверджують існування об`єктивної небезпеки переховування обвинуваченого від правосуддя, можливого вчинення іншого насильницького кримінального правопорушення, можливого впливу на свідків обвинувачення, потерпілу, і така небезпека виправдовує подальшу ізоляцію обвинуваченого від суспільства, не зважаючи на принцип поваги до свободи та особистої недоторканості особи, принципу невинуватості.

Крім того, медичні документи щодо наявності у обвинуваченого очних захворювань датовані 1999 роком, нових більш свіжих за терміном медичних документів не надано, тому ці медичні документи колегією не приймаються. Правовстановлюючих документів на житловий будинок де обвинувачений пропонує його тримання під домашнім арештом колегії суддів стороною захисту не надано.

Вирішуючи питання можливості обрання альтернативного заходу забезпечення кримінального провадження колегія суддів виходить з того, що обвинуваченому інкримінується вчинення корисливого злочину із застосуванням насилля, отже колегія суддів, враховуючи правила ч.4 ст. 183 КПК України вважає можливим не визначати розмір застави, отже не змінювати обраний раніше запобіжний захід обвинуваченому.

Стороною захисту не надано колегії суддів переконливих доказів наявності у обвинуваченого належного йому на праві власності (особистої, спільної сумісної) житла.

Не надано доказів про наявність важких захворювань у обвинуваченого, та неможливості надання йому медичної допомоги в умовах установи виконання покарань.

Не надано доказів наявності у обвинуваченого утриманців, які б залежали саме від надання обвинуваченим такого утримання, іншої допомоги.

Вказане превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177-178, 315, 372 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Клопотання прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_5 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України раніше обраний запобіжний захід утримання під вартою в умовах ДУ «Одеська установа виконання покарань №21» строком на 60 днів.

Строк дії ухвали починається з 07 травня 2018 року, і припиняє свою дію 05 липня 2018 року.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3