Провадження № 1-кс/760/9134//18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2018 року м. Київ
Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі: адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Солом`янського районного суду м. Києва клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000482 від 25.10.2013, -

ВСТАНОВИВ:
До суду 06.07.2018 звернувся адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , з клопотання про скасування арешту майна, в якому просив скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 30.05.2017 у справі №760/18246/16-к на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 .

Своє клопотання заявник обґрунтовує тим, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 30.05.2017 було задоволено клопотання детектива НАБ України ОСОБА_6 , погоджене прокурором САП ГП України ОСОБА_4 та накладено арешт на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_5 .

Зазначає, що ОСОБА_5 вважає, що арешт на її майно накладено незаконно та необґрунтовано, а відтак, арешт підлягає скасуванню з огляду на те, що слідчий суддя проігнорував та не надав належної правової оцінки тому факту, що сторона обвинувачення просить накласти арешт на житловий будинок, а саме клопотання обґрунтовує доказами використання нібито отриманих від кримінального правопорушення коштів на облаштування благоустрою та інтер`єру домоволодіння, а також не з`ясував обставини та часу набуття права власності на арештоване майно (житловий будинок), з яких, у разі належного з`ясування, чітко вбачається, що таке майно не може бути об`єктом спеціальної конфіскації.

З огляду на викладене заявник просив скасувати арешт, накладений на майно ОСОБА_5 .

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, наполягаючи на тому, що арешт був накладений слідчим суддею на законних підставах та підтверджений відповідними доказами.

Заслухавши пояснення адвоката та прокурора, дослідивши матеріали клопотання, та документи додані до нього, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.1, 2 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

З матеріалів справи вбачається, що Національним антикорупційним бюро України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000482 від 25.10.2013, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

27.04.2017 в рамках вказаного кримінального провадження ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України, а саме, в організації заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем в особливо великих розмірах, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

30.05.2017 ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва накладено арешт на житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 , що зареєстрований за ОСОБА_5 та який фактично належить ОСОБА_7 .

При цьому, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05.09.2017 залишеною без змін ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 30.05.2017.

Згідно даної ухвали слідчий суддя на основі доказів наданих стороною обвинувачення дійшов висновку, що досудовим слідством здобуто достатньо даних, які вказують, що грошові кошти ВП «Южно-Українська АВС» ДП НАЕК «Енергоатом», привласнені підозрюваним ОСОБА_7 , в подальшому були частково перетворені в інше майно, а саме, використані на будівництво домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , облаштування його благоустрою та купівлю предметів інтер`єру.

За наслідками розгляду клопотання слідчий суддя зробив висновок, що вказане вище майно має суттєве значення для кримінального провадження, оскільки воно здобуте за рахунок коштів одержаних внаслідок вчинення кримінального правопорушення та може бути об`єктом спеціальної конфіскації, а тому зазначене майно підлягає арешту, оскільки детективом було доведено, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який ідеться в клопотанні детектива та може бути виконане завдання, для виконання якого детектив звернувся з клопотанням про арешт майна.

Згідно ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті (з метою забезпечення спеціальної конфіскації), арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Так, при вирішенні питання про арешт майна з цих підстав, підлягає врахуванню, в тому числі, можливість спеціальної конфіскації майна

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно:

1) одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення;

3) були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;

4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

У разі якщо гроші, цінності та інше майно, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, були повністю або частково перетворені в інше майно, спеціальній конфіскації підлягає повністю або частково перетворене майно. Якщо конфіскація грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, на момент прийняття судом рішення про спеціальну конфіскацію неможлива внаслідок їх використання або неможливості виділення з набутого законним шляхом майна, або відчуження, або з інших причин, суд виносить рішення про конфіскацію грошової суми, що відповідає вартості такого майна.

Прокурором в судовому засіданні були наданні пояснення та докази, які визнаються слідчим суддею належними та допустимими для вирішення порушеного у клопотанні питання та у своїй сукупності містять достатні дані, які вказують на те, що грошові кошти одержані внаслідок вчинення злочину, у привласнені яких підозрюється ОСОБА_7 , в подальшому були частково перетворені в інше майно, а саме, використані на будівництво домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , облаштування його благоустрою та купівлю предметів інтер`єру.

Представлені стороною захисту письмові докази, свідчать що право власності на майно дійсно зареєстроване за ОСОБА_5 у період, який не охоплюється часом вчинення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, досудове розслідування якого здійснюється детективами НАБ України в межах кримінального провадження №0000482.

Зокрема, встановлено, що за ОСОБА_5 15.10.2010 зареєстроване право власності на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 2480,9 житловою площею 175,6 та наступним технічним описом: Б - гостьовий будинок, В - гостьовий будинок, Г - літня кухня, Е - будинок охорони, К - погріб, Л - господарська будівля, М - тенісний корт, Н - сарай, О - конюшня, П - гостьовий будинок, №1 - огорожа, на підставі свідоцтва про право власності від 15.07.2010, виданого Старобезрадичівською сільською радою, що підтверджується даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06.09.2017 №96432024.

При цьому, слідчий суддя вважає, що ця обставина є недостатньою для підтвердження необґрунтованості висновків слідчого судді про наявність підстав для застосування арешту майна визначених ч. 4 ст. 170 КПК України, оскільки жодним чином не спростовує обставини, які підтверджуються представленими з боку сторони обвинувачення зазначеними вище доказами.

Разом з цим, стороною захисту не надано належних доказів підтвердження своїх тверджень щодо того, що ОСОБА_5 було придбано вказаний будинок за її кошти, а обставини щодо відсутності жодного перетворення об`єкту нерухомого майна у період часу з 15.07.2010 не були доведеними.

Крім того, адвокатом ОСОБА_3 не обґрунтовано та не підтверджено посилання на те, що в в арешті вказаного майна відпала потреба.

Згідно ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою ст. 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, оскільки клопотання про скасування арешту є необґрунтованим, а доводи сторони захисту про те, що в подальшому в застосуванні арешту відпала потреба не доведеними, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 170-174, 309 слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :
У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000482 від 25.10.2013 - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1