УХВАЛА
17.07.2018 м.Львів

Слідчий суддя Франківського районного суду м.Львова ОСОБА_1 ознайомившись з матеріалами скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №0000969,-

встановив:
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до Франківського районного суду м. Львова із вказаною скаргою.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 17.07.2018, для розгляду вказаної скарги визначено суддю ОСОБА_1 .

Суддя ОСОБА_1 заявив самовідвід, оскільки існують підстави вважати, що було порушено порядок визначення судді для розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Підстави для відводу судді в кримінальному провадженні, передбаченні ст.ст.75, 76 КПК України.

У відповідності до п.5 ч.1 ст. 75 КПК України слідчий, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Частиною третьою статті 35 КПК України передбачено, що визначення судді (запасного судді, слідчого судді) або колегії суддів для конкретного судового провадження здійснюється автоматизованою системою документообігу суду під час реєстрації відповідних матеріалів, скарги, клопотання, заяви чи іншого процесуального документа за принципом вірогідності, який враховує кількість проваджень, що знаходяться на розгляді у суддів, заборону брати участь у перевірці вироків та ухвал для судді, який брав участь в ухваленні вироку або ухвали, про перевірку яких порушується питання, перебування суддів у відпустці, на лікарняному, у відрядженні та закінчення терміну їх повноважень.
Згідно до ч.1 ст.80 КПК України за наявності підстав, передбачених ст.75 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний зобов`язані заявити самовідвід.

В силу положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині справедливий розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Згідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод». Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори» від 22.12.1993, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Як зазначає Європейський суд з прав людини у рішенні по справі Лавентс проти Латвії від 22 листопада 2002 року п.114, згідно з пунктом 1 статті 6, «суд» має завжди бути «встановленим законом». Це формулювання засвідчує принцип верховенства права, притаманний усій системі Конвенції та її протоколів. Адже правовий орган, що не є встановленим відповідно до законодавства, завжди буде позбавлений легітимності, яка вимагається в демократичному суспільстві для вирішення справ приватних осіб. Термін «встановлений законом» стосується не лише законності самого існування суду, а й складу суддів при розгляді кожної справи. Термін «закон», про який йдеться в цьому положенні, стосується, таким чином не лише законодавства щодо створення і компетенції судових органів, а й будь-якого іншого положення національного права, невиконання якого робить неправомірною участь одного або кількох суддів у розгляді справи. Невиконання судом вимог вищезазначених положень в принципі спричиняє порушення пункту 1 статті 6.

Відповідно до пункту 4 розділу VIII. Автоматизований розподіл судових справ між суддями Положення про автоматизовану систему документообігу суду (в редакції, чинній на момент розподілу справи), не розподіляються щодо конкретного судді судові справи, що надійшли: 1) за шістдесят календарних днів включно до закінчення повноважень судді; 2) у день припинення (відсутності) повноважень судді; 3) за три календарні дні включно до початку відпустки або відрядження судді, якщо її тривалість становить чотирнадцять календарних днів або менше, а у табелі обліку робочого часу щодо такого судді наявні відповідні відомості, підтверджені первинними документами; 4) за чотирнадцять календарних днів включно до початку відпустки або відрядження судді, якщо її тривалість становить більше чотирнадцяти календарних днів, а у табелі обліку робочого часу щодо такого судді наявні відповідні відомості, підтверджені первинними документами; 5) у день відсутності судді на робочому місці - за наявності у табелі обліку робочого часу щодо нього відомостей про підстави відсутності на роботі (із нез`ясованих причин; через виклик повісткою до суду, правоохоронних органів, військових комісаріатів, за листком тимчасової непрацездатності, за наказом про відрядження, про надання відпустки, про притягнення до дисциплінарної відповідальності, про звільнення тощо), підтверджених первинними документами.

Між тим, згідно з наказом Франківського районного суду м. Львова від 11.05.2018 №49/В судді ОСОБА_1 надано щорічну відпустку з 19.07.2018 до 02.08.2018.

За таких обставин, слід дійти висновку про наявність підстав, передбачених п.5 ч.1 ст.75 КПК України.

У подальшому це може слугувати самостійною підставою для скасування будь-якого процесуального рішення, прийнятого за наслідками судового розгляду, у силу вимог п.2 ч.2 ст.412 КПК.

Враховуючи вищенаведене, з метою забезпечення об`єктивності розгляду справи, виключення підстав та мотивів для сумніву у безсторонності та об`єктивності, а також упередження скарг та відводів в адресу слідчого судді, недопущення тяганини та порушення стислих строків розгляду даної категорії справ, слід дійти висновку про наявність підстав для задоволення самовідводу.

Керуючись ст.ст. 35, 75, 80-81, 344, 369, 371, 372 КПК України, -

постановив:
Самовідвід слідчого судді ОСОБА_1 щодо розгляду скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №0000969 - задоволити.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1