Справа № 461/4560/17
Провадження № 1-кп/461/142/18
УХВАЛА
про обрання запобіжного заходу

22.10.2018 року Галицький районний суд м. Львова в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглядаючи у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України,

встановив:
У провадженні Галицького районного суду м. Львова знаходиться об`єднане кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 переховувався від органів досудового слідства та суду з метою уникнути кримінальної відповідальності та довгий час перебував у розшуку.

Згідно ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Обвинувачений в судовому засіданні, заперечив клопотання прокурора. Вказав, що перебував на лікуванні, а тому не являвся до суду.

Захисник підтримав позицію обвинуваченого та просив обрати більш м`який запобіжний захід.

Згідно приписів ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу. Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи.

Встановлено, що обвинувачений ухвалою від 05.07.2018 року був оголошений у розшук. У межах кримінального провадження були винесені ухвали про застосування приводу до обвинуваченого, однак такі виконані не були. При цьому, аналіз матеріалів справи, також дає підстави зробити висновок, що обвинувачений про дату судових засідань був повідомлений належним чином.

При цьому, враховую, також те, що згідно з вимогами пунктів 3 і 4 статті п`ятої Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може слугувати підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи, що має місце в даному випадку.

Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, в сукупності з іншими встановленими в ході розгляду клопотання обставинами, з огляду на вірогідність переховування від суду підтверджує наведені ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Приймаючи рішення за клопотанням, враховую також практику Європейського суду з прав людини, згідно якої тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Оцінюючи матеріали клопотання, доводи учасників процесу та обставини справи в їх сукупності, беручи до уваги особу обвинуваченого, важкість інкримінованого злочину, що може спонукати обвинуваченого переховуватись від слідства та суду, приходжу до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_5 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищенаведеним ризикам.

При цьому, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним існуючому ризику, відповідає особі ОСОБА_5 та тяжкості пред`явленої йому підозри, зможе забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, а відтак є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження та суспільному інтересу. Також суд відхиляє твердження сторони захисту стосовно поважності причин неявки обвинувчаеного до суду, оскільки суду не подано жодного належного доказу з цього приволу. В свою чергу, в ході розгляду клопотання не встанолвено жодних обставин, які б перешкоджали обвинуваченому чи його захиснику надати підтверджуючі документи з цього приводу в судовому засіданні, як і не встановлено обставин, які перешкоджають обрати ОСОБА_5 такий запобіжний захід, у зв`язку зі станом його здоров`я.

На підставі ч.3 ст.183, ч. 5 ст. 182 КПК України, з врахуванням особи обвинуваченого, інших обставин встановлених під час розгляду клопотання, в тому числі обставин визначених ст. 178 КПК України, зокрема матеріального та сімейного становища обвинуваченого, вважаю за можливе визначити ОСОБА_5 розмір застави, достатньої для забезпечення виконання ним своїх процесуальних обов`язків, у сумі 40 (сорока) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 70 480,00 гривень.

Керуючись ст.331 КПК України, суд -

постановив:
Клопотання прокурора про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задоволити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На підставі ч.3 ст.183 КПК України, визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обов`язків підозрюваним ОСОБА_5 , у сумі 40 (сорока) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 70 480,00 гривень.

Підозрюваний ОСОБА_5 , інші особи як заставодавці мають право внести заставу у вказаному розмірі у будь-який момент протягом строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- прибувати до прокурора та суду за першим викликом;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, у разі наявності таких.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 його обов`язки та наслідки їх невиконання.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_4 .

Строк дії ухвали 60 днів з моменту постановлення до 20 грудня 2018 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1