справа № 755/8894/17
провадження № 51-6309ск18

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
розглянув в судовому засіданні в м. Києві 29 травня 2018 року касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 01 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 лютого 2018 року щодо ОСОБА_4 .
Обставини справи

1. Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 01 листопада 2017 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Києва,
засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за частиною 2 статті 185 КК на строк 2 роки; за частиною 3 статті 185 цього Кодексу на строк 3 роки; за частиною 2 статті 186 цього Кодексу на строк 4 роки. На підставі частини 1 статті 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
2. Згідно з положеннями статті 75 КК суд звільнив засудженого від відбування покарання з випробуванням і визначив іспитовий строк тривалістю 2 роки та поклав на нього виконання обов`язків, передбачених статтею 76 цього Кодексу.
3. За обставин, детально викладених у вироку, суд визнав ОСОБА_4 винуватим у тому, що він 09 травня 2017 року, близько 16:30, перебуваючи в приміщення гіпермаркету "Епіцентр К" по вул. Братиславська, 11 міста Києва, таємно викрав з полиці будівельні інструменти, які приховав під верхній одяг та виніс з магазину, завдавши гіпермаркету матеріальної шкоди на суму 753,50 грн.
18 квітня 2016 року близько 16:00, засуджений шляхом зривання замка, проник до підсобного приміщення, яке розташоване на прибудинковій території за адресою будинок АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав зварювальний апарат марки «Інвертер», який належить ОСОБА_5 , чим завдав потерпілому майнової шкоди на суму 2000 грн.
Крім того, 20 жовтня 2016 року, близько 16:50, ОСОБА_4 знаходячись в будинку АДРЕСА_1 , разом із ОСОБА_5 , попросив у останнього мобільний телефон марки «HTC 310» з метою здійснення дзвінка, не бажаючи повернути телефон власнику, відштовхнув ОСОБА_5 та вийшов з будинку, тим самим відкрито заволодів вказаним мобільним телефоном, завдавши потерпілому майнової шкоди на суму 1000 грн.
4. Апеляційний суд міста Києва ухвалою від 21 лютого 2018 року вирок суду щодо ОСОБА_4 залишив без змін.
Доводи касаційної скарги

5. У касаційній скарзі прокурор просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_4 посилаючись на неправильне застосування судами закону України про кримінальну відповідальність. На його думку, районний суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, необґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства, оскільки були відсутні обставини, які вказують про виправлення засудженого без відбування покарання.
Оцінка суду

6. Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копію судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
7. На обґрунтування своєї позиції щодо незгоди з призначеним засудженому покаранням прокурор зазначає, що суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, звільнивши ОСОБА_4 від призначеного покарання на підставі статті 75 КК, не повною мірою врахував особу винного, тяжкість та суспільну небезпечність вчиненого злочину, які мають правове значення при застосуванні положень статей 75, 76 КК.

8. З мотивувальної частини вироку слідує, що суд першої інстанції, визнавши засудженого винним, тим не менше, дійшов висновку про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства. Мотивуючи своє рішення щодо покарання, суд врахував кваліфікацію злочинів за статтею 12 КК, обставини вчинених правопорушень, при цьому суд також дав оцінку даним про особу засудженого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, зв`язків з антигромадськими елементами не має, його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, а також добровільне відшкодування шкоди, що є обставинами, які пом`якшують покарання. Зваживши на зазначене та враховуючи відсутність обтяжуючих обставин, суд дійшов правомірного висновку про призначення ОСОБА_4 покарання в межах санкцій частин 2, 3 статті 185, частини 2 статті 186 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки, при цьому визнав за можливість звільнення засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК.
8. Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

9. Законодавець, визначаючи правила застосування статті 75 КК, не виключив можливості її застосування також й у випадку засудження особи за сукупністю злочинів. Прокурор не навів у касаційній скарзі обґрунтування тому, у чому полягає неправильність застосування статті 75 КК і якими положеннями закону суду заборонено застосовувати цю статтю у ситуації, яка розглядалася судами першої та апеляційної інстанцій.
10. Фактично, доводи прокурора у касаційній скарзі зводяться до того, що суди першої і апеляційної інстанції надали таку оцінку обставинам вчинення злочину, індивідуальним рисам особи засудженого та іншим обставинам справи, з якою не згоден прокурор. Тобто, посилаючись формально на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, прокурор ставить питання щодо явної несправедливості призначеного покарання через м`якість.
11. Зі змісту ухвали апеляційного суду убачається, що доводи прокурора щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, які є аналогічними за змістом його апеляційної скарги, були ретельно перевірені апеляційним судом, який для їх спростування з дотриманням вимог статті 419 КПК у своїй ухвалі навів належні аргументи про повний, всебічний і об`єктивний судовий розгляд у суді першої інстанції, перевірив вказані доводи, детально їх розглянув і відмовив у їх задоволенні, навівши докладне обґрунтування прийнятого рішення. Зміст ухвали не дає підстав вважати, що покарання засудженому призначено з порушенням визначених у законі загальних засад. Із такими висновками суду погоджується і колегія суддів.

12. У касаційній скарзі прокурор не навів підстав вважати обране засудженому покарання явно несправедливим через м`якість і переконливих аргументів, які би ставили під сумнів законність оскаржуваних рішень, вмотивованість їх висновків з питань правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначеного ОСОБА_4 покарання, та які б свідчили про неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства.
13. З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які вказують про необхідність відкриття провадження і перевірки його матеріалів, а з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень убачається, що підстав для її задоволення немає.
Керуючись пунктом 2 частини другої статті 428 КПК, Суд, постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 01 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 лютого 2018 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2