Справа № 307/1127/18
Провадження № 1-кс/307/294/18
У Х В А Л А
25 квітня 2018 року м. Тячів
В С Т А Н О В И В:
В клопотанні зазначив, що 21 квітня 2018 року, о 10 годині 57 хвилин, до чергової частини Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області надійшло повідомлення зі служби 102 УІПКП про те, що до них звернувся інспектор СРПП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 , який повідомив, що ним в смт. Солотвино по вул. Головній було зупинено вантажний автомобіль марки «КАМАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , який перевозив піщано-гравійну суміш без супроводжуючих документів.
Також зазначив, що в ході досудового розслідування встановлено, що 21 квітня 2018 року, близько 10 години, невстановлені особи здійснювали забір піщано-гравійної суміші в смт. Солотвино на руслі річки «Тиса», на прикордонній смузі, біля 291 прикордонного знаку, за допомогою двох тракторів навантажувачів без державного номерного знаку та трьох вантажних автомобілів марки «КАМАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2 , «КАМАЗ», державний номерний знак НОМЕР_3 , «КАМАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 . Також встановлено, що приватним підприємцем ОСОБА_5 , на підставі робочого проекту, здійснюється розчистка русла р. Тиса, біля ПЗ 286-287, ПЗ 291-292 в смт. Солотвино, Тячівського району. 21 квітня 2018 року слідчим СВ Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області проведено огляд місця події в смт. Солотвино, в ході якого було виявлено та вилучено автомобіль марки «КАМАЗ 5511/13», державний номерний знак НОМЕР_1 з наявною на кузові автомобіля піщано-гравійною сумішшю, «КАМАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2 з наявною на кузові автомобіля піщано-гравійною сумішшю, автомобіль марки «КАМАЗ 5511», державний номерний знак НОМЕР_3 з наявною на кузові автомобіля піщано-гравійною сумішшю. В подальшому дані автомобілі було поміщено для тимчасового зберігання на території Солотвинської МНВК в смт. Солотвино.
Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав та просить його задовольнити.
Дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного висновку
В судовому засіданні встановлено, що 21 квітня 2018 року, о 10 годині 57 хвилин, до чергової частини Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області надійшло повідомлення зі служби 102 УІПКП про те, що до них звернувся інспектор СРПП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 , який повідомив, що ним в смт. Солотвино по вул. Головній було зупинено вантажний автомобіль марки «КАМАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , який перевозив піщано-гравійну суміш без супроводжуючих документів.
В подальшому слідчим Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області, без внесення відомостей в ЄРДР, 21 квітня 2018 року, в смт. Солотвино було проведено огляд автомобілів марки «КАМАЗ 5511/13», державний номерний знак НОМЕР_1 , марки «КАМАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2 , марки «КАМАЗ 5511», державний номерний знак НОМЕР_3 з наявною на кузовах автомобілів піщано-гравійної суміші, після чого вказані автомобілі з піщано-гравійною сумішшю були вилучені та поміщено для тимчасового зберігання на території Солотвинської МНВК в смт. Солотвино.
При цьому, матеріали клопотання про арешт майна, не містять жодних даних, які б вказували на те, що вилучені у процесі огляду місця події автомобілі з гравійною сумішшю є такими, що одержані злочинним шляхом чи містять ознаки речових доказів, передбачених ст. 98 КПК України.
Частина друга статті 240 КК України передбачає кримінальну відповідальність за порушення встановлених правил використання надр, якщо це створило небезпеку для життя, здоров`я людей чи довкілля, а також незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.
Про те, матеріали клопотання не містять доказів на підтвердження причетності вилучених транспортних засобів до вчинення будь якого кримінального правопорушення.
Згідно п.7 ч.2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Згідно ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, відчуження.
Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, метою арешту майна є: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Відповідно до ч.3. ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобовязує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).
При вирішенні питання про арешт майна, для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Враховуючи вищезазначене, а також те, що в клопотанні відсутні відомості та прокурором не надано під час розгляду клопотання щодо визнання вилучених автомобілів з піщано-гравійною сумішшю речовими доказами, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання, про відсутність підстав для накладення арешту на майно, вказане в клопотанні, а тому вважає, що в задоволенні клопотання слід відмовити.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 132, 167, 170-173 КПК України, слідчий суддя,
У Х В А Л И В:
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області протягом п`яти днів з дня оголошення.

Слідчий суддя Тячівського

районного суду : ОСОБА_1