Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3089/17
Провадження № 1-в/553/47/2018
У Х В А Л А
Іменем України

30.05.2018м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

представника колонії ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення.

Засуджений ОСОБА_4 в судовому засіданні своє клопотання підтримав та просив його задовольнити. Також зазначив, що раніше він працював в установі, але потім через те, що до нього не застосували УДЗ він перестав працювати, бо вирішив, що його обманули. Його в установі били, але адміністрація ніяк не відреагувала, проте офіційно він не звертався щодо даного випадку. Вирок відносно себе вважає несправедливим, оскільки він не вчиняв злочину передбаченого 307 ч.2 ККУ. Даний вирок не оскаржував оскільки боявся розправи над ним. Проте після УДЗ має намір оскаржувати даний вирок як незаконний. Має жінку з дітьми та матір, яка хворіє. Зважаючи на це просив дане клопотання задовольнити та застосувати до нього пільгу.

Прокурор у судовому засіданні заперечував щодо задоволення даного подання посилаючись на те, що матеріали надані суду не доводять сумлінну поведінку засудженого та ставлення до праці, а тим більше його виправлення, за час відбування покарання засуджений мав стягнення. Як вбачається із його пояснень, даних в судовому засіданні, він на даний час не працює, вирок відносно себе вважає несправедливим, що свідчить, що особа не ставиться критично до скоєного, вірних висновків для себе не зробила. Просив відмовити в його задоволенні.

Суд, вислухавши засудженого, представника установи відбування покарання, який також заперечував щодо задоволення даного клопотання засудженого, думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання, особової справи засудженого, приходить до висновку, що дане подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого під час відбування покарання, а і полягає у стримуванні від порушень режиму, порушень правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, тощо.

У постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», вказано, що умовно-дострокове звільнення може бути застосовано лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Отже, суд розглядаючи заяву засудженого про умовно-дострокове звільнення, зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.

Частина 3 цієї ж статті КК України передбачає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі; 3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Порядок дострокового звільнення від відбування покарання визначений ч. 3 ст. 154 Кримінально-виконавчого кодексу України. Зокрема, дана норма передбачає, що стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 КК України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань надсилає подання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленої Кримінальним кодексом України частини строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Відповідно до ч.1,3 ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно характеристики, яка надана до суду адміністрацією закладу де відбуває покарання засуджений, засуджений ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 27.02.2015 року.

За період відбування покарання у СІЗО м. Полтави характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

З 12.06.2015 року міру покарання відбуває у Полтавській виправній колонії (№64). За час відбування покарання характеризується наступним чином. За допущені порушення установленого порядку відбування покарання три рази притягувався до дисциплінарної відповідальності. Під впливом проведених виховних та профілактичних заходів змінив свою поведінку на кращу.

Виконує роботи по благоустрою території та приміщень установи виконання покарань, проявляє розумну ініціативу. За станом здоров`я працездатний. Утримує в чистоті і порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Роботи із самообслуговування виконує.

З 28.07.2017 року по 25.10.2017 року був етапований до УВП №23 м. Полтави. За час утримання характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

За час відбування покарання реалізована програма диференційованого виховного впливу «Професія», оволодів робітничою професією слюсаря-сантехніка в Полтавському навчальному центрі №64 при установі. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Правова просвіта» та «Підготовка до звільнення». Заходи виховного характеру відвідує, робить належні для себе висновки.

Соціально-корисні зв`язки підтримує з матір`ю, дружиною та дітьми шляхом телефонних розмов та листування, спілкується з ними раз в квартал на побаченнях, отримує від них передачі.

За характером спокійний, врівноважений. У відношенні до інших засуджених не конфліктний, спілкується з обмеженим колом засуджених.

Станом на 30.05.2018 року відбута частина строку покарання засудженого ОСОБА_4 становить більше 2/3 призначеного судом покарання, кінець строку покарання 01.12.2018 року.

Отже, аналізуючи поведінку засудженого ОСОБА_4 протягом усього періоду відбування покарання, суд приходить до висновку, що таку поведінку засудженого не можна визнати сумлінною та це свідчить про відсутність на даний час тих процесів позитивних змін, які мали б відбутися та не відбулися в його особистості і не створили на даний час у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Так характеристика засудженого посередня, відомостей, що засуджений працював протягом усього часу відбування покарання немає, мав стягнення, також суд враховує тяжкість вчиненого злочину, тривалість терміну невідбутого покарання та особу засудженого вцілому, відношення його до скоєного, оскільки останній вважає вирок відносно себе несправедливим, що свідчить, що засуджений не зробив для себе вірних висновків, не ставиться критично до скоєного, а тому суд приходить до висновку, що сукупність вищевказаних обставин не свідчить про доведеність виправлення засудженого, тому заява ОСОБА_4 про його умовно-дострокове звільнення задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 152, 154 КВК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення - відмовити.

На ухвалу протягом семи діб з моменту її проголошення може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1