Ухвала

Іменем України

5 жовтня 2018 р.

м. Київ

Справа № 299/2278/16-к
Провадження № 51-9116 ск 18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 5 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 26 червня 2018 року щодо ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:
вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 5 жовтня 2017 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Виноградів Закарпатської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України(епізод від 28 травня 2016 року), та виправдано у зв`язку з недоведеністю того, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується.

ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання: за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк одинадцять років; за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк шість років; за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років; за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк одинадцять років.

Зараховано ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення у строк покарання у виді позбавлення волі, а саме: з 24 грудня 2015 року до 10 лютого 2016 року (включно) та з 28 травня 2016 року до 20 червня 2017 року (включно) з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі; з 28 серпня 2015 року до 23 грудня 2015 року (включно) та з 21 червня 2017 року до 5 жовтня 2017 року з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.
Цим же вироком ухвалено рішення щодо речових доказів.
Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 26 червня 2018 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
Згідно з копіями доданих до касаційної скарги судових рішень, ОСОБА_5 , будучи засудженим вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21 січня 2011 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, на 4 роки 5 місяців 28 днів позбавлення волі, 4 серпня 2015 року близько 02:00 год., знаходячись біля магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", що по АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, повторно, з метою відкритого викрадення чужого майна, підбіг ззаду до потерпілої ОСОБА_6 та всупереч її волі з правої руки викрав мобільний телефон марки "Nokia 215" вартістю 450 гривень з карткою пам`яті "SanDisk" об`ємом 512 MB вартістю 50 гривень та сім-карткою оператора мобільного зв`язку "Київстар" вартістю 20 гривень, усього на загальну суму 520 гривень.

Крім того, ОСОБА_5 12 квітня 2016 року близько 22:00 год., знаходячись в квартирі АДРЕСА_3 , безпідставно затіяв сварку з потерпілим ОСОБА_7 та в коридорі даної квартири, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс декілька ударів кулаками рук в обличчя потерпілого, від яких ОСОБА_7 впав на підлогу. Після чого ОСОБА_5 взяв перочинний ніж, яким наніс потерпілому удар в праву частину грудної клітки, чим спричинив тілесне ушкодження у вигляді непроникаючої різаної рани м`яких тканин грудної клітки справа, яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_5 , наніс удар перочинним ножем в ліву сторону грудної клітки ОСОБА_7 , чим спричинив тілесне ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани поверхні грудної клітки зліва, що супроводжувалася утворенням лівобічного гемопневмотораксу, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження.
Крім того, ОСОБА_5 12 квітня 2016 року близько 22:00 год., знаходячись у вищезгаданій квартирі, діючи умисно, з метою відкритого заволодіння чужим майном, повторно, відкрито викрав у потерпілого ОСОБА_7 мобільний телефон марки "Sony Ericson Т 290" вартістю 200 гривень, мобільний телефон марки "Sony Ericson К660І" вартістю 480 гривень та грошові кошти в сумі 220 гривень і з викраденим зник, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 900 гривень.
Крім того, ОСОБА_5 12 квітня 2016 року близько 23:00 год., перебуваючи у зазначеній квартирі, діючи умисно, з метою скоєння крадіжки чужого майна, з особистих корисливих спонукань, повторно, шляхом вільного доступу увійшов в кімнату потерпілого ОСОБА_8 , де відкрито заволодів мобільним телефоном марки "Prestigio Wizer К2" вартістю 1500 гривень, мобільним телефоном марки "Samsung GT- E1080W" вартістю 200 гривень, електричною машинкою для стрижки марки "Стиль" вартістю 150 гривень та грошовими коштами в сумі 2000 гривень, заподіявши потерпілому матеріальні збитки на загальну суму 3850 гривень.
Крім того, ОСОБА_5 17 квітня 2016 року близько 00:30 год., знаходячись біля магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , діючи умисно, з особистих корисливих спонукань, з метою збагачення за рахунок крадіжки чужого майна, повторно, впевнившись у відсутності сторонніх осіб, які б могли викрити його протиправні дії, шляхом пошкодження вхідних дверей, проник у приміщення даного магазину, звідки таємно викрав грошові кошти потерпілої ОСОБА_9 в сумі 4000 гривень.
Крім того, ОСОБА_5 25 травня 2016 року близько 03:30 год., знаходячись біля будинку АДРЕСА_5 , діючи умисно, з особистих корисливих спонукань, з метою збагачення за рахунок крадіжки чужого майна, повторно, впевнившись у відсутності сторонніх осіб, які б могли викрити його протиправні дії, проник до квартири АДРЕСА_6 даного будинку, де з спальної кімнати таємно викрав у потерпілого ОСОБА_10 мобільний телефон марки "Nomi І506 Shine" вартістю 3599,00 гривень, та з викраденим зник, заподіявши потерпілому матеріальні збитки на вказану суму.
Крім того, ОСОБА_5 28 травня 2016 року близько 03:00 год., знаходячись у приміщенні спальної кімнати будинку АДРЕСА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, на ґрунті неприязних відносин, маючи на меті позбавлення життя ОСОБА_11 , тримаючи в правій руці ніж, наніс численні удари вістрям ножа в ділянку спини, черевної порожнини та голови потерпілого, спричинивши йому множинні тілесні ушкодження, з яких тілесні ушкодження у вигляді проникаючих колото-різаних ран задньої поверхні грудної клітки в ділянці IV міжребер`я по задньо-підпахвинній лінії справа та відступивши 3 см, вліво від VI грудного хребця, які проникають в грудну порожнину з пошкодженням міжреберних м`язів, пристінкової плеври та правої і лівої легені; проникаючої колото-різаної рани поперекової ділянки справа з проникненням в заочеревинний простір, без пошкодження внутрішніх органів, спричинили смерть ОСОБА_11 .
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить змінити судові рішення щодо ОСОБА_5 у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок суворості. Вважає, що суд, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення на строк одинадцять років, визнав його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів обставинами, що пом`якшують покарання. Однак, на його думку, призначене покарання є занадто суворим і не відповідає ст. ст. 50, 65 КК України, а тому захисник просить пом`якшити покарання засудженому ОСОБА_5 до 9 років позбавлення волі.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, суд не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі захисником не оспорюються та не заперечуються.

Захисник ОСОБА_4 порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, які стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосуваннясвободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК України, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття «особа винного».
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Водночас, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України врахував тяжкість злочинів за їх видом (категорією), які згідно зі ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином (ч. 1 ст. 115 КК України) і тяжкими злочинами (ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України), зважив на індивідуальний ступінь тяжкості вчинених діянь відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 65 КК, що визначається характером та ступенем суспільної небезпеки злочинів виходячи з конкретних обставин їх вчинення. Крім того, суд врахував обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також дані про особу винного, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується посередньо. Обставинами, що помякшують покарання обвинуваченого, судом визнано щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочинів. Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, з урахуванням принципу індивідуалізації покарання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про призначення ОСОБА_5 покарання, яке є співмірним скоєним злочинам, у виді позбавлення волі в межах санкції частин статей обвинувачення, за якими кваліфіковано його дії, що буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Аналогічні за змістом доводи захисника ОСОБА_4 були предметом розгляду суду апеляційної інстанції. Апеляційний суд зазначив, що визнання вини ОСОБА_5 є недостатньою обставиною, яка б слугувала підставою для пом`якшення покарання та не може розцінюватись обставиною, що істотно зменшує ступінь тяжкості вчиненого.
Суд апеляційної інстанції обґрунтовано погодився з висновком місцевого суду, зазначивши, що покарання призначене обвинуваченому ОСОБА_5 є справедливим, суд в повній мірі врахував тяжкість вчинених злочинів, обставини їх вчинення, наслідки, що настали, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, і призначив остаточне покарання, яке відповідає тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів.
На переконання суду касаційної інстанції, призначене ОСОБА_5 покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є співмірним протиправним діянням, достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості.
Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, конкретизуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину та (або) характеристику особи винного, згідно з КК України виступають самостійним чинником, який має значення для індивідуалізації покарання.
Колегія суддів вважає, щозазначені у касаційній скарзі обставини, які на думку захисника мають пом`якшити покарання ОСОБА_5 , є неспроможними, судами не порушено передбачених КК України загальних засад призначення покарання і тому суд касаційної інстанції не вбачає підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_5 покарання.
Таким чином, апеляційний суд розглядаючи матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_5 дотримався вимог ст. 419 КПК України.

Підстав для сумніву в правильності висновків суду апеляційної інстанції немає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі не наведено.
З огляду на викладене, Суд вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги захисника з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
п о с т а н о в и в:
відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 5 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 26 червня 2018 року щодо ОСОБА_5
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3