УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2018 року
м. Київ
Справа № 756/7220/17

Провадження № 51-5912ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
За вироком Оболонського районного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки та покладено на нього відповідні обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, просить скасувати постановлені щодо ОСОБА_4 судові рішення, а матеріали кримінального провадження направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу.
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, в поданій скарзі прокурора не міститься обґрунтування неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, з урахуванням приписів ст. 75 КК(якою визначені умови для звільнення від відбування покарання з випробуванням), а відтак, й необхідності скасування вироку та ухвали на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПКз огляду на положення ст. 413цього Кодексу.

Крім того прокурор, не погоджуючись з ухвалою апеляційного суду, не наводить відповідного обґрунтування щодо незаконності мотивів та висновків, наведених в ній на спростування доводів апеляційної скарги прокурора. Також не вказує, які порушення допущені судом апеляційної інстанції при перевірці вказаних доводів і яким чином ці порушення могли перешкодити чи перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, та чому їх слід відносити до порушень, які тягнуть безумовне скасування рішення апеляційного суду касаційним судом.
Суд касаційної інстанції є судом права, відповідно до ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексу, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї висуваються за законом, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:
Залишити касаційну скаргу прокурора без руху і встановити йому семиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3