УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2018 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , скаржника ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Житомирі скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого слідчого відділу Житомирського відділу поліції Головного управління національної поліції в Житомирській області ОСОБА_6 від 31.07.2018 року (30.07.2018 року) про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0004386 від 01.09.2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді із скаргою, у якій просить скасувати постанову старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту СВ Житомирського ВП ГУ НП в Житомирській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 від 31.07 (30.07).2018 року «Про закриття кримінального провадження», як таку, що прийнята з порушенням конституційних прав скаржника, процесуальних норм, використанням доказів, які не є належними, допустимими та достовірними, окремі з яких вже піддавалися сумніву та не були взятими до уваги під час їх оскарження раніше та на даний час є предметом розгляду у іншому кримінальному провадженні.
Скарга умотивована тим, що в провадженні слідчого відділу Житомирського відділу поліції ГУ НП в Житомирській області знаходяться матеріали досудового розслідування №0004386, відомості щодо якого 01.09.2015р. внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за фактом ДТП, яке сталося 8 липня 2015 року, оскільки рухаючись по головній дорозі на автомобілі «Шевроле Авео», на перехресті вулиць Мануїльського - Домбровського ОСОБА_4 не зміг уникнути зіткнення з автомобілем «Шкода Фабіа», який спочатку знизив швидкість, а потім зненацька здійснив прискорення та перегородив ОСОБА_4 рух. Внаслідок ДТП автомобіль «Шевроле Авео», яким керував ОСОБА_4 , отримав значні механічні ушкодження, а ОСОБА_4 , за висновком експерта від 07.09.2015 року № 1761, додаткового висновку експерта від 06.11.2015 року № 2270 - середньої тяжкості тілесне ушкодження. Після цього було проведено ще три комісійні судово-медичні експертизи (висновок експерта № 28 від 29.04.2016 року, додатковий висновок експерта № 33 від 05.05.2016 року та повторний висновок експерта № 75 від 05.10.2016 року), які по причині необґрунтованості та порушення нормативно-правових актів, на підставі яких вони відпрацьовувались, не були взяті до уваги. У всіх зверненнях, де ОСОБА_4 оскаржував вищезазначені висновки експерта, ОСОБА_4 наголошував, що під час їх відпрацювання головами комісій ОСОБА_7 , ОСОБА_8 допускались порушення нормативно-правових актів, які застосовуються під час їх відпрацювання, а саме: допускалось часткове викладення інформації у дослідницьку частину висновку експерта з медичних документів, які надавались для вивчення; вносились зміни в текст наданих документів під час їх переносу до розділів: «Обставини справи» та «Дослідницька частина» висновків експерта; здійснювалось маніпулювання інформацією; не всі документи заносились до протокольної частини висновку експерта та доводились до членів комісії; не здійснювалось вивчення та належне оцінювання ситуації, під час якої ОСОБА_4 отримав травми, внаслідок чого в салоні автомобіля, яким ОСОБА_4 керував, виникли пошкодження від ударів тіла ОСОБА_4 , що зазначається у висновку експертів від 23.02.2016 року № 3/148 Житомирського науково-дослідного експертно- криміналістичного центру МВС України. Інформація про наявність зазначеного експертного дослідження в матеріалах справи в останніх трьох висновках експерта не зазначається; аналіз наявної інформації здійснювався поверхово, без докладного опису проведених досліджень та посилання на наукову медичну літературу.
Заявник вказав, що на його клопотання до слідчого, прокурора щодо надання пояснень судово-медичними експертами під час допиту, надійшла відповідь про те, що вони, прикриваючись ст. 63 Конституції України, відмовились надати свідчення, на підставі чого 30.06.2017 року прокурором Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_9 винесена постанова «Про призначення комісійної судово-медичної експертизи», виконання якої доручено експертам ДУ «Головне бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України». Зміст винесеної постанови відображав інформацію та перелік запитань, які не надавали можливості отримати повний та достовірний висновок експерта, створювали умови щодо отримання доказу, який висвітлював подію однобоко, порушуючи права ОСОБА_4 . Враховуючи це, за клопотанням ОСОБА_4 , прокурор ОСОБА_9 був усунутим від процесуального керівництва у зазначеному вище кримінальному провадженні.
ОСОБА_4 вказав, що на підставі його клопотання наступним процесуальним керівником у кримінальному провадженні - прокурором ОСОБА_5 30.08.2017 року винесена постанова «Про призначення комісійної судово-медичної експертизи», в якій враховуються майже всі зауваження ОСОБА_4
12.02.2018 року, у зв`язку з виникненням нових обставин, ОСОБА_4 звернувся до прокурора ОСОБА_5 з клопотанням про внесення змін у попередню постанову, на підставі чого прокурором винесено постанову, на підставі якої відпрацьовувався висновок експерта № 57/18 від 08.05.2018 року.
В постанові «Про призначення комісійної судово-медичної експертизи» від 12.02.2018 року враховувалось прохання ОСОБА_4 щодо включення до складу комісії фахівців ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» та зазначалось, що експертизу провести за участю потерпілого ОСОБА_4
05.05.2018 року, ОСОБА_4 отримав лист від ДУ «Головне бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України», вих. № 806/3 від 23.04.2018 року, за підписом керівника установи, в якому ОСОБА_4 було запропоновано прибути 04.05.2018 року о 08 год. 00 хв. за адресою: м. Київ, вул. Дорогожицька, 9, для проходження додаткового обстеження та надання додаткових матеріалів, без чого не можливо відповісти на всі запитання, що зазначені в постанові. В листі також зазначалось, що ОСОБА_4 повинен з собою мати кошти, які необхідні для проведення інструментальних обстежень, що дана установа не забезпечує. Крім того, лист було адресовано і на Житомирську місцеву прокуратуру.
В цей день ОСОБА_4 підготував клопотання, яке було задоволено прокурором ОСОБА_5 та в якому зазначалося, що Житомирською місцевою прокуратурою готується супровідний лист до ДУ «Головне бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України» про направлення додаткових матеріалів для проведення експертизи.
Також, 29.05.2018р. заявник звернувся до керівника Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_10 та під час особистого прийому йому був наданий відповідний супровідний лист.
Проте під час відпрацювання висновку експерта № 57/18 від 08.05.2018 року, на думку заявника, порушено вимоги ст. 101, ст. 102 КПК України, нормативно-правових документів, на підставі яких проводяться судово-медичні експертизи та його права, як потерпілого.
05.09.2018 року ОСОБА_4 отримав постанову старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту СВ Житомирського ВП ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_6 від 30.07.2018 року «Про закриття кримінального провадження», яку ОСОБА_4 оскаржує на підставі того, що вона порушує його права як потерпілого, тому що ОСОБА_4 не в змозі отримати висновок експерта, який відповідає вимогам ч. 1 ст. 101, п. 6 ч. 1 ст. 102 КПК України, та складено на підставі ч. 1 ст. 242 КПК України за клопотаннями ОСОБА_4 до прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_5 від 29.08.2017 р. № 1579, № 1580 скр-17 та від 12.02.2018 року № 1958 скр-18; слідчим, не звертаючи уваги на порушення процесуальних норм під час призначення та проведення комісійної судово-медичної експертизи, підсумком якої став висновок експерта № 57/18 від 08.05.2018 року, не поглиблюючись у зміст цього висновку, на що ОСОБА_4 звертав увагу в клопотанні від 12.07.2018 року № 305 к/п, винесено постанову від 17.07.2018 року «Про відмову в задоволенні клопотання потерпілого», яка дублюється з текстом постанови прокурора ОСОБА_5 , та відмовлено ОСОБА_4 у проведенні слідчої дії, що надавало можливість використати його права та обов`язок експерта прибути до слідчого і дати відповіді на запитання під час допиту. Вказана слідча дія надавала можливість пересвідчитись у належності та достовірності висновку експерта № 57/18 від 08.05.2018 року, як доказу, що передбачено ст. 94 КПК України; вона позбавляє можливості встановити об`єктивність зміни ступеня тяжкості нанесених тілесних ушкоджень із «середнього» на «легкі», без обстеження потерпілого, що передбачено п. 4.1. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6; в тексті постанови йде посилання на докази, які піддавались сумніву та не були взяті до уваги під час попереднього дослідження, що стало підставою для скасування постанов слідчих про закриття кримінального провадження від 22.06.2016 року та про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 27.02.2017 року.
Метою зазначеної постанови та спосіб її складання, на думку заявника, є узагальнення вибіркових даних, які створюють загальну картину достовірності та належності отриманого доказу у вигляді висновку експерта № 57/18 від 08.05.2018 року для прийняття процесуального рішення про закриття кримінального провадження, що є порушенням закону, що встановлено здійсненням аналізу мотивувальної частини постанови, а саме на 8 сторінці постанови, в другому абзаці, де здійснюється огляд висновку експерта № 57 від 08.05.2018 року робиться наголос на тому, що за результатами вивчення рентгенологом комісії головного бюро, КТ-сканів головного мозку від 24.11.2015 року та МРТ-сканів головного мозку від 08.02.2018 року, патологічних змін кісток черепа, головного мозку, в тому числі ознак субарахноїдального крововиливу, вогнищ забою, арахноїдиту не було виявлено, при цьому не звертається увага на те, що знімки зроблені не зразу після травми, яку ОСОБА_4 отримав 08.07.2015 року, а через деякий час, після тривалого лікування. ОСОБА_4 тричі проходив інтенсивний курс лікування по десять днів шляхом отримання крапельниць, уколів та прийому ліків, що в подальшому продовжувалось у вигляді прийому ліків внутрішньо. Два рази з них перебував на денному стаціонарі, про що є підтвердження у вигляді виписок із медичної карти амбулаторного хворого, остання з яких в період з 11.04 по 22.04.2016 року. В цей період та в подальшому, під час обстежень, інші лікарі неврологи, ознайомлюючись зі знімком КТ-сканів головного мозку від 24.11.2015 року, не ставили під сумнів наявність ознак арахноїдиту. Можливо, на знімку МРТ-сканів від 08.02.2018 року, який ОСОБА_4 зробив за рекомендацією обласного позаштатного невропатолога ОСОБА_11 , ознак захворювання арахноїдит не виявлено, тому що після тривалого лікування ОСОБА_4 стало набагато краще, у зв`язку з чим, ОСОБА_4 більше не продовжував проходження курсів лікування, які були на початку захворювання.
Разом з тим, слідчий ОСОБА_6 уникає сам та перешкоджає ОСОБА_4 у отриманні відповіді на зазначене запитання під час допиту експерта. При цьому, той факт, що захворювання арахноїдит є запальним процесом оболонок головного мозку, а не ушкодження кісок черепа, яке виникає унаслідок інфекційних захворювань, а також після перенесених черепно-мозкових травм, про що є інформація у висновку експерта № 57/18 від 08.05.2018р., слідчий не зазначає. Статистика свідчить, що відсоток захворювання в результаті останнього складає 30, тобто, майже третину. З яких медичних документів взято припущення про те, що довготривалість неврологічної симптоматики ОСОБА_4 могла бути обумовлена загостренням наявної у нього хронічної судинної патології. Подібні припущення, тільки за посиланням на хронічні інфекційні захворювання ОСОБА_4 , зазначались у висновку експерта № 28 від 29.04.2016 року, але вони у висновку № 57/18 від 08.05.2018 року не підтверджуються. В п`ятому абзаці 8 аркуша постанови зазначається, що за результатами вивчення рентгенологом комісії Головного бюро рентгенівських знімків лівого колінного суглоба від 03.08.2015р., 13.05.2016р. та правого колінного суглоба від 23.10.2015р., 26.04.2016р. й правого надколінника від 26.05.2016р. кістково-травматичних змін кісток, які приймають участь в утворенні суглоба, не виявлено. ОСОБА_4 зазначає, що саме гарний стан кісток дозволило йому уникнути більш серйозних травм.
Разом з тим, пост травматичний гонартроз, це захворювання пов`язане із руйнуванням хрящової тканини суглобів, що в подальшому призводить до деформуючого артозу та інвалідності. Про це, у висновку експерта 57/18 від 08.05.2018 року замовчується. Із-за цієї причини, до складу комісії не включено фахівця, який підтвердив діагнози лікарів, у яких проходив лікування ОСОБА_4 - лікаря травматолога ОСОБА_12 та ревматолога ОСОБА_13 .
На МРТ знімках колінних суглобів ОСОБА_4 , лікар ортопед-травматолог ОСОБА_14 виявив інформацію, яка не увійшла в описову частину висновків, в тому числі і про пошкодження менісків, на що вказував лікар ОСОБА_15 , який здійснював ультразвукове дослідження колінних суглобів ОСОБА_4 з перших днів лікування.
Висновок про те, що під час виникнення ДТП у ОСОБА_4 виникли тільки забійні травми колінних суглобів, садна перенісся та черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, а умови щодо пошкодження менісків та медіальної колатеральної зв`язки відсутні, свідчить про те, що не всі матеріали справи були досліджені. В матеріалах справи є достатньо інформації, щоб довести взаємозв`язок між подією та отриманими травмами. Крім того, незрозуміло, чому досліджується травма тільки лівого колінного суглоба. У висновку експерта № 57/18 від 08.05.2018 року відповіді надані не на всі запитання, які зазначаються у постанові про її призначення, але слідчий на це уваги не звернув.
Заявник вважає, що висновок експерта № 57/18 від 08.05.2018 року не можливо вважати всебічним та повним доказом, у розумінні норм та положень ст. 84, ст. 94 КПК України без з`ясування зазначених у викладеній інформації обставин. Відповіді на зазначені питання можливо було б отримати під час допиту експерта, про що ОСОБА_4 клопотав, але слідчий ОСОБА_6 знехтував зазначеними слідчими діями, на підставі свого внутрішнього переконання вважає висновок експерта № 57/18 від 08.05.2018 року належним, а сукупність всіх зібраних доказів достатньою для прийняття процесуального рішення щодо закриття кримінального провадження.
Заявник вважає, що під час проведення досудового розслідування було порушено його конституційне право, як сторони кримінального провадження - потерпілого, отримати відповіді на питання, що ОСОБА_4 реалізовував шляхом подачі клопотань до слідчих та процесуального керівника, що забезпечувало здійснення повного, всестороннього, об`єктивного вивчення обставин виникнення ДТП та її наслідків. Разом з тим, слідчі, прокуратура перешкоджали здійсненню прозорого дослідження всіх наявних в матеріалах кримінального провадження документів. Заявлені ОСОБА_4 доводи і клопотання істотно впливають на результати розгляду справи, але вони залишаються поза увагою слідчого та процесуального керівника у кримінальному провадженні.
У судовому засіданні ОСОБА_4 вимоги скарги підтримав, просив задовольнити скаргу в повному обсязі з підстав, які викладені у скарзі, доповіді у судовому засіданні (а.с. 37-47) та письмовому клопотанні (а.с. 96-106), які долучені до матеріалів справи.
Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, оскільки вважає, що досудове розслідування проведено повно та всесторонньо з дотриманням як матеріального так і процесуального права, а постанова слідчого законна та обґрунтована, під час досудового розслідуванні було проведено ряд слідчих дій, враховані та розглянуті всі клопотання заявника. Під час дослідження експертними установами визначено тяжкість та характер тілесного ушкодження ОСОБА_4 які виникли внаслідок ДТП, що є ключовим питанням для досудового розслідування. Разом з тим, до експертних установ направлялися всі матеріали кримінального провадження та медична документація потерпілого, а проведені експертизи дають підставу вважати про достатність всіх матеріалів для надання відповіді на поставлені ініціатором проведення експертизи питань, які також узгоджувалися із ОСОБА_4 за його клопотанням, оскільки експертними установами не поверталися матеріали із-за недостатності будь яких матеріалів чи медичної документації. Прокурор також зазначив, що досудове розслідування почалося через два місяці після ДТП, адже ДТП сталося 08.07.2015 року, а заява про вчинення злочину від ОСОБА_4 надійшла у вересні 2015 року, а тому дослідженню підлягало стан здоров`я ОСОБА_4 як до так і після ДТП. Одразу після ДТП ОСОБА_4 відмовився проходити медичний огляд та не вказував на серйозні травми. Оскільки перші судово-медичні експертизи не давали однозначної відповіді з приводу ступеня ушкоджень, які отримав заявник та чи наслідком таких ушкоджень є ДТП, а тому була необхідність у проведенні додаткової, комісійної, повторної комісійної та комплексної експертизи, висновки яких відповідають на ключове питання, а саме щодо ступеня та характеру ушкодження заявника під час ДТП. Досудове розслідування триває з 2015 року, а тому виходячи з розумних строків проведення досудового розслідування, виходячи з матеріалів справи, в якій відображені проведені слідчі дії, розглянуті та враховані всі клопотання заявника, просив відмовити у задоволенні скарги.
Слідчий слідчого відділу Житомирського відділу поліції Головного управління національної поліції в Житомирській області ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, однак в розумінні ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого не є перешкодою для розгляду скарги.
Слідчий суддя, вивчивши й дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження № 0004386, заслухавши пояснення учасників судового засідання, приходить до наступного висновку.
Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржене рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Згідно з вимогами ст. 110 КПК України мотивувальна частина постанови слідчого повинна містити відомості про: обставини, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
Як встановлено у судовому засіданні, СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004386 від 01.09.2015р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Відповідно до фабули кримінального провадження, 08.07.2015р. близько 11 години 00 хвилин на перехресті вул. Мануїльського та вул. Домбровського у м. Житомирі відбулося зіткнення між автомобілем Skoda Fabia, р/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_16 та автомобілем Chevrolet Aveo, р/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , внаслідок чого останньому заподіяні тілесні ушкодження.
Постановою старшого слідчого СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_6 від 31.07.2018р. кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Рішення слідчого мотивовано тим, що за результатами проведення досудового розслідування, у тому числі, шляхом допитів потерпілого, свідків, проведення слідчих експериментів, експертизи технічного стану транспортного засобу, транспортно-трасологічної експертизи, експертизи механізму та обставин ДТП встановлено, що з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і ДТП є виїзд автомобіля Skoda Fabia, р/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_16 в напрямку смуги руху автомобіля Chevrolet Aveo, р/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 в момент знаходження останнього від місця зіткнення на відстані, недостатньої для термінової зупинки автомобіля з метою запобігання зіткненню.
В постанові вказано, що суспільно-небезпечні наслідки, визначені диспозиціє ч. 1 ст. 286 КК України, у результаті ДТП не настали, оскільки за результатами проведених судово-медичних експертиз у потерпілого ОСОБА_4 виявлені легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, склад відповідного кримінального правопорушення в діянні відсутній, у зв`язку з чим кримінальне провадження підлягало закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України.
Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 15.07.2015р. у справі № 295/10450/15-п, яка набрала законної сили ОСОБА_16 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв`язку з чим, в силу приписів ч. 2 ст. 9 КУпАП остання не може бути притягнутою до кримінальної відповідальності.
Не погоджуючись із вказаним процесуальним рішенням слідчого, потерпілий ОСОБА_4 у скарзі від 17.09.2018р. просить постанову про закриття кримінального провадження скасувати як таку, що прийнята з порушенням конституційних прав потерпілого, процесуальних норм, використання доказів, які не є належними, допустимими, достовірними, окремі з яких вже піддавалися сумніву та не були взяті до уваги під час їх оскарження раніше та на даний час є предметом розгляду в іншому кримінальному провадженні, при цьому рішення про закриття кримінального провадження прийнято передчасно, без з`ясування усіх обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
ОСОБА_4 в якості підстав для скасування постанови про закриття кримінального провадження, зокрема, зазначив наступне:
- посилання в постанові про закриття кримінального провадження на висновок експерта № 28 від 29.04.2016р., додатковий висновок експерта № 33 від 05.05.2016р., повторний висновок експерта № 75 від 05.10.2016р., які з причин необґрунтованості та порушення нормативно-правових актів, на підставі яких вони відпрацьовувалися, не були взяті до уваги;
- необґрунтованість висновку експерта №57/18 від 08.05.2018р., невідповідність останнього вимогам ст.ст. 101, 102 КПК України та, як наслідок, неможливість посилання на останнього при прийнятті процесуальних рішень;
- проведений неналежний розгляд прокурором Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_5 клопотань потерпілого від 28.08.2017р., 12.02.2018р. про внесення до резолютивної частини постанови про призначення комісійної судово-медичної експертизи питань, запропонованих потерпілим у клопотанні;
- також проведений неналежний розгляд прокурором Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_5 клопотань потерпілого від 07.05.2018р., 26.06.2018р., 12.07.2018р., 18.07.2018р.;
- факт бездіяльності прокурора підтверджується ухвалами слідчих суддів Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ;
- неналежний розгляд клопотання потерпілого від 23.06.2018р., адресованому керівнику Житомирської місцевої прокуратури про надання можливості ознайомитися з матеріалами кримінального провадження;
- втрата органом досудового розслідування аркушу № 54 медичної картки амбулаторного хворого № 950002;
- необхідність допиту представників медичного персоналу, який надавав медичну допомогу потерпілому на початковому етапі лікування, що не було здійснено під час досудового розслідування;
- необхідність призначення у кримінальному провадженні комплексної судово-медичної та авто технічної експертизи.
В оскаржуваній постанові про закриття кримінального провадження відображені проведені слідчі дії, в тому числі, проведені експертизи для їх належної оцінки.
Згідно положень ст. 84-86 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Статтею 101 КПК України визначено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. Кожна сторона кримінального провадження має право надати суду висновок експерта, який ґрунтується на його наукових, технічних або інших спеціальних знаннях. Висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність. Запитання, які ставляться експертові, та його висновок щодо них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта. Висновок експерта не може ґрунтуватися на доказах, які визнані судом недопустимими.
Слід зазначити, що під час досудового розслідування рішення суду, слідчого судді про визнання недопустимими висновку експерта № 28 від 29.04.2016р., додаткового висновку експерта № 33 від 05.05.2016р., повторного висновку експерта № 75 від 05.10.2016р. не ухвалювались та не визнавалися недопустимими, а тому суд критично відноситься до клопотання заявника щодо визнання вказаних доказів неповними та неясними, а докази у вигляді цих висновків неналежними та недопустимими, та не вбачає підстав для його задоволення під час розгляду вказаної скарги. (а.с. 96-106)
Згідно ст. 70 КПК України судовий експерт несе кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку та на підставі ст. 69 КПК України, може відмовитися від надання висновку у разі, якщо наданих матеріалів не достатньо для надання відповіді на поставлені ініціатором проведення експертизи питань.
Слідчим суддею враховано, що під час проведення експертиз, експертами не поверталися матеріали кримінального провадження та експерти не відмовлялися від давання висновку.
Призначення і проведення експертиз в кримінальному судочинстві регулюється: статтями 69, 101-102, 242-243, 245, 332,356, 509 КПК України, Законом України «Про судову експертизу» № 4038-ХІІ від 25 лютого 1994 року, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджена наказом Міністерства юстиції України 8.10.1998 року № 53/5 (далі «Інструкція»)
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні досудового розслідування чи суду.
Згідно положенням п. 1.2.11 Інструкції, згідно з процесуальним законодавством України експертами виконуються первинні, додаткові, повторні, комісійні та комплексні експертизи.
Первинною є експертиза, коли об`єкт досліджується вперше.
Додатковою є експертиза, якщо для вирішення питань щодо об`єкта, який досліджувався під час проведення первинної експертизи, необхідно провести додаткові дослідження або дослідити додаткові матеріли (зразки для порівняльного дослідження, вихідні дані тощо), які не були надані експертові під час проведення первинної експертизи.
Повторною є експертиза, під час проведення якої досліджуються ті самі об`єкти і вирішуються ті самі питання, що й при проведенні первинної (попередніх) експертизи (експертиз).
Комісійною є експертиза, яка проводиться двома чи більшою кількістю експертів, що мають кваліфікацію судового експерта за однією експертною спеціалізацією (фахівцями в одній галузі знань). Комісія експертів може утворюватися органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), або керівником експертної установи.
Комплексною є експертиза, що проводиться із застосуванням спеціальних знань різних галузей науки, техніки або інших спеціальних знань (різних напрямів у межах однієї галузі знань) для вирішення одного спільного (інтеграційного) завдання (питання). До проведення таких експертиз у разі потреби залучаються як експерти експертних установ, так і фахівці установ та служб (підрозділів) інших центральних органів виконавчої влади або інші фахівці, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, на підставі постанов органу досудового розслідування про призначення експертизи, було проведено судово-медичну експертизу (висновок № 1761 від 07.09.2015), проведено додаткову судово-медичну експертизу (висновок експерта № 2270 від 06.11.2015), проведено експертизу технічного стану транспортного засобу (висновок експерта № 3/767 від 24.12.2015), транспортно-трасологічну експертизу (висновок експерта № 3/148 від 23.02.2016), комісійну судово-медичну експертизу (висновок експерта № 28 від 29.04.2016), додаткову комісійну судово-медичну експертизу (висновок експерта № 33 від 05.05.2016), комплексну експертизу обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди (висновок експерта № 3/254 від 01.04.2016), повторну комісійну судово-медичну експертизу (висновок експерта № 75 від 05.10.2016), комісійну судово-медичну експертизу в Головному бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України (висновок експерта № 57/18 від 08.05.2018).
Як на одну з підстав щодо скасування постанови про закриття кримінального правопорушення, заявник вказує, що висновки судово-медичної експертизи в Головному бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України № 57/18 від 08.05.2018 та комісійної судово-медичної експертизи № 28 від 29.04.2016 не відповідають вимогам КПК України, порушують права потерпілого, не відповідають на всі поставлені питання, а головне невірно встановлений ступінь тяжкості отриманих потерпілим тілесних ушкоджень.
Під час судового розгляду ОСОБА_4 вказав, що не має медичної освіти, однак, з моменту ДТП детально вивчав медичну літературу та має уявлення про характер та механізм отриманих ним травм 08.07.2015 р., що дає підстави йому приводити в сумнів відповідні висновки експертів. Зазначив, що протоколи допитів свідків не є медичними документами, однак можуть доповнювати записи, зроблені лікуючими лікарями в медичних документах та повинні були враховуватися експертами при проведенні судово-медичної експертизи. Крім того, пояснив, що при проведенні комісійної судово-медичної експертизи, наслідком якої став висновок від 08.05.2017р. експертною комісією не надано належної оцінки показам лікарів ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , висновку транспортно-трасологічної експертизи № 3/148 від 23.02.2016 р.
По суті скарги прокурор зазначив про те, що твердження скаржника про безпідставне посилання слідчого на висновки проведених судово-медичних експертиз у постанові про закриття кримінального провадження позбавлене правових підстав, оскільки процесуальні рішення слідчого повинні бути обґрунтованими та вмотивованими. В оскаржуваній постанові про закриття кримінального провадження відображені усі проведені слідчі дії, у тому числі, проведені експертизи для їх належної оцінки та можливості прийняття кінцевого процесуального рішення у справі. Крім того, віднесення доказів до категорії недопустимих, відповідно до положень КПК України, здійснюється виключно судом, а не потерпілим чи слідчим, прокурором. Жодного рішення суду, слідчого судді про визнання недопустимими висновку експерта № 28 від 29.04.2016, додаткового висновку експерта № 33 від 05.05.2016, повторного висновку експерта № 75 від 05.10.2016 не ухвалювалось.
Також прокурор вважає висновок експерта № 57/18 від 08.05.2018р. обґрунтованим, таким, що відповідає вимогам ст.ст. 101, 102 КПК України, оскільки у вказаному висновку експертами надано категоричну відповідь на запитання, встановлення якого, відповідно до ст. 242 КПК України, є обов`язковим, а саме, про характер та ступінь тяжкості отриманих потерпілим тілесних ушкоджень. Згідно вказаного висновку у результаті ДТП, яке мало місце 08.07.2015р., ОСОБА_4 отримав легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Крім того, прокурор вказав, що судовий експерт несе кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку та, згідно ст. 69 КПК України, може відмовитися від надання висновку у разі, якщо наданих матеріалів не достатньо для надання відповіді на поставлені ініціатором проведення експертизи питань. Натомість, експертами не відмовлено у наданні ключової відповіді про ступінь тяжкості отриманих потерпілим тілесних ушкоджень.
Висновки експертів підтверджують обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме, ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих потерпілим під час ДТП, оскільки встановлення таких обставин має значення для надання кримінально-правової оцінки діям особи-винуватця ДТП. Крім того, висновком експерта № 57/18 від 08.05.2018р. підтверджено, що у результаті ДТП ОСОБА_4 отримав легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що висновки вказаних експертиз проведені на підставі прийнятих слідчим процесуальних рішень у вигляді постанов про призначення експертиз, тобто у порядку, встановленому цим Кодексом. Посилання скаржника на порушення експертами відомчих інструкцій при проведенні експертиз не заслуговують на увагу, оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 1 КПК України кримінальне процесуальне законодавство складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших Законів. Таким чином, відомчі інструкції Міністерства охорони здоров`я України не є частиною кримінального процесуального законодавства, а тому, наявність їх порушень не свідчить про недопустимість доказів.
Встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень, відповідно до ч. 2 ст. 242 КПК України, здійснюється шляхом проведення експертизи.
Єдиним процесуальним джерелом доказів, яким можливо довести ступінь тяжкості та характер тілесних ушкоджень, є висновок експерта.
Згідно п.п. 4.4, 4.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995р., при проведенні судово-медичної експертизи експерт повинен використовувати оригінали медичних документів. У виняткових випадках дозволяється використання копій і виписок, за умови відображення в останніх вичерпних відомостей про ушкодження та їх клінічний перебіг. Ці документи мають бути засвідчені підписом лікаря і печаткою лікувального закладу. В необхідних випадках судово-медичний експерт може використовувати відомості досліджень, що проводяться із залученням відповідних спеціалістів, не обстежуючи потерпілого особисто.
Згідно п. 2 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 025/о Медична карта амбулаторного хворого №___, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України № 110 від 14.02.2012 форма № 025/о, є основним первинним медичним документом хворого, який лікується амбулаторно або вдома, і заповнюється на усіх хворих при зверненні у заклад охорони здоров`я, який надає амбулаторно-поліклінічну допомогу.
Відповідно до висновку експерта № 57/18 від 08.05.2018р. у результаті ДТП, яка мала місце 08.07.2015р., ОСОБА_4 отримав легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Відповідь на вказане питання надана експертами в категоричній формі та узгоджується з висновками експертів № 28 від 29.04.2016р., № 33 від 05.05.2016р., № 75 від 05.10.2016р.
Посилання у скарзі на те, що експертами, під час відпрацювання останнього за рахунком висновку не опрацьовані матеріали кримінального провадження є безпідставними, оскільки відповідно до супровідних листів експертам надані в повному обсязі матеріали досудового розслідування. Відповідно до змісту висновку, супровідних листів вбачається, що експертам у повному обсязі надані матеріали кримінального провадження, медичні документи потерпілого (медичні книги амбулаторного хворого), результати лабораторних та інструментальних досліджень, також для дослідження експертів надані картка виклику швидкої медичної допомоги, медичні картки амбулаторного та стаціонарного хворого, результати лабораторних та клінічних досліджень.

Таким чином, можна дійти висновку, що проведення судово-медичної експертизи в Головному бюро судово-медичної експертизи МОЗ України здійснено шляхом аналізу та вивчення медичних документів ОСОБА_4 , детально описаних в висновку № 57/18 від 08.05.2018р., результатів лабораторних та клінічних аналізів потерпілого, при цьому згідно Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995р. в необхідних випадках судово-медичний експерт може використовувати відомості досліджень, що проводяться із залученням відповідних спеціалістів, не обстежуючи потерпілого особисто, а тому неявка потерпілого до Головного бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України не являється підставою для визнання висновку експерта неповним чи недостовірним.
Посилання скаржника на неврахування у висновку експерта № 57/18 від 08.05.2018р. результатів транспортно-трасологічної експертизи (висновок експерта № 3/148 23.02.2016р.) не знайшло свого підтвердження, оскільки у висновку вказано, що механізм виникнення розшарування медального меніска і часткового розриву медіальної колатеральної зв`язки лівого колінного суглоба переважно непрямий надмірне вальгусне відхилення гомілки за умов ротації тулуба на опорній нозі, що не відповідає обставинам, які вказані у матеріалах справи за умов знаходження ОСОБА_4 на місці водія легкового автомобіля під час його зіткнення з іншим легковим автомобілем.
З аналізу резолютивної частини постанови прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_5 від 12.02.2018р. вбачається, що питання, запропоновані потерпілим у клопотаннях від 27.08.2017р., 12.02.2018р. враховані та включені до прохальної частини процесуального документа, разом з тим, включення до резолютивної частини постанови змісту показів лікарів ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , як того просив заявник, не відповідає положенням ст. 110 КПК України, а тому не може слугувати підставою для скасування постанови.
Аргументи потерпілого про неналежний розгляд прокурором Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_5 клопотань потерпілого від 07.05.2018р., 26.06.2018р., 12.07.2018р., 18.07.2018р., що на думку заявника, підтверджено ухвалами слідчих суддів Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , не відповідають обставинам справи. Зокрема, 07.05.2018р. на адресу Житомирської місцевої прокуратури надійшло клопотання потерпілого ОСОБА_4 від 05.05.2018р. про вручення супровідного листа про направлення до експертної установи медичної книжки форми № 2 № 945, клопотання перед установою про здійснення медичного обстеження потерпілого безкоштовно. Указане клопотання розглянуто прокурором у порядку та строки, визначені ст. 220 КПК України та надано відповідь від 10.05.2018р. про його задоволення. Крім того, на адресу Житомирської місцевої прокуратури надійшло клопотання потерпілого ОСОБА_4 від 26.06.2018р. про звернення до слідчого судді з клопотанням про призначення судово-психологічної експертизи на предмет встановлення розміру моральної шкоди, завданої злочином у кримінальному провадженні № 0004386. На час надходження вказаного клопотання прокурор ОСОБА_5 перебував у щорічній відпустці у період з 19.06.2018р. по 05.07.2018р., що підтверджується наказом прокурора Житомирської області від 18.06.2018р. Відповідь на клопотання надана першим заступником керівника Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_20 від 27.06.2018р., згідно якої вирішення питання про призначення психологічної експертизи буде здійснено після проведення комісійної судово-медичної експертизи. У подальшому, після отримання результатів комісійної судово-медичної експертизи необхідність в призначенні експертизи щодо встановлення розміру заподіяної моральної шкоди в результаті вчинення злочину відпала, оскільки встановлено, що склад злочину в діянні відсутній, а, отже, відсутня і моральна шкода, завдана злочином.
На адресу Житомирської місцевої прокуратури надійшло клопотання ОСОБА_4 від 12.07.2018р. про проведення перехресного допиту експерта ОСОБА_21 . Постановою прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_5 від 16.07.2018р. в задоволенні клопотання відмовлено, оскільки перехресний допит передбачає право протилежної сторони поставити питання особі, а потерпілий не є протилежною стороною прокурору. Постанова відправлена потерпілому засобами поштового зв`язку. У подальшому потерпілим подано клопотання від 18.07.2018р. про допит експерта ОСОБА_21 за участю потерпілого, в задоволенні якого відмовлено постановою прокурора від 23.07.2018р. Вказані постанови не скасовані та є чинними.
Посилання ОСОБА_4 на те, що факт бездіяльності прокурора підтверджено ухвалами слідчих суддів є безпідставним. Зокрема, ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_17 від 08.08.2018р. скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора залишено без задоволення. При цьому, в ухвалі не міститься відомостей про неналежний розгляд прокурором клопотань, а лише констатується, що кримінальне провадження закрито. Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_18 від 04.09.2018р. відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову прокурора про відмову в задоволенні клопотання від 23.07.2018р. При цьому, в ухвалі відсутні будь-які відомості про те, що оскаржувана постанова є незаконною, а лише зазначено, що кримінальне провадження закрито.
Також, 23.06.2018р. на адресу Житомирської місцевої прокуратури надійшло клопотання ОСОБА_4 про надання для ознайомлення матеріалів кримінального провадження № 0004386. Станом на 23.06.2018р. прокурор Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_5 перебував у щорічній відпустці з 19.06.2018р. по 05.07.2018р., що підтверджується наказом прокурора Житомирської області від 18.06.2018р. Відповідь на клопотання потерпілому надано 26.06.2018р. за підписом першого заступника керівника Житомирської місцевої прокуратури. У відповіді вказано, що після надходження матеріалів кримінального провадження до місцевої прокуратури потерпілому буде надано можливість ознайомитися з матеріалами. На день надходження клопотання матеріали кримінального провадження не перебували в місцевій прокуратурі, у зв`язку з чим надати останні потерпілому не вважалося можливим. Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження супровідний лист про направлення матеріалів до місцевої прокуратури датований Головним бюро МОЗ України 27.06.2018р. У подальшому, потерпілому ОСОБА_4 надано безперешкодний доступ до матеріалів кримінального провадження, про що свідчать розписки останнього від 03.08.2018р., 11.09.2018р.
Твердження потерпілого про незаконність закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою аркушу № 54 з медичної картки амбулаторного хворого є необгрунтованим, оскільки з висновку експерта № 57/18 від 08.05.2018 не вбачається, що надані на дослідження медичні документи мають недоліки в частині відсутності певних записів, аркушів. Таким чином, експертиза проведена за наявності достатніх матеріалів.
З приводу необхідності призначення у кримінальному провадженні комплексної судово-медичної та авто технічної експертизи, слідчим суддею враховано, що будь яких клопотань на стадії досудового розслідування про її призначення не надходило. Крім того, відповідно до положень КПК України, Закону України «Про судову експертизу» первинним механізмом отримання стороною кримінального провадження відомостей у сфері спеціальних знань є призначення експертизи. У подальшому, залежно від обставин кримінального провадження, може вбачатися необхідність у призначенні та проведенні повторних, додаткових, комісійних судових експертиз. Комплексна експертиза призначається у кримінальних провадженнях, де експерт однієї сфери знань, в силу складності кримінального провадження не може надати категоричної відповіді на поставлені питання без застосування спеціальних знань іншої галузі. При цьому, будь-яких клопотань від судово-медичних експертів про необхідність залучення фахівців іншої сфери знань, зокрема, судової авто техніки, не надходило. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що експертам надано достатньо матеріалів, зокрема, висновок транспортно-трасологічної експертизи № 3/148, за наявності яких можливо зробити висновок про характер та ступінь тяжкості отриманих ОСОБА_4 тілесних ушкоджень.
Слід також зауважити, що досудове розслідування почалося через два місяці після ДТП, адже ДТП сталося 08.07.2015 року, а заява про вчинення злочину відносно ОСОБА_4 надійшла від останнього 01.09.2015 року. Після ДТП від медичного огляду ОСОБА_4 відмовився та в своїх поясненнях від 08.07.2015 року вказав про те, що потерпілі внаслідок ДТП відсутні.
Заявник в судовому засіданні пояснив це тим, що оскільки автомобіль яким він керував належав його знайомому, тому першочергово він хотів здійснити ремонт транспортного засобу, а вже потім виявив погіршення стану здоров"я. Також підтвердив, те, що звертався до ОСОБА_16 щодо відшкодування нею збитків внаслідок ДТП, однак вона відмовила.
Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України передбачає порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, в результаті чого потерпілому заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.
Таким чином, обов`язковими елементами об`єктивної сторони відповідного складу кримінального правопорушення (злочину) є: суспільно-небезпечне діяння, яке характеризується необережною формою вини; суспільно-небезпечні наслідки у вигляді спричинення потерпілому в результаті суспільно-небезпечного діяння тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості; причинний зв`язок між суспільно-небезпечним діянням та суспільно-небезпечними наслідками.
У відповідності до ч. 2 ст. 9 КУпАП адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
ОСОБА_16 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, її притягнено до адміністративної відповідальності, за наслідками якого вона сплатила штраф.
Диспозиція ст. 124 КУпАП передбачає порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Диспозиція ч. 1 ст. 286 КК України передбачає порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, в результаті чого потерпілому заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.
Таким чином, з огляду на приписи ч. 1 ст. 2 КК України, ч. 2 ст. 9 КУпАП, критерієм розмежування адміністративної та кримінальної відповідальності за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортними засобами є наслідки, які настають в результаті порушення.
Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 28 від 29.04.2016р. Обласного бюро судово-медичної експертизи Житомирської обласної ради, висновку комісійної судово-медичної експертизи № 57/18 від 08.05.2018 Головного бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України, у результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08.07.2015р. ОСОБА_4 отримав легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Наведені висновки судово-медичних експертиз є взаємоузгодженими між собою.
Покази лікуючих ОСОБА_4 лікарів не можуть сприйматися для встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, оскільки встановлення відповідних обставин здійснюється виключно експертним шляхом.
Таким чином, установлено, що суспільно-небезпечні наслідки, визначені диспозицією ч. 1 ст. 286 КК України, у результаті ДТП не настали, що свідчить про відсутність в діях учасників ДТП складу кримінального правопорушення.
Отже, порушення ОСОБА_16 правил безпеки дорожнього руху, з огляду на відсутність спричинення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та свідчить про відсутність в діях останньої складу кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Слідчим суддею під час вивчення матеріалів досудового розслідування встановлено, що у кримінальному провадженні проведені наступні слідчі дії.
Допитано в якості свідка ОСОБА_16 , яка надала відомості про обставини вчиненого правопорушення.
Проведено судово-медичну експертизу (висновок № 1761 від 07.09.2015р.), відповідно до якого при експертизі ОСОБА_4 встановлено наявність легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Не можна виключити, що вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_4 утворилися 08.07.2015 у результаті ДТП.
Допитано в якості потерпілого ОСОБА_4 , який детально розповів обставини ДТП, яка мала місце 08.07.2015р., порядок та характер проведеного лікування.
Допитано в якості свідка ОСОБА_22 , який був очевидцем події та розповів про обставини ДТП, яка мала місце 08.07.2015р.
Проведено додаткову судово-медичну експертизу (висновок експерта № 2270 від 06.11.2015р.), відповідно до якого, при експертизі ОСОБА_4 встановлено наявність легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. З медичних документів ОСОБА_4 вбачається, що згідно даних МРТ у нього раніше мали місце зміни з боку колінного суглобу, тобто до зазначеної травми, але він ніде не лікувався, за медичною допомогою не звертався, а отримана травма - частковий розрив медіальної колатеральної зв`язки лівого колінного суглоба, спричинила за собою тривалий розлад здоров`я, що і було віднесено до категорії середнього ступеня тяжкості.
Проведено експертизу технічного стану транспортного засобу (висновок експерта № 3/767 від 24.12.2015р.), відповідно до якого на автомобілі Chevrolet Aveo, р/н НОМЕР_2 , наявні сліди і пошкодження ударно-динамічного характеру, сконцентровані в його передній частині і виражені слідами вдавлювання, згину та зламу деталей. У процесі дослідження технічного стану автомобіля не встановлено яких-небудь характерних ознак раптової відмови або технічних несправностей систем, вузлів, агрегатів і деталей, що впливають на безпеку дорожнього руху, які могли б знаходитися у причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і дорожньо-транспортної пригоди.
Проведено транспортно-трасологічну експертизу (висновок експерта № 3/148 від 23.02.2016), відповідно до якого в салоні автомобіля Chevrolet Aveo, р/н НОМЕР_2 , наявні сліди і пошкодження ударно-динамічного характеру, сконцентровані в його лівій частині і виражені слідами вдавлювання, згину та зламу деталей.
Проведено слідчий експеримент за участю потерпілого ОСОБА_4 , під час якого потерпілий на місцевості відтворив обстановку та обставини ДТП, яка мала місце 08.07.2015р..
Проведено комісійну судово-медичну експертизу (висновок експерта № 28 від 29.04.2016р.), відповідно до якого у ОСОБА_4 були відсутні такі пошкодження з боку лівого колінного суглоба, як частковий розрив внутрішньої бокової зв`язки і трансхондрального перелому внутрішнього меніска. Більш ймовірно, що у потерпілого був забій лівого колінного суглоба, причиною якого став удар по ньому твердим тупим предметом, а механізм виникнення переломів меніска і розривів зв`язок різний і не відповідає характеру пошкодження, виявленого у ОСОБА_4 органічні зміни, виявлені з боку головного мозку у ОСОБА_4 є наслідком часто протікаючих респіраторних інфекцій та з травмою, отриманою 08.07.15 року внаслідок ДТП, в причинному зв`язку не перебуває. Таким чином, тілесні ушкодження, отримані ОСОБА_4 08.07.2015р. під час ДТП у вигляді: ЗЧМТ, струс головного мозку без виражених клінічних проявів, забою м`яких тканин і садна спинки носа, а також забиття лівого колінного суглоба та поверхневої рани в області лівого колінного суглоба відносяться до категорії легких з короткочасним розладом здоров`я, заподіяні дією твердих тупих з обмеженою контактує поверхнею предметів.
Проведено додаткову комісійну судово-медичну експертизу (висновок експерта № 33 від 05.05.2016р.), відповідно до якого 05.08.2015 року (через 28 днів після ДТП 08.07.15 року) було проведено МРТ лівого колінного суглоба ОСОБА_4 , встановлено, що є наслідки часткового розриву медіальної колатеральної зв`язки, дегенеративні зміни тіла і заднього рогу медіального меніска, що свідчить про травму, яка мала місце більш 6-ти місяців, тобто не пов`язані з ДТП 08.07.15р. року, це не підтверджено як клінічною симптоматикою (відсутність крові в суглобовій сумці - гемартроз) так і даними інструментальних методів дослідження (УЗД, рентгенографія колінного суглоба).
Проведено додатковий слідчий експеримент за участю потерпілого ОСОБА_4 , під час якого потерпілий на місцевості додатково відтворив обстановку та обставини ДТП, яка мала місце 08.07.2015р.
Проведено комплексну експертизу обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди (висновок експерта № 3/254 від 01.04.2016р.), згідно якого при заданих вихідних даних, з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і ДТП є виїзд автомобіля Skoda Fabia, р/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_16 в напрямку смуги руху автомобіля Chevrolet Aveo, р/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 в момент знаходження останнього від місця зіткнення на відстані, недостатньої для термінової зупинки автомобіля з метою запобігання зіткненню.
Додатково допитано потерпілого ОСОБА_4 , який пояснив, що до події 08.07.2015р. травм лівого колінного суглобу не мав, хворобами нервової системи не хворів, на головні болі не страждав, про що свідчить відсутність записів у медичних документах. Після ДТП проходив лікування в поліклініці ЦМЛ № 1, де потерпілого лікував хірург ОСОБА_19 , медсестра ОСОБА_23 , а також лікар ОСОБА_15 , який являється лікарем медико-діагностичного центру «Експерт».
Допитано в якості свідка ОСОБА_23 , яка пояснила, що працює на посаді сестри медичної фізіотерапевтичного відділення поліклініки ЦМЛ № 1 з 1994 року. ОСОБА_4 влітку, приблизно в серпні 2015 року проходив процедури ультразвуку лівого колінного суглобу. Дана процедура призначається лікарями травматологами та хірургами та направлена на покращення кровообігу в суглобах. Під час проведення процедур свідок особисто накладала на лівий колінний суглоб ОСОБА_4 спеціально призначені прилади та бачила там гематому. На що скаржився ОСОБА_4 свідку не відомо. Курс лікування ОСОБА_4 проходив близько 10 разів. За яких обставин ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження свідку не відомо.
Допитано в якості свідка ОСОБА_19 , який пояснив, що 09.07.2015р. на прийом прийшов ОСОБА_4 . Під час огляду ОСОБА_4 сказав, що отримав травму лівого колінного суглобу. У подальшому свідок виявив ушкодження лівого колінного суглобу, обмеження руху, набряку та підшкірної гематоми. Після огляду ОСОБА_4 призначено обстеження, проведено УЗД та попередньо призначено ліки. Після проведення УЗД 10.07.2015р. ОСОБА_4 прийшов з результатами, в яких зазначено, що лівий колінний суглоб має пошкодження меніску, зв`язочного апарату суглобу та синовііт (рідина в суглобі), яка зазвичай збирається в результаті травми. Дана травма могла бути отримана 08.07.2015р., оскільки була гематома, набряк коліна та біль. На запитання слідчого, чи повідомляв ОСОБА_4 під час проведення лікування, де отримав травму, свідок не зміг відповісти. Приблизно через місяць проведено МРТ лівого колінного суглобу виявлено пошкодження зв`язочного апарату. ОСОБА_4 лікувався більше ніж 6 місяців, оскільки неодноразово свідок бачив його у поліклініці у травматолога та невролога. Оглянувши всі результати знімків УЗД та МРТ свідок прийшов до клінічного діагнозу, що травма була утворена 08.07.2015р., оскільки травма була свіжою та не могла утворитися за декілька місяців до цього.
Допитано свідка ОСОБА_15 , який пояснив, що 10.07.2015р. для проведення діагностики прибув ОСОБА_4 (ультразвукове дослідження лівого колінного суглобу). Після цього було виявлено ушкодження та встановлено діагноз: УЗ-ознаки трансхонаїдальної тріщини тіла медіального меніска, синовііт змішаного характеру. За наявності синовііта змішаного характеру травма могла бути отримана за 2-3 дні до проходження діагностики;
Проведено повторну комісійну судово-медичну експертизу (висновок експерта № 75 від 05.10.2016р.), відповідно до якого в даному конкретному випадку встановити причино-наслідковий зв`язок даної травми із дорожньо-транспортною подією 08.07.2015р., та передбачити розвиток даної патології колінного суглобу, без відповідного медичного лікування, не представляється можливим, а також враховуючи те, що після ДТП 08.07.2015р. в медичних документах відсутні дані щодо клінічної симптоматики травми колінного суглобу, дані додаткових інструментальних методів досліджень (рентгенографія лівого колінного суглобу датована 03.02.15р., а ДТП мало місце 08.07.2015р. в період часу з 08.07.2015р. до 05.08.2015р. рентгенографія лівого суглобу не проводилася). Згідно даних всіх медичних документів ОСОБА_4 , тричі відмовився від госпіталізації в профільний заклад (відділення), що не дає чіткої можливості засвідчити зміни головного мозку та судин (ступінь важкості черепно-мозкової травми), які були на момент травми при ДТП та можливі наслідки до яких вони призвели.
Здійснено заходи щодо допиту експертів ОСОБА_24 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 .
Проведено комісійну судово-медичну експертизу в Головному бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України (висновок експерта № 57/18 від 08.05.2018р.), відповідно до якого, враховуючи дані наданої медичної документації слід вважати, що після події 08.07.2015р. у ОСОБА_4 мали місце черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку та садна на переніссі, яка відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (тривалістю понад шести днів, але не більше як три тижні (21 день).
Згідно зі ст. 215 КПК України досудове розслідування здійснюється у формі досудового слідства. Зазначена норма, як і в цілому положення глави 19 КПК України, визначають форму та регламентують порядок проведення досудового слідства, однак не встановлюють переліку процесуальних та слідчих дій, які обов`язково належить здійснити в ході досудового розслідування для його закінчення.
Так, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого (ч. 5 ст. 40 КПК України).
Тобто, орган досудового розслідування в залежності від описаних заявником обставин, в яких останній вбачає ознаки кримінально-караних діянь, та залежно від того, як ці ознаки будуть співвідноситися з ознаками складу злочину, в даному випадку, передбаченого ст. 286 КК України, на власний розсуд визначає об`єм перевірочних дій, достатній, за переконанням слідчого чи прокурора, для прийняття мотивованого рішення у відповідності до положень ч. 2 ст. 283 КПК України.
Згідно ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Як наслідок говорити про недотримання норм КПК України зокрема, вимог його статті 9, передумов немає. Тим паче, що не є доречним, на думку слідчого судді, скасовувати вірне за своєю суттю рішення, лише, з одних формальних підстав, так як це не кореспондується з вимогами ст.ст. 2, 28 того ж Кодексу. Проведений комплекс слідством дій є достатнім, у цій ситуації, для висновку про відсутність складу кримінального правопорушення.
У відповідності до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Закриття кримінального провадження, відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 3, ст.ст. 110, 284 КПК України є завершальною стадією досудового розслідування. Таким чином, з урахуванням положень ст.ст. 2, 9 КПК України вбачається, що завершення досудового розслідування у формі закриття кримінального провадження можливе у випадку всебічного, повного та неупередженого з`ясування обставин кримінального правопорушення та надання вказаним обставинам належної правової оцінки.
З постанови про закриття кримінального провадження від 31.07.2017р. та з матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час проведення досудового розслідування проведено необхідні слідчі та процесуальні дії, проведення яких є необхідним для встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальних провадженнях з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 286 КК України та наявність яких дозволяє дійти висновку про відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Зважаючи на викладені вище обставини, слідчий суддя дійшов висновку, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження винесена на підставі повного то всебічного з`ясування обставин справи, які встановлено шляхом проведення необхідної та достатньої кількості слідчих дій та підтверджені достатніми та допустимими доказами, а посилання, на які посилається у скарзі ОСОБА_4 не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду скарги, тому скарга ОСОБА_4 на постанову від 31.07.2018 року про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0004386 від 01.09.2015 року задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 84-86, 101-102, 110, 284, 303-307, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -
ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову слідчого слідчого відділу Житомирського відділу поліції Головного управління національної поліції в Житомирській області ОСОБА_6 від 31.07.2018 року (30.07.2018 року) про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0004386 від 01.09.2015 року - відмовити.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.
Повний текст ухвали складено 23.10.2018 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1