АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/44/18 Справа № 199/2635/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000151, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2017 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Заіграєво Заіграївського району Республіки Бурятія Російської Федерації, що зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з його невідповідністю ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити свій вирок, вказавши відомості про відсутність обставин, які пом`якшують покарання, яким засудити ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, в іншій частині вирок залишити без змін.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки, та покладені на нього згідно ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід замінено з тримання під вартою на особисте зобов`язання, з покладенням на нього обов`язків протягом строку дії запобіжного заходу не відлучатися із м. Дніпро без дозволу суду та повідомляти суд про зміну свого місця проживання, зобов`язавши прибувати за кожною вимогою до суду.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 1055 гривень 52 копійки, вирішено питання про долю речових доказів.

Згідно обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, які в апеляційному порядку не оспорюються, ОСОБА_8 24 січня 2017 року близько 18 год. 00 хв. проходив по набережній р. Дніпро, яка розташована по вул. М.Малиновського в м. Дніпро, де в кущах побачив поліетиленовий пакет. Розгорнувши пакет, ОСОБА_8 виявив, що в ньому знаходиться нестандартна гладкоствольна вогнепальна зброя - обріз двоствольної гладкоствольної мисливської рушниці моделі «ІЖ-54», виробництва Іжевського механічного заводу (СРСР), 12 калібру, серії «Г» № НОМЕР_1 , 1965 року виготовлення, який виготовлений шляхом саморобного укорочення стволів до залишкової довжини 300 мм та скорочення ложа, в розібраному стані. В цей момент у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на придбання та носіння вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, реалізуючи який, діючи умисно, ОСОБА_8 24 січня 2017 року близько 18 год. 00 хв. підняв рукою вказаний поліетиленовий пакет із вищевказаним вмістом та почав носити при собі, чим здійснив придбання та носіння вогнепальної зброї, без передбаченого законом дозволу. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на носіння вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, 24 січня 2017 року близько 19 год. 00 хв., ОСОБА_8 , маючи при собі поліетиленовий пакет, в якому знаходився обріз двоствольної гладкоствольної мисливської рушниці моделі «ІЖ-54» в розібраному стані, перебував біля будинку № 34, по вул. Малиновського в м. Дніпро, де був зупинений співробітниками поліції за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 178 КУпАП, та під час складання протоколу про вказане адміністративне правопорушення повідомив про наявність у нього заборонених предметів. Після чого, в ході проведення огляду місця події в період часу з 19 год. 20 хв. до 20 год. 00 хв. 24 січня 2017 року слідчим поліції було виявлено та вилучено добровільно надані ОСОБА_8 з шкіряної сумки, одягненої на останньому, нестандартну гладкоствольну вогнепальну зброю - обріз двоствольної гладко ствольної мисливської рушниці моделі «ІЖ-54», виробництва Іжевського механічного заводу (СРСР), 12 калібру, серії «Г» № НОМЕР_1 , 1965 року виготовлення, який виготовлений шляхом саморобного укорочення стволів до залишкової довжини 300 мм та скорочення ложа, яку ОСОБА_8 незаконно придбав та носив без передбаченого законом дозволу.

Вищезазначені дії обвинуваченого були кваліфіковані в оскаржуваному вироку за ч. 1 ст. 263 КК України за ознаками придбання та носіння вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор зазначає, що висновки суду про винуватість ОСОБА_8 відповідають об`єктивно з`ясованим фактичним обставинам кримінального провадження, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 КПК України, втім призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

При ухваленні вироку стосовно ОСОБА_8 судом не дотримано вимоги КПК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», не враховано низку обставин, а саме те, що ОСОБА_8 вчинив умисний тяжкий злочин, вину в якому фактично не визнав, оскільки в судовому засіданні заперечував наявність у нього умислу на придбання та носіння вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, що відповідно до ст. 23 Кримінального кодексу України вказує на заперечення ним своєї вини. Вказані обставини свідчать про те, що засуджений не усвідомив суспільну скоєного суспільно-небезпечного діяння, про його небажання виправитись, та про можливість повторного вчинення злочинів, а отже призначене останньому покарання, зважаючи на звільнення від його відбування з випробуванням, не є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Крім того суд не взяв до уваги відсутність обставин, що пом`якшують покарання, а також в порушення вимог ст. 374 Кримінального процесуального кодексу України не зазначив про це у вироку.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора який наполягав на задоволенні апеляційної скарги прокурора, що приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції; обвинуваченого та захисника, які проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження, правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 263 КК України та доведеність його вини ніким з учасників судового розгляду в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції не переглядаються. Крім того, в апеляційній скарзі прокурор фактично не оспорює законність та справедливість за видом та розміром призначеного обвинуваченому покарання, оскільки доводи апелянта зводяться до заперечення наявності підстав для звільнення ОСОБА_8 від відбування вказаного покарання з випробуванням в порядку ст. 75 КК України.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів зважає на те, що відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегією суддів встановлено, що при призначенні ОСОБА_8 покарання судом належним чином виконані вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та враховані характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України є тяжким злочином; відсутність обставин, що як пом`якшують, так і обтяжують покарання; фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема відомості про зброю, що була його предметом, та незначну тривалість часу між моментом заволодіння ОСОБА_8 вказаною зброєю та моментом її вилучення в останнього; відомості про особу обвинуваченого, а саме те, що останній в силу ст. 98 КК судимості не має, працевлаштований та має постійне джерело доходу, має постійне місце проживання та стійкі соціальні зв`язки, зокрема утримує дитину, що на час ухвалення оскаржуваного вироку була неповнолітньою. Крім того судом першої інстанції було належним чином оцінено та враховано доповідь представника персоналу органу пробації, згідно якій виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, втім в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, є можливим.

Взявши до уваги та належним чином оцінивши всі вищенаведені обставини у сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбуття ним покарання та необхідність призначення останньому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, з застосуванням положень ст. 75 КК України та призначенням іспитового строку тривалістю 2 роки, з яким колегія суддів погоджується та не вбачає підстав для призначення обвинуваченому покарання у тому самому виді та розмірі, втім з реальним його відбуванням, як про це просить апелянт.

Доводами апеляційної скарги прокурора правильність таких висновків не спростовується, оскільки вони зводяться до переоцінки тих обставин, що були відомі суду першої інстанції та дістали оцінку в оскаржуваному вироку, яка, на думку колегії суддів, є належною та відповідає їх дійсному змісту.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, не встановивши щодо обвинуваченого обставин, які пом`якшують покарання, не зазначив про це у вироку, то вони не ґрунтуються на процесуальному законі, оскільки згідно п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України в обвинувальному вироку суду підлягають зазначенню обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання. Таким чином, у випадку встановлення судом вказаних обставин, вони підлягають обов`язковому зазначенню у вироку, втім процесуальний закон не містить вимоги щодо необхідності вказувати у вироку про їх відсутність у тому випадку, якщо вони не встановлені.

Інших підстав, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону згідно ст. ст. 87, 412 КПК України, під час апеляційного перегляду, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Вирок Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2017 року щодо ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4