Справа №505/3186/18
пр. №1-кп/505/245/18
11.10.2018 р. Котовський міськрайсуд Одеської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурорів ОСОБА_3
неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5
законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бакша, Савранського району, Одеської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, проживаючого АДРЕСА_1 , а зареєстрованого АДРЕСА_2 , військовозобов`язаного, раніше не судимого,
- обвинуваченого в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 150 КК України,
23.09.2018 р., біля 14 години, ОСОБА_7 знаходячись на вул. Мельниченка, м. Подільськ, Одеської області, у зв`язку із неможливістю самостійно виконати важку фізичну працю, пов`язану із завантаженням картоплі у вантажне відділення автомобіля марки «MAN», маючи намір використовувати найману працю неповнолітнього для завантаження картоплі у вищевказаний автомобіль, достовірно знаючи, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є неповнолітнім, в порушення вимог ст. 188 КЗпП, яка регламентує прийняття на роботу за згодою одного із батьків або особи, що їх замінює, а також порушуючи вимоги ст. 21 Закону України «Про охорону дитинства», не перевіривши стан здоров`я ОСОБА_5 для участі у трудовій діяльності, не офіційно прийняв останнього до себе на роботу вантажником, при цьому не укладаючи відповідних договорів.
Так, він маючи умисел, щодо експлуатації дитини, а саме ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 24.09.2018 року ОСОБА_7 за попередньою домовленістю з неповнолітнім ОСОБА_8 , біля 02 годин на автомобілі марки «MAN», поїхав з останнім у Вінницьку область для скуповування у місцевих жителів картоплі.
24.09.2018 р. ОСОБА_7 приїхавши біля 06 години з ОСОБА_5 у Вінницьку область, у місцевих жителів АДРЕСА_3 Шаргородського району Вінницької області та села Копіїївка, Тульчинського району, Вінницької області, в період часу з 06 години до 20 години скуповував картоплю.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на експлуатацію дитини, яка не досягла віку, з якого законодавством дозволяється працевлаштування та діючи з прямим умислом, ОСОБА_7 24.09.2018 в період часу з 06 години до 20 години, умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення у вигляді отримання прибутку від реалізації картоплі, шляхом використання праці неповнолітнього ОСОБА_8 експлуатував останнього у вигляді вантажника, що виразилось у тому, що 24.09.2018 р. в період часу з 06 години до 20 години неповнолітній ОСОБА_5 допомагав ОСОБА_7 завантажувати до вантажного відділення автомобіля марки «MAN» куплену останнім у місцевих жителів вищевказаних населених пунктів картоплю в мішках різного вантажу, загальною вагою близько 5 тон, за що ОСОБА_7 виплатив йому грошову винагороду у сумі 350 гривень, якими ОСОБА_5 розпорядився на власний розсуд.
В судовому засіданні ОСОБА_7 визнав себе винним у вчиненні даного кримінального правопорушення. Суду показав, що 23.09.2018 року вдень, він знаходячись на ринку по вул. Мельниченка, м. Подільськ, Одеської області, запропонував неповнолітньому ОСОБА_8 поїхати у Вінницьку область завантажувати картоплю. Наступного дня він, його дружина та неповнолітній ОСОБА_8 поїхали на автомобілі марки «MAN» у Тульчинський район, Вінницької області для скуповування у місцевих жителів картоплі. В період часу з 06 години до 20 години 00 хвилин він разом із неповнолітнім ОСОБА_5 завантажили біля 5 тон картоплі у вантажне відділення його автомобіля. За вищевказану роботу він заплатив йому 350 гривень. Обвинувачений також вказав, що він подумав, що ОСОБА_5 виповнилося біля 15-16 років.
Неповнолітній потерпілий ОСОБА_8 суду показав, що 23.09.2018 року в м. Подільськ він познайомився із ОСОБА_7 , який запропонував поїхати у Вінницьку область завантажувати картоплю. 24.09.2018 року біля 02 години ночі вони виїхали з м. Подільськ у Вінницьку область, де він разом із ОСОБА_7 з 06 години до 18 години завантажували у автомобіль картоплю в сітках вагою від 16 до 20 кг.
Законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 суду показала, що вона є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_5 24.09.2018 року її неповнолітній син повідомив, що разом із ОСОБА_7 їде у Вінницьку область для закупівлі картоплі. Вона не заперечувала. Біля 23 години 45 хвили вона розбудила сина і 24.09.2018 року біля 01 години він поїхав та біля 07 години ранку зателефонував і повідомив, що знаходиться у Вінницькій області. Біля 3 години ночі 25.09.2018 року він повернувся додому і ОСОБА_7 заплатив йому 350 грн.
В зв`язку з повним визнанням ОСОБА_7 своєї вини, за згодою учасників судового провадження, дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються визнано судом недоцільним відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Згідно з Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), у зв`язку з фізичною та розумовою незрілістю дитина потребує особливої охорони, турботи і допомоги, у т.ч. належного правового захисту, для повного і гармонійного розвитку її особистості дитині необхідно рости в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.
Для цілей цієї Конвенції дитиною є кожна людська істота до досягнення 18-річного віку, якщо за законом, застосовуваним до даної особи, вона не досягає повноліття раніше.
Статтею 32 Конвенції визнається право дитини на захист від економічної експлуатації та від виконання будь-якої роботи, яка може являти небезпеку для здоров`я, бути перешкодою в одержанні нею освіти чи завдавати шкоди її здоров`ю, фізичному, розумовому, духовному, моральному та соціальному розвитку.
Згідно статті 36 Конвенції Держави-учасниці захищають дитину від усіх форм експлуатації, що завдають шкоди будь-якому аспекту добробуту дитини.
Експлуатація дитини знаходиться у явному протиріччі з наведеними вимогами. В цьому і полягає суспільна небезпека злочину, передбаченого ст. 150 КК України.
Відповідно до ст. 188 Кодексу законів про працю, не допускається прийняття на роботу осіб молодше шістнадцяти років. За згодою одного із батьків або особи, що його замінює, можуть, як виняток, прийматись на роботу особи, які досягли п`ятнадцяти років.
Виходячи із положень статті 150 КК України об`єктом злочину є особиста свобода, фізичне і психічне здоров`я дитини. Обов`язковою ознакою складу злочину є потерпілий, ним може бути тільки дитина, яка не досягла віку, з якого законодавством дозволяється працевлаштування.
Суд приймає рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Оцінивши в сукупності надані по кримінальному провадженню докази, суд дійшов висновку про повне підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні зазначених судом діянь, і суд його умисні дії кваліфікує за ч. 1 ст. 150 КК України як експлуатація дитини, яка не досягла віку, з якого законодавством дозволяється працевлаштування, шляхом використання її праці.
При вирішенні питання про призначення обвинуваченому покарання суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, враховує Постанову Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та доповненнями та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
При обрані виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, особу обвинуваченого, що вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, на диспансерному і наркологічному обліку не перебуває.
Обставини, що пом`якшують його покарання, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд в діях останнього не вбачає.
З урахуванням викладеного, конкретних обставин кримінального провадження, особи обвинуваченого ОСОБА_7 суд вважає, що достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 , а також попередження вчинення ним нових злочинів, необхідно призначити покарання йому у вигляді обмеження волі із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, вважаючи, що таке покарання буде відповідати вчиненим обвинуваченим й достатнім для його виправлення.
Разом з тим санкція ч. 1 ст. 150 КК України передбачає покарання у вигляді арешту на строк до 6 (шести) місяців або обмеження волі на строк до 3 (трьох) років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до 3 (трьох) років. Однак, враховуючи, що ОСОБА_7 не працює, не займає певної посади та не займається певною діяльністю, то суд відповідно до ст. 55 та ст. 65 КК України не вправі призначити ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.
Запобіжний захід ОСОБА_7 під час досудового слідства не обирався.
Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлявся.
Речових доказів у кримінальному провадженні не має.
Процесуальні витрати відсутні.
Керуючись ст. 370, 371, 373 374 КПК України, суд -
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 150 КК України і призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі без позбавлення права обіймати посади з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій.
Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо протягом 1 (одного) року іспитового строку він не скоїть нового злочину.
На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Засудженому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Вирок може бути оскаржений, до апеляційного суду Одеської області через Котовський міськрайсуд, Одеської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя ОСОБА_9