Дата документу Справа № 317/3924/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/842/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 317/3924/17Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.86 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)», в апеляційному порядку, матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 22 грудня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 22 грудня 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо можливості застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 11.12.2017 року до Запорізького районного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_7 надійшло клопотання про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.

Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_7 не є суб`єктом згідно ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, тому до нього не може бути застосована ст. 4 зазначеного закону.

В апеляційній скарзі засуджений, не погоджуючись з рішенням районного суду, зазначає, що суд не взяв до уваги вік його матері, те, що він є єдиним сином в сім`ї та годувальником, а також те, що в нього закрита форма туберкульозу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про сутність судового рішення та аргументи скарги; засудженого, який прохав задовольнити його апеляційну скаргу та звільнити його від відбування подальшого покарання на підставі Закону України «Про амністію»; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав рішення районного суду законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції повно, всебічно і ретельно дослідив обставини, які віднесені законом до підстав застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» та надав їм оцінку у своїй ухвалі.

Так, з матеріалів провадження встановлено, що ОСОБА_7 18.03.2015 року засуджений Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. Згідно ст.ст. 75, 76 КК України від відбування призначеного судом покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28.10.2015 року іспитовий строк скасовано та направлено ОСОБА_7 в місця позбавлення волі на строк 3 роки позбавлення волі.

Згідно з положеннями ст. 4 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, зазначені у статті 1 цього Закону, засуджені за умисні злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років, якщо на день набрання чинності цим Законом вони відбули не менше половини призначеного строку основного покарання.

Суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_7 не є суб`єктом, згідно ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що до засудженого не може бути застосована ст. 4 зазначеного закону, оскільки зі слів останнього його матері 69 років, неповнолітніх дітей він не має, має закриту форму туберкульозу, і тому відмовив у застосуванні до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає висновки суду обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції законним, і таким, що скасуванню, по доводах, наведених в апеляційній скарзі, не підлягає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали суду, при апеляційному розгляді також не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 22 грудня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо можливості застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4