УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2018 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва подання начальника ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_2 , в порядку ст.206 КПК України,

за участю:

секретаря - ОСОБА_3 ;

прокурора ОСОБА_4 ;

слідчого ОСОБА_5 ;

захисника ОСОБА_6 ;

затриманого ОСОБА_7 ;

представника ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:
18 вересня 2018 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло подання начальника ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_2 , в порядку ст.206 КПК України, щодо утримання ОСОБА_7 у слідчому ізоляторі та роз`яснення порядку виконання постанови Дніпровського районного суду м.Києва від 26.03.2010 року в частині обрахування строків тримання під вартою.

Як убачається зі змісту вищевказаного подання, ОСОБА_7 затримано 23.06.2018 року працівниками Дніпровського УП ГУ НП України в м. Києві на підставі постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 26.03.2010.

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 26.03.2010 (справа № 1-210/10) ОСОБА_7 змінено запобіжний захід з підписки про невиїзд на утримання під вартою в Київському СІЗО Державного Департаменту України з питань виконання покарань, та оголошено в розшук.

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 24.01.2012 кримінальну справу (№1-795/2011) по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України - направлено прокурору Дніпровського району м.Києва для проведення додаткового розслідування.

На адресу слідчого ізолятора 12.09.2018 року за вх. №21789 надійшов супровідний лист Дніпровського районного суду м.Києва від 17.07.2012р. за № 1-795/11 (1/2604/68/12) про направлення кримінальної справи (№ 1-795/2011 (1/2604/68/12)) відносно ОСОБА_7 для проведення додаткового розслідування до прокуратури Дніпровського району м.Києва.

Враховуючи те, що за час тримання під вартою у слідчому ізоляторі ОСОБА_7 у судові засідання не викликався, до слідчих дій не залучався, та з метою запобігання незаконного утримання останнього під вартою, керуючись ст. 206 КПК України, начальник ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва.

В судовому засіданні представник ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_8 подання підтримала з підстав у ньому викладених. Пояснила, що Київське СІЗО неодноразово звертався із запитами до Київської місцевої прокуратури № 4, Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві, Дніпровського районного суду м. Києва з проханням надати інформацію в провадженні якого органу перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 та надати документи. Отримана відповідь від Дніпровського районного суду м. Києва свідчила, що 24.01.2012 кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, було направлено прокурору Дніпровського району м.Києва для проведення додаткового розслідування. Від Київської місцевої прокуратури № 4 та Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві жодної відповіді отримано не було.

Прокурор Київської місцевої прокуратури № 4 зазначив, що є процесуальним керівником у кримінальному провадженні №0008531 за ч.1 ст. 185 КК України, яке розслідується Дніпровським УП ГУ НП у м. Києві. Просить врахувати вимоги Перехідних положень КПК України, відповідно до яких запобіжні заходи, застосовані під час дізнання та досудового слідства до набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим кодексом. З урахуванням наведеного, вважає, що належною правовою підставою для утримання ОСОБА_7 під вартою є постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 26.03.2010. При цьому надав слідчому судді витяг з бази даних АРМОР про те, що ОСОБА_7 перебував у розшуку, та витяг з ЄРДР №0008531. Також повідомив про те, що до моменту внесення відомостей до ЄРДР матеріали кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_7 знаходились у Дніпровському УП ГУНП у м. Києві.

Слідчий Дніпровського УП ГУНП в м.Києві ОСОБА_5 пояснив, що 13.09.2018 отримав доручення від начальника СВ Дніпровського УП ГУНП в м.Києві здійснити досудове розслідування, після чого вніс відомості про вчинення кримінального правопорушення за матеріалами кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_7 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0008531. У вказаному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру. Наскільки йому відомо, до 13.09.2018 року вказана кримінальна справа перебувала у Київській місцевій прокуратурі № 4. На пропозицію слідчого судді надати документи для вирішення питання в порядку ст. 206 КПК України щодо наявності законних підстав для тримання ОСОБА_7 під вартою, жодних документів не надав.

Захисник ОСОБА_6 вважає, що ОСОБА_7 незаконно утримується під вартою та підлягає негайному звільненню. Так, строк тримання під вартою ОСОБА_7 згідно постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 26.03.2010 у будь-якому випадку не може перевищувати 60 діб. Також просив слідчого суддю звернути увагу на те, що з моменту затримання ОСОБА_7 жодного разу не викликали до слідчого, ніяких слідчих або процесуальних дій із ним не проводили, а тому вважає, що керівництво СІЗО правомірно звернулось до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва за місцем знаходження установи для вирішення питання законності утримування ОСОБА_7 під вартою згідно положень ст. 206 КПК України.

Затриманий ОСОБА_7 підтримав думку свого захисника та повідомив, що він був затриманий 23 червня 2018 року у зв?язку із перебуванням у розшуку, після чого був поміщений до Київського СІЗО. До теперішнього часу його не викликали до слідчого та не вивозили до слідчого судді.

Слідчий суддя, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подання та долучені до нього матеріали, приходить до наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, в провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебувала кримінальна справа (№1-795/2011) по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, розгляд якої здійснювався за правилами КПК України 1960 року.

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 26.03.2010 (справа № 1-210/10) ОСОБА_7 змінено запобіжний захід з підписки про невиїзд на утримання під вартою в Київському СІЗО Державного Департаменту України з питань виконання покарань, та оголошено в розшук.

24.01.2012 постановою Дніпровського районного суду міста Києва кримінальну справу (№1-795/2011) по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України - направлено прокурору Дніпровського району м.Києва для проведення додаткового розслідування.

23.06.2018 ОСОБА_7 був затриманий працівниками Дніпровського УП ГУ НП України в м. Києві на підставі постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 26.03.2010.

13.09.2018 року до ЄРДР внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбачено ч.1 ст. 185 КК України за обставинами, які були предметом судового розгляду у кримінальній справі №1-795/2011 по обвинуваченню ОСОБА_7 , що була направлена для проведення додаткового розслідування до прокуратури Дніпровського району м. Києва згідно постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 24.01.2012.

Відповідно до п.9 Перехідних положень КПК України запобіжні заходи, застосовані під час дізнання та досудового слідства до набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим кодексом.

За змістом пункту 10 Перехідних положень КПК України кримінальні справи, які на день набрання чинності цим Кодексом не направлені до суду з обвинувальним актом, постановою про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, постановою про направлення справи до суду для вирішення питання про звільнення від кримінальної відповідальності, розслідуються, надсилаються до суду та розглядаються судами згідно з положеннями цього Кодексу.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені часиною 1 цієї статті.

Згідно ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За змістом ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів та може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За наведеного, оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснюється за правилами КПК України 2012 року, якими передбачено, що строк тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів, слідчий суддя приходить до висновку про те, що строк тримання ОСОБА_7 під вартою не може перевищувати шістдесяти днів з моменту його затримання, тобто з 23.06.2018 року.

Відповідно до положень ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 12 КПК України визначено, що під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом. Кожен, хто понад строк, передбачений цим Кодексом, тримається під вартою або позбавлений свободи в інший спосіб, має бути негайно звільнений.

Згідно статті 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

З наведених вище обставин вбачається, що ОСОБА_9 тримається під вартою понад строк, передбачений КПК України.

Разом з тим, у розпорядження слідчого судді не було надано судове рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 після 21.08.2018 року, а так само не доведено наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Більше того, відповідно до отриманої у судовому засіданні інформації, ОСОБА_7 на даний час не має статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0008531 від 13.09.2018, а саме за обставинами, які були предметом судового розгляду у кримінальній справі №1-795/2011 по обвинуваченню ОСОБА_7 , а тому жодний запобіжний захід у цьому кримінальному провадженні до нього не може бути застосований.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність звільнити позбавлену свободи особу ОСОБА_7 , який станом на день прийняття цього рішення утримується в ДУ «Київський слідчий ізолятор» за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або інших правових підстав для позбавлення особи свободи, а подання начальника ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_2 в частині підлягає задоволенню.

Розглянувши подання начальника ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_2 в частині, яка містить прохання роз`яснити порядок виконання постанови Дніпровського районного суду м.Києва від 26.03.2010 року щодо обрахування строків тримання під вартою ОСОБА_7 , слідчий суддя зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесено до їх повноважень цим Кодексом.

Оскільки КПК України до повноважень слідчого судді не віднесено надання роз`яснень питання порядку виконання постанови суду щодо обрахування строків тримання особи під вартою, а тому слідчий суддя не знаходить правових підстав для розгляду подання начальника ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_2 в цій частині.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя відмовляє у задоволенні подання начальника ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_2 в частині роз`яснення порядку виконання постанови Дніпровського районного суду м.Києва від 26.03.2010 року щодо обрахування строків тримання під вартою ОСОБА_7 .

На підставі викладеного та керуючись ст.8, 12, 26, 183, 197, ч.1, 3 ст. 206, 303, 309, 369-371 КПК України, п.п. 9, 10 Перехідних положень КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИЛА:
Подання начальника ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_2 , в порядку ст.206 КПК України, щодо утримання ОСОБА_7 у слідчому ізоляторі задовольнити частково.

Зобов`язати начальника Державної Установи «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_2 , звільнити позбавлену свободи особу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який утримується в ДУ «Київський слідчий ізолятор».

У задоволенні решти подання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1