справа №619/1697/17
провадження №1-кп/619/344/18
ВИРОК
іменем України

15 травня 2018 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2
прокурораОСОБА_3
обвинуваченоїОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000590 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харків, громадянки України, освіта середня технічна, розлучена, маюча на утриманні малолітню дитину: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючу, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судиму: -11 грудня 2015 року Дергачівським районним судом Харківської області за ч.1 ст.164 КК України до штрафу в розмірі 1700 гривень;
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.164 КК України, -

встановив
Згідно з виконавчим листом №619/3218/16-ц від 26.03.2014 за рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 15.08.2013 було призначено стягнення з ОСОБА_4 на користь державного закладу Зеленогайського НВК с. Високий Харківського району Харківської області, аліментів в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на утримання її неповнолітньої дитини сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 02 липня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Після набрання вказаним рішенням суду законної сили ОСОБА_4 , маючи умисел направлений на злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання свого неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , достовірно знаючи, що дитина хвора та перебуває на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом легка розумова відсталість, яка супроводжується гіперкинетичним розладом поведінки, маючи тимчасові заробітки та можливість виплачувати на користь Комунального закладу «Зеленогайський спеціальний загальноосвітній навчально-виховний комплекс (дошкільний навчальний заклад школа-інтернат І-ІІІ ступенів) Харківської обласної ради, в якому він перебуває, грубо порушуючи обов'язки, які покладаються на батьків Конституцією України та сімейним законодавством, посягаючи на нормальний розвиток та здоров'я дитини, систематично, злісно ухилялася від цього обов'язку та відповідно до розрахунку боргу по аліментам, наданого відділом Державної виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції Харківської області станом на 01.04.2017 року, навмисно, будучи раніше судимою за злочин, передбачений ч.1 ст.164 КК України, допустила заборгованість по аліментам за період з 01 січня 2016 року по 01 квітня 2017 року на загальну суму 22734,06 грн.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого їй злочину визнала повністю, у вчиненому щиросердно розкаялася, підтвердила факт і обставини вчинення злочину, так як це зазначено вище.

Оскільки учасники судового розгляду не заперечували, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, та з урахуванням вимог ч.4 ст.349 КПК України суд обмежився допитом обвинуваченої та дослідженням доказів, які характеризують її особу.

За змістом ст.62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у п.65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява №25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Згідно з вимогами ст.91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, на потерпілого.
Вина обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні вище зазначеного злочину доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження, і обвинуваченою не оспорюються.

Дії обвинуваченої ОСОБА_4 , які виразилися у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання неповнолітньої дитини (аліментів), вчинене особою, раніше засудженою за злочин, передбачений цією статтею, суд кваліфікує за ч.2 ст.164 КК України.

При вирішенні питання про вид і міру покарання ОСОБА_4 суд враховує щире каяття, що відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України визнається судом обставиною, яка пом`якшує її покарання.

Обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Вивченням даних про особу ОСОБА_4 встановлено, що вона раніше судима, на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, має на утриманні малолітню доньку.

Відповідно до ч.2 ст.66 КК України наявність на утриманні обвинуваченої малолітньої дитини, суд визнає обставиною, яка пом`якшує її покарання.

Відповідно до змісту ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд відповідно до вимог ст.65 КК України, бере до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, його наслідки, обставини, які пом`якшують покарання, а також дані про особу обвинуваченої.

Згідно ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у своїй постанові від 01 лютого 2018 року (справа №634/609/15-к, провадження №51-658 км17) зазначив, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
За таких обставин справи, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченої, обставини, які пом`якшують покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання за ч.2 ст.164 КК України у виді громадських робіт в межах санкції частини цієї статті.

ОСОБА_4 була засуджена 11 грудня 2015 року за ч.1 ст.164 КК України вироком Дергачівського районного суду Харківської області до штрафу у розмірі 1700 гривень, який нею не сплачений.

Згідно ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Відповідно до ч.3 ст.72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.
У зв`язку з викладеним, вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 11 грудня 2015 року повинен виконуватися самостійно.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376, 392, 395 КПК України, суд

ухвалив
ОСОБА_4 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.164 КК України, та призначити їй покарання у виді 240 (двохсот сорока) годин громадських робіт.

Покарання у виді штрафу в розмірі 1700 гривень, яке призначене ОСОБА_4 вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 11 грудня 2015 року, виконувати самостійно.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1