АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/972/18 Справа № 192/221/18 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

За участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 , на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2018 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, що відбуває покарання в Солонянській виправній колонії № 21,

у провадженні за клопотанням захисника ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання відповідно до ст. 81 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання умовно - достроково.

Оскаржуваною ухвалою суду відмовлено у задоволенні заяви захисника ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від покарання у вигляді позбавлення волі засудженого ОСОБА_8 .

Обґрунтовуючи своє рішення, суд першої інстанції зазначив, що засуджений за весь період відбування покарання має два стягнення за порушення режиму утримання, останнє з яких 14 січня 2016 року у виді догани. Згідно наявних в особовій справі характеристик, засуджений за весь період відбування покарання характеризується як посередньо так і задовільно, приймає участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення», але не приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не приймає участь в роботі самодіяльних організацій, в зв`язку з чим суд не може визнати поведінку засудженого сумлінною.

Крім того, ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2017 року було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Наявні матеріали особової справи, не підтверджують істотних змін в поведінці засудженого та в його ставленні до праці.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник вказує, що оскаржувана ухвала суду є незаконною, необґрунтованою та винесена в порушення вимог матеріального та процесуального закону.

Зазначає, що його підзахисний за весь період відбування покарання характеризується добре, має чотири заохочення, порушень режиму утримання не допускав, оскільки останнє стягнення від 14.01.2016 р. було погашено 14.07.2016 р. Крім того, він працевлаштований на території СВК - 21 робочим в слюсарно-збиральному цеху №3, до праці ставиться добре.

Одночасно вказує, що його підзахисний дотримується встановлених правил та поведінки і розпорядку дня, не конфліктує з іншими засудженими, при цьому суд не приділив належної уваги матеріалам особової справи засудженого та всім наявним обставинам, внаслідок чого прийняв необґрунтоване рішення.

У зв`язку з вищенаведеним вважає, що існують достатні підстави для висновку, що його підзахисний виправляється та змінюється в позитивному напрямку, а він може бути звільнений від відбування покарання умовно - достроково.

Заслухавши суддю-доповідача; засудженого та його захисника які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, а ухвалу суду з підстав, зазначених у ній, скасувати, та застосувати до ОСОБА_8 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на її необґрунтованість, та просив ухвалу суду залишити без змін; дослідивши відомості та документи, що характеризують апелянта, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Із матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув заяви захисника, дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.
При цьому колегія суддів виходить з того, що відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.

Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий за корисливі злочини та злочини, пов`язані з незаконним обігом наркотичних засобів, останній раз вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.07.2016 р. року за ч. ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України та із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Крім того, ОСОБА_8 неодноразово, - у 2005 р. та 2013 р., - звільнявся від відбування покарання у виді позбавлення волі умовно-достроково, втім у кожному випадку після цього вчиняв нові злочини, а також вчиняв нові злочини під час іспитового строку, встановленого йому вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2007 р.

З наявної в матеріалах справи характеристики вбачається, що ОСОБА_8 за період відбування покарання характеризується в цілому добре, втім має лише три заохочення, до виконання вимог персоналу установи відбування покарання ставиться не завжди сумлінно, безвідповідально ставиться до виконання робіт з благоустрою установи і не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Крім того, його поведінка зазнає позитивних змін лише під контролем адміністрації, а також до нього неодноразово застосовувалися дисциплінарні стягнення.

Аналізуючи наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви захисника про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 , оскільки наявні в матеріалах відомості не свідчать про систематичний характер виправлення цього засудженого.

На думку колегії суддів, відомості про особу засудженого ОСОБА_8 , а саме те, що раніше останній неодноразово не виправдовував оказану йому державою довіру у виді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням, істотно знижують вагомість обставин, на які посилається захисник в обґрунтування апеляційної скарги, та свідчать про їх недостатність для висновків про виправлення цього засудженого та про наявність підстав для звільнення його від подальшого відбування покарання умовно-достроково.

Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

З огляду на вищевикладене, доводи апелянта не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності поданої заяви, а також не свідчать про доведення засудженим свого виправлення та про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи колегія суддів розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 404, 405, 407, 539 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2018 року щодо ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4