Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/205/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2018 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000631 за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 січня 2018 року.

Цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Стара Осота Олександрівського району Кіровоградської області, громадянин України, з середньою освітою, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не працює, раніше не судимий,
визнаний винуватим та засуджений:

за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;
за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.
Згідно із ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.
Зараховано ОСОБА_6 в строк відбуття покарання термін перебування під вартою із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 26 лютого 2016 року по 20 червня 2017 року включно.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Підгайці Кіровоградського району Кіровоградської області, громадянин України, з середньою освітою, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , не працює, раніше судимий 25 вересня 2013 року Олександрівським районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць позбавлення волі,
визнаний винуватим та засуджений:

за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;
за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.
На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 7
років 6 місяців.
Відповідно до ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано покарання за вироком Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 25.09.2013 року та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Зараховано ОСОБА_7 в строк відбуття покарання термін перебування під вартою із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 26 лютого 2016 року по 20 червня 2017 року включно.
Вирішено питання речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Кримінальне провадження розглянуто за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винуватими та засуджено за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб; таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у інше приміщення; умисне нанесення тяжких тілесних ушкоджень, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілого, за наступних обставин.
Так, 1 грудня 2015 року близько о 22:00 год. ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_6 перебуваючи на території дитячого протитуберкульозного санаторію, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за допомогою пилки, яку принесли з собою, шляхом спилювання викрали 2 ялини «ф. голуба» висотою 1,5 м вартістю 300 грн. за 1 ялину, загальною вартістю 600 грн. та 1 ялину «ф. голуба» висотою 1,7 м вартістю 330 грн.
Після чого ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зникли, викраденим розпорядилися на власний розсуд, чим спричинили ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 930 грн.
Крім того, на початку грудня 2015 року, точної дати та часу під час досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_6 знаходилися поряд із ставом за адресою: АДРЕСА_1 де між ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка, в ході якої ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , не маючи умислу на позбавлення життя ОСОБА_12 , умисно нанесли йому кулаками та ногами не менше 17 травматичних впливів в область обличчя та тулуба, спричинивши ОСОБА_12 тілесні ушкодження, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №15 від 13.04.2016 р. відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть ОСОБА_12 .
Також, на початку грудня 2015 року, точної дати та часу під час досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_6 знаходилися поряд із ставом за адресою: АДРЕСА_1 де шляхом вільного доступу таємно повторно викрали належний ОСОБА_12 мобільний телефон марки «Nokia-1208» вартістю 173 грн., який випав з кишені останнього під час нанесення йому тілесних ушкоджень та перебував на земельній ділянці поряд із ставом.
Після чого, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з місця скоєння злочину зникли, викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, чим спричинили ОСОБА_12 матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того, 5 грудня 2015 року приблизно о 21:00 годин ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_6 знаходилися біля домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 де через незачинену хвіртку проникли на територію домоволодіння де шляхом зриву навісного замку з вхідних дверей проникли до приміщення вищевказаної літньої кухні, звідки таємно повторно викрали належні ОСОБА_13 70 кг металобрухту вартістю 2,50 грн. за кілограм, загальною вартістю 175 грн.
Після чого, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зникли, викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, чим спричинили ОСОБА_13 матеріальну шкоду на вказану суму.
Також, 6 грудня 2015 року приблизно о 23:00 годин ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_6 знаходилися біля домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 де через незачинену хвіртку проникли на територію домоволодіння та шляхом зриву навісного замку з вхідних дверей проникли до приміщення вищевказаної літньої кухні, звідки таємно повторно викрали належне ОСОБА_14 майно на загальну суму 425 грн.
Після чого, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з місця скоєння злочину зникли, викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, чим спричинили ОСОБА_14 матеріальну шкоду на загальну суму 425 грн.
В апеляційних скаргах, в яких наведені аналогічні доводи за змістом та суттю, обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини справи та юридичну кваліфікацію своїх дій, просять вирок суду змінити в частині застосування ч. 5 ст. 72 КК України, а саме зарахувати у строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 26 лютого 2016 року по дату набрання вироку законної сили.
Обґрунтовують свої вимоги тим, що за змістом ч. 2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі, тобто не поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності. Проте, Законом України №2046-УШ від 18.05.2017 року погіршено їх становище, оскільки до строку відбутого покарання став зараховуватись менший строк, ніж під час дії Закону України від № 838-УШ від 26.11.2015 року.

Заслухавши суддю - доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_10 в його інтересах, які підтримали свою апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали доводи своєї апеляційної скарги, думку прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційних скарг та просила вирок суду залишити без зміни, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, з таких підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які їх засуджено, крім визнання ними винуватості, підтверджені зібраними доказами, що містяться у матеріалах кримінального провадження, і в апеляційній скарзі не заперечуються.

Кваліфікація дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 121 КК Українисторонами кримінального провадження не оспорюється.

При розгляді доводів апеляційної скарги колегія суддів відповідно до ст. 404 КПК України виходить із фактичних обставин провадження, встановлених судом першої інстанції.

Доводи обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність (положень ч. 5 ст. 72 КК України) є безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Зворотна дія закону означає, що новий закон застосовується як до тих фактів і правовідносин, які виникли чи продовжують існувати після набрання цим актом законної сили, так і тих, що існували до цього. Водночас цей принцип не може тлумачитися як такий, що забороняє пряму дію закону, тобто дію або застосування цього закону до фактів і правовідносин, які виникли або тривають після набрання законом чинності.
Оскільки попереднє ув`язнення має триваючий у часі характер і застосовувалося щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як до 20 червня 2017 року включно (тобто під час дії ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону України № 838-VIII, який визначав правило зарахування попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі), так і після того, починаючи з 21 червня 2017 року (коли набрав чинності Закон України № 2046-УІ11, яким ч. 5 ст. 72 КК України викладена в новій редакції, що передбачає зарахування попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі), місцевим судом з урахуванням положень ч. 2 ст. 5 КК України було прийнято рішення про зарахування обвинуваченим періоду попереднього ув`язнення, який мав місце до 20 червня 2017 року включно, за правилами ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону України № 838-УПІ (з урахування принципу заборони зворотної дії закону, який «іншим чином погіршує становище особи»), а періоду попереднього ув`язнення, який тривав, починаючи з 21 червня 2017 року, - за правилами ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону України № 2046-У1І1 (відповідно до принципу прямої дії закону).
За таких обставин, на переконання колегії суддів, місцевий суд правильно застосував положення ч. 5 ст. 72 КК України, а тому підстави для зміни вироку в цій частині відсутні.

Істотних порушень норм кримінального та кримінального процесуального закону які б могли стати підставою для скасування або зміни вироку суду, апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задоволенню не підлягають, а вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 січня 2018 року, стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженими, які тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення їм копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4