Справа № 359/1926/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/568/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 07.06.2018
ВИРОК
Іменем України
07 червня 2018 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9 та його представника ОСОБА_10

представника страхової компанії «Юнівес»: ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою представника потерпілого на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, працюючого водієм ТОВ «Кар-авто», зареєстрованого в с. Турильче, Борщівського району, Тернопільської області та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу вимог ст. 89 КК України, раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України, обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, з іспитовим строком, терміном 3 (три) роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України, на обвинуваченого покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 11666 (одинадцять тисяч шістсот шістдесят шість) гривень 90 копійок, витрат пов`язаних із залучення експертів.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 200000 (двісті тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 в частині вимог, заявлених до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» залишено без розгляду.
Цивільний позов ОСОБА_12 заявлений до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» та ОСОБА_7 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди залишено без розгляду.

Вироком вирішено питання про речові докази.

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду, 13 серпня 2016 року, близько 17 години 15 хвилин, ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «MAN 18220», з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною автодороги сполучення «Північно-Східний об`їзд м. Києва», в смузі для руху в бік м. Бориспіль, що на території Бориспільського району Київської області, в районі перехрестя із другорядною дорогою, яка веде до с. Дударків Бориспільського району Київської області, в порушення вимог пунктів 2.3 б), 2.3 д) ПДР України, не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, в порушення пункту 10.1 ПДР України, проявив злочинну самовпевненість, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху транспортного засобу та місце його розташування в межах своєї смуги для руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, не належним чином зреагував на дорожню обстановку яка склалася під час руху та в порушення підпункту 1.1 розділу 34 «Дорожня розмітка» ПДР України, змінив напрямок руху керованого ним транспортного засобу, не переконавшись що це буде безпечним, перетнув вузьку суцільну лінію 1.1 дорожньої розмітки та виїхав на смугу зустрічного руху де допустив зіткнення із автомобілем марки «DAF 95 XF 430», з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_2 , який рухався у складі автопоїзда із напівпричепом марки «SCHMITZ S», з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_13 , який рухався в межах своєї смуги для руху в зустрічному напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_13 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.
Грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 2.3 б), 2.3 д), 10.1 та підпункту 1.1 розділу 34 «Дорожня розмітка» Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням смерті ОСОБА_13 .
В апеляційній скарзі представник потерпілого просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки, в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 змінити, задовольнивши позовні вимоги потерпілого в повному обсязі. Апелянт не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та кваліфікації його дій, вважає, що суд першої інстанції не в достатній мірі врахував суспільну небезпеку скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, завдані діями обвинуваченого наслідки, у тому числі і смерть потерпілого, внаслідок чого призначив йому занадто м`яке покарання, при цьому фактично не мотивувавши свій висновок про не призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Вказує, що висновок суду про незастосування до ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами фактично є невмотивованим, оскільки будь-яких даних про те, що застосування такого додаткового покарання до ОСОБА_7 позбавить його засобів до існування у вироку суду не наведено.

Зазначає, що суд першої інстанції фактично залишив поза увагою ту обставину, що ОСОБА_7 керуючи джерелом підвищеної небезпеки, проявив неуважність до іншого учасника дорожнього руху та виїхав на смугу зустрічного руху, в наслідок чого відбулось зіткнення в результаті якого потерпілий ОСОБА_13 загинув, а також те, що незастосування до ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами фактично надає йому можливість знову вчиняти злочини в сфері безпеки дорожнього руху, при тому з невідомими на сьогодні наслідками.
Вважає, що суд першої інстанції частково неправильно вирішив заявлені, потерпілим ОСОБА_9 вимоги в цивільному позові, оскільки не надав належної оцінки наданим до суду доказам на підтвердження цивільного позову та без належного обґрунтування залишив без розгляду частину позовних вимог, що стосуються стягнення з ПАТ «Страхова компанія «Юнівес» 200000 гривень.

Вислухавши доповідь судді, пояснення потерпілого та його представника в підтримку поданої апеляційної скарги, представника страхової компанії, який заперечував проти апеляційної скарги в частині цивільного позову, думку прокурора, яка вважає вирок суду законним та обґрунтованим, обвинуваченого та його захисника, які щодо поданої апеляційної скарги поклалися на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви його ухвалення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам суд дав належну юридичну оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченого.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, то суд не проводить детальний їх аналіз та відповідно до ст.404 КПК України перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Доводи викладені в апеляційній скарзі представника потерпілого щодо невідповідності призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення його особі внаслідок м`якості та безпідставність незастосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами є слушними.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції особливої частини КК України, що передбачає покарання за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, не врахував вимоги вказаної норми закону та призначив обвинуваченому покарання у виді 3 років позбавлення волі, зі звільненням його від відбування основного покарання з випробуванням на строк 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, що на думку апеляційного суду, не відповідає ступеню суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення.

Згідно ч.2 ст.409 КПК України підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до ст.420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України, колегія суддів враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який відповідно до ст.89 КК України раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується позитивно, працює на посаді водія ТОВ «Кар-авто», обставини, що пом`якшують покарання, думку потерпілого та його представника, які наполягають на призначенні обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, щире каяття та сприяння органам досудового слідства в розкритті злочину та відсутність обтяжуючих покарання обставин, колегія суддів вважає за необхідне призначити покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
Що стосується доводів апелянта щодо стягнення з ПАТ «Страхова компанія «Юнівес» в сумі 200000 гривень, то вони є безпідставними, оскільки не підтверджуються належними доказами, про що наведено у вироку.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника потерпілого підлягає частковому задоволенню, а вирок суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасуванню з ухваленням нового вироку.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 420 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника потерпілого задовольнити частково.
Вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2018 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.
Ухвалити в цій частині новий вирок.
Призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України, обвинуваченого ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, з іспитовим строком, терміном 3 (три) роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на обвинуваченого обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання.
В решті вирок суду залишити без змін.
Вирок апеляційного суду може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Головуючий:
Судді: