АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/610/2018 Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія КК:ч. 2 ст. 187 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва
в складі головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердичів Житомирської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Бердичів Житомирської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року ОСОБА_9 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі без конфіскації майна, ОСОБА_10 - за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі із конфіскацією майна.
Обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнано винними в тому, що 24 липня 2017 року, приблизно о 00 годин 02 хвилини, вони, знаходились біля входу до під`їзду № 3 будинку №16-Г по бульвару Перова в м. Києві та побачили раніше їм незнайому потерпілу ОСОБА_11 , яка вийшовши із під`їзду №3 за вказаною адресою, направилася до свого автомобіля «SUZUKI Grand Vitara» д.н.з. НОМЕР_1 , що був припаркований на майданчику навпроти під`їздів №5 та №6 вказаного будинку, при цьому тримаючи в руках ключ із брелоком сигналізації від свого автомобілю та мобільний телефон «iPhone 6s».

В цей час, у ОСОБА_10 та неповнолітнього ОСОБА_9 виник злочинний умисел, спрямований на розбійний напад з метою заволодіння майном потерпілої.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_10 і ОСОБА_9 , діючи відповідно до заздалегідь розподілених ролей, направилися слідом за потерпілою ОСОБА_11 . Обвинувачений ОСОБА_10 зупинився на відстані близько 5 метрів від автомобілю потерпілої, біля під`їзду №5 вказаного будинку та спостерігав за навколишнім оточенням з метою попередження ОСОБА_9 в разі появи поблизу сторонніх осіб та надання допомоги у разі її необхідності.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_9 підбіг до ОСОБА_11 , яка на той момент знаходилась біля лівого заднього колеса свого автомобіля, та вирвав з її руки ключ запалювання від автомобіля з брелоком сигналізації «STARLINE В94», загальною вартістю 5527 гривень 84 копійок.
Потерпіла ОСОБА_11 , відштовхнувши від себе руками ОСОБА_9 , почала тікати в напрямку під`їзду №3, в якому мешкала, та кликати про допомогу. При цьому, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , маючи можливість покинути місце вчинення злочину та розпорядитися викраденим майном на власний розсуд, продовжили реалізацію свого злочинного умислу, направленого на заволодіння чужим майном ОСОБА_11 із застосуванням насильства, небезпечного для її життя та здоров`я.
Так, ОСОБА_9 переслідуючи ОСОБА_11 з метою заволодіння іншим майном, наздогнав її на ділянці між входами до під`їздів №3 і №4 будинку №16-Г по бул. Перова в м. Києві, та для подолання опору з її боку, знаходячись за спиною потерпілої, обхопив останню своєю правою рукою за шию, та, здушуючи, притиснув її спиною до себе, а лівою рукою закрив їй рот та ніс. Після чого, ривком повалив ОСОБА_11 назад на себе і разом впали на землю. Продовжуючи утримувати її шляхом здавлення шиї, ОСОБА_9 закрив ОСОБА_11 рот і ніс своєю рукою, на якій був намотаний поліетиленовий пакет, не даючи змоги потерпілій кричати і дихати, створивши реальну загрозу для її життя. В результаті вищевказаних дій потерпілій ОСОБА_11 причинено легкі тілесні ушкодження. Таким чином, обвинувачений ОСОБА_9 застосував насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_11 в момент спричинення.
В цей час, до них підбіг ОСОБА_10 та з метою подолання опору з боку потерпілої, сів ОСОБА_11 на нижню частину ніг, обхопив обома руками її ноги чим надав можливість ОСОБА_9 переміститися зверху на потерпілу та продовжувати застосовувати фізичну силу.
Таким чином, ОСОБА_9 разом із ОСОБА_10 , з метою заволодіння майном ОСОБА_11 , застосували до неї фізичне насильство, яке є небезпечним для її життя в момент заподіяння.
Проте, злочинні дії неповнолітнього ОСОБА_9 та ОСОБА_10 побачили сусіди потерпілої ОСОБА_11 , які проживають у будинку АДРЕСА_3 , припинили їх, відтягнувши ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від потерпілої, та викликали поліцію.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просить переглянути вирок і призначити йому більш м`яке покарання, посилаючись на те, що він щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв слідству у розкритті злочину.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить змінити вирок в частині правової кваліфікації дій ОСОБА_9 з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання, що не пов`язане із позбавленням волі, звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Своє прохання захисник обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції, викладені в судовому рішення, про наявність такої кваліфікуючої ознаки в діях обвинувачених як вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Так, захисник вважає, що з показань ОСОБА_9 і ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_11 не вбачається підтвердження наявності попередньої змови між обвинуваченими на вчинення інкримінованого їм кримінального правопорушення, а також відсутні підтверджуючи дані щодо розподілення ролей між ними. При цьому ОСОБА_9 в своїх показаннях зазначав про те, що його дії були спрямовані на заволодіння майном потерпілої, подальше застосування фізичної сили, було направлено на утримання потерпілої. В той же час дії ОСОБА_10 взагалі жодних дій, спрямованих на скоєння злочину, не вчиняв.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_9 не мав умислу на застосування відносно потерпілої насильства, яке є небезпечним для її життя та здоров`я, оскільки тримав потерпілу за шию з метою її утримання, а не з метою втрати нею свідомості.
Тому, захисник вважає, що дії ОСОБА_9 повинні бути кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників та обвинувачених, які підтримали апеляційні скарги, пояснення прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинувачених, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що останні не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Вина обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 /кожного/ у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, доведена доказами, безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.
Зокрема з показань потерпілої ОСОБА_11 вбачається, що 24.07.2017, біля 00 годин, вона вийшла до свого автомобіля, який стояв біля будинку АДРЕСА_3 . В цей час вона побачила обвинувачених, які викликали у неї занепокоєння. Коли потерпіла перебувала біля автомобіля, до неї підбіг ОСОБА_9 і вирвав з її руки ключ запалювання з брелоком сигналізації. Вона змогла відштовхнути його від себе та побігла до свого під`їзду. Через деякий час ОСОБА_9 її наздогнав, повалив на землю, закрив їй рот та ніс рукою, на який був намотаний поліетиленовий пакет, а іншою здавлював шию. Після чого, підбіг ОСОБА_10 та сів їй на нижню частину ніг. Коли вона вже втрачала свідомість, то побачила силует сусіда, який затримав нападників та вона змогла піднятись.
Аналогічні показання потерпіла надавала в ході слідчого експерименту під час досудового розслідування. Крім того, потерпіла впізнала обвинувачених за фотознімками.
З протоколу огляду місця події від 24.07.2017 та фототаблиці до нього вбачається, що в ході проведення огляду по АДРЕСА_3 з місця події були вилучені ключ від автомобіля із брелоком сигналізації, де безпосередньо затримані обвинувачені.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1918 від 24.07.2017 у ОСОБА_11 виявлені легкі тілесні ушкодження (за критерієм тривалості розладу здоров`я) спричинені тупим предметом (предметами), могли утворитись 24.07.2017, а саме, синці - по передній поверхні шиї справа в верхній третині, в лівій ключичній ділянці; садна - на спинці носу в середній третині, ліктьовій поверхні правого зап`ястку, задній поверхні лівого ліктьового суглобу, передній поверхні правого та лівого колінних суглобів.
Саме показання потерпілої, які не викликають сумніву в правдивості, отримані з додержанням вимог кримінального процесуального законодавства, свідчать про причетність обох обвинувачених до вчинення злочину, наявність між ними попередньої змови, спрямованої на скоєння розбійного нападу на потерпілу.
Крім того, вони узгоджуються з іншими доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку і зазначив у вироку.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 06.11.2009 небезпечне для життя чи здоров`я насильство - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я у момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і придушення за шию.
Підтверджується застосування до потерпілої насильства, яке є небезпечним для її життя та здоров`я, зокрема придушення її за шию, показаннями самої потерпілої, висновком вказаної вище експертизи, з якої вбачається спричинення їй тілесних ушкоджень в тому числі на шиї.
Враховуючи викладене, колегія судді вважає, що судом першої інстанції дії ОСОБА_9 та ОСОБА_10 /кожного/ вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Покарання обом обвинуваченим призначено з дотриманням вимог ст. 65 КК України, відповідає вчиненому та їх особам.
При цьому судом першої інстанції враховані ступінь тяжкості вчиненого злочину, фактичні обставини скоєного, дані про обвинувачених, в якості обставини, що пом`якшує покарання ОСОБА_9 , визнано вчинення злочину неповнолітнім.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_10 про щире каяття та сприяння у розкритті злочину суперечать його показанням, з яких вбачається фактичне невизнання ним винуватості в інкримінованому злочині.
Колегія суддів погоджується з видом та розміром призначеного кожному з обвинувачених покарання.

Враховуючи викладене, вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року щодо ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , як законний та обґрунтований, підлягає залишенню без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого та захисника - без задоволення.

Керуючись ст.376, ст.404, ст.405, ст.419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 і обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року, яким ОСОБА_9 та ОСОБА_10 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України, - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 3 місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

________________ _______________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4