АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 654/73/17-к Головуючий в І інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/791/41/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 115 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2018 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
адвоката: ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 та апеляційною скаргою зі змінами адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 28 квітня 2017 року відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Стародубське Долинського району Сахалінської області Російська Федерація, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 28 квітня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено покарання у вигляді 9 років позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою залишений без змін до набрання вироку законної сили.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахується з 22.10.2016 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання період попереднього ув`язнення з 22.10.2016 року до дня набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 3379,50 грн. в рахунок відшкодування витрат на поховання.
Вирішено питання про речові докази та судові витрати.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому , що він 22 жовтня 2016 року близько 13 год., знаходячись в приміщенні літньої кухні будинку АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в ході раптово виниклої сварки із ОСОБА_10 , яка переросла у бійку, з метою вбивства останнього, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс ОСОБА_10 один удар ножем в область грудної клітини зліва в третє міжребер`я, чим спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження, по критерію небезпеки для життя, від яких ОСОБА_10 помер на місці події.

В апеляційній скарзі зі змінами адвокат ОСОБА_8 , посилаючись на незаконність вироку через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, просить вирок скасувати, справу направити на новий судовий розгляд .( а.п. 196, 248).
Захисник вказує, що під час досудового слідства було грубо порушено норми КПК при збиранні доказів: проведені слідчі експерименти із ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ці слідчі дії не знайшли свого підтвердження як доказ під час судового слідства. Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вказують, що нібито ОСОБА_7 спричинив удар ножем ОСОБА_10 , але при цьому не можуть пояснити яким чином наніс удар, з якою метою, чи це виникло несподівано з неприязних відносин . При цьому судова медична експертиза вказує тільки на тяжкі тілесні ушкодження. Під час проведення слідчого експерименту з участю свідків кожен із них по різному вказує, яким чином тримався ніж, характер ножового поранення невідомо і до тепер.
Будь які інші версії органами досудового слідства про причетність інших осіб до ножового поранення ОСОБА_10 не розглядалося, що ставить під сумнів обвинувачення ОСОБА_7 по ч1 ст. 115 КК України.
Пояснення свідків в судовому засіданні щодо механізму завдання потерпілому удару ножем є суперечливими, а тому на думку захисника слід визнати недопустимими доказами : слідчі експерименти із ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , відповідні судово - медичні експертизи , в яких надані висновки, що грунтуються на слідчих експериментах.
Також просить визнати недопустимим доказом- речовий доказ- ніж, оскільки не проведено жодної експертизи , яка б могла довести, що ОСОБА_7 тримав ніж у руках.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , посилаючись на незаконність вироку через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким виправдати його .
Обвинувачений заначає, що суд поклав в основу вироку суперечливі показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , а також протоколи слідчих експериментів із вказаними свідками, висновки судово- медичних експертиз.
Суд не врахував відсутність відбитків його пальців рук на ножі.
Після надходження матеріалів кримінального провадження йому стало відомо про свідків, які не були допитані протягом розгляду справи , зокрема ОСОБА_16 , якого просив допитати.
Стверджував, що його одяг було вилучено в ході огляду місця події без дозволу слідчого судді .
Інші учасники судового провадження вирок не оскаржували.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали заявлені ними апеляційні вимоги, думку прокурора та потерпілої ОСОБА_9 , які заперечили проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла до наступного висновку.
Як вбачається із матеріалів провадження та вироку, свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 суд побудував на доказах, які безпосередньо дослідив в судовому засіданні та оцінив відповідно до вимог ст. 94 КПК України, перевірив доводи обвинуваченого та навів детальні та переконливі мотиви, чому він приймає до уваги одні докази та відкидає інші.
Так із вироку видно, що суд детально проаналізував показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_15 , які в суді підтвердили, що ОСОБА_17 22 жовтня 2016 року завдав ОСОБА_18 удар ножем, який він взяв зі столу.
Показання свідків доводять, що в ході розпиття спиртних напоїв між ОСОБА_19 та ОСОБА_17 стався конфлікт, який переріс у бійку. Після закінчення конфлікту обвинувачений та потерпілий зайшли до приміщення , де продовжили розпивати спиртні напої. Через деякий час ОСОБА_19 наніс обвинуваченому удар в обличчя. Після цього обвинувачений наніс потерпілому удар ножем.
Свідки спростували версію обвинуваченого про те, що після нанесеного йому ОСОБА_10 удару він впав та втратив свідомість і прийшов до тями лише тоді, як ОСОБА_20 підійшов до ОСОБА_21 після чого останній впав на обвинуваченого .
Свідок ОСОБА_22 надав свідчення про перебіг конфлікту між ОСОБА_23 та ОСОБА_10 , також повідомив, що бачив , як на підлозі лежав обвинувачений , а на ньому потерпілий.
Колегія суддів не погоджується із доводами апелянтів про те, що суд поклав в основу вироку показання свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_24 , які суперечать між собою, оскільки показання цих свідків в цілому узгоджуються між собою щодо обставин події, локалізації завданого потерпілому удару, знаряддя, яким було завдано удар.
Колегія суддів враховує, що деякі відмінності у показаннях свідків можуть бути викликані індивідуальними особливостями у сприйнятті події, що відбувалася, місцем знаходження свідків у момент нанесення удару та відповідного ракурсу, з якого їм було видно те, що відбувалося у приміщенні.
Сторона захисту заперечувала проти допиту свідків під час апеляційного розгляду.
Підставно суд взяв до уваги і протокол слідчого експерименту від 09.12.2016 року , в якому зафіксовано хід проведення слідчого експерименту із ОСОБА_13 , під час якого останній показав механізм та локалізацію завдання ОСОБА_23 удару потерпілому а.п. (124).
Доводи апелянтів про те, що зазначений доказ є недопустими, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки слідчий експеримент проведено у відповідності до вимог ст. 240 КПК України , його результати були підтверджені свідком в ході судового розгляду.
Отримали належну оцінку суду і інші письмові докази.
Так, протоколом огляду місця події від 22.10.2016 року було зафіксовано обстановку у приміщенні , де сталася подія, розташування тіла потерпілого та наявні на ньому видимі ушкодження, присутність на місці події ОСОБА_7 , виявлені сліди злочину ( а.п. 69)
Як видно , огляд місця події було розпочато після отримання відомостей від фельдшера швидкої медичної допомоги про ножове поранення невідомої оосби ( а.п. 67), тобто за наявності достовірної інформації про вчинення кримінального правопорушення .
Огляд місця події здійснено після отримання письмової згоди власника домоволодіння. ( а.п. 68)
Проведення огляду місця події відбувалося з урахуванням нагальності в розкритті злочину та забезпечення можливості своєчасно зафіксувати сліди злочину на місці його вчинення. Сам ОСОБА_17 був присутнім при огляді місця події, жодних зауважень з приводу його проведення до протоколу не вніс. Відомостей про те, що ОСОБА_17 заперечував проти вилучення його одягу в ході огляду місця події , протокол також не містить.
Доводи обвинуваченого про те, що вилучення його одягу відбулося із порушенням вимог КПК без дозволу слідчого судді є неспроможними, оскільки огляд проведений у відповідності до вимог закону, враховуючи , що проводився саме огляд місця події, тобто огляд місця вчинення злочину, а не обшук житла, чи його особистий обшук , отже за таких обставин, ухвала слідчого судді не є обовязковою.
В цьому питанні колегія суддів також зауважує, що в ході проведення огляду місця події можуть вилучатись предмети, які містять на собі сліди злочину і мають відношення до кримінального правопорушення, що і було зроблено 22.10.2016 року , а тому вважати протокол огляду місця події, наступні висновки експертиз недопустимими доказами, підстав не вбачається.
З висновку судово-медичної експертизи від 15.12.2016 року № 17-16-164/гп вбачається, що виникнення тілесних ушкоджень, які мали місце у ОСОБА_10 при обставинах, вказаних свідком ОСОБА_11 в протоколі слідчого експерименту від 09.12.2016 не виключається . ( а.п. 94)
З висновку судово-медичної експертизи від 18.11.2016 року № 164/гп встановлено, що при експертизі трупа ОСОБА_10 виявлено сліпе проникаюче колото-різане поранення грудної клітини зліва у третьому міжребер`ї поміж середньо-ключичною та передньо-підм`язовою лініями з пошкодженням підшкірно-жирової клітковини, міжреберних м`язів, плеври, нижньої частини лівої легені, навколосерцевої сумки та висхідної дуги аорти. Поранення спричинене колото-ріжучим предметом, типу клинка ножа. Смерть настала від колото-різаного поранення висхідної дуги аорти, що супроводжувалося гострою крововтратою, що підтверджується недокрів`ям порожнини серця та великих сосудів, вогнищевими крововиливами на внутрішній поверхні серця (плями Мінакова), блідо-фіолетовими трупними плямами, а також результатами судової гістологічної експертизи внутрішніх органів. ( а.п. 86)
Відповідно до висновку судової імунологічної експертизи від 10.11.2016 року № 228 на зіскобі зі стіни біля вимикача (об. 1), вилученому під час проведення огляду місця події, знайдена кров людини, може походити від ОСОБА_10 , але не походить від ОСОБА_7 ( а.п. 103)
З висновку судової імунологічної експертизи від 16.11.2016 року № 230 вбачається, що на вилучених під час проведення огляду місця події речах обвинуваченого, знайдена кров людини, яка може походити від ОСОБА_10 , але не походить від ОСОБА_7 . В об`єктах 18,19,21 , зокрема камуфляжній куртці , виявлена кров людини, що може походити в тому числі і від ОСОБА_7 . Присутність в цих же слідах крові ОСОБА_10 не виключена. ( а.п. 108)
Сукупність покладених в основу вироку доказів, зокрема показання безпосередніх свідків події ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , висновки судових медичних експертиз, доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч 1 ст. 115 КК України, а посилання апеляційних скарг захисника та обвинуваченого, які це заперечують, колегія суддів вважає безгрунтовними .
Суд дослідив всі надані сторонами провадження докази, наявність будь-яких перешкод у поданні стороною захисту інших доказів не встановлено.
Судом першої інстанції були належним чином перевірені доводи обвинуваченого на свій захист, які він оцінив критично та навів переконливі мотиви чому він не прийняв їх до уваги. Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції.
Під час апеляційного перегляду з метою перевірки тверджень обвинуваченого про непричетність до скоєного злочину, колегія суддів допитала у якості свідка ОСОБА_25 який вказав на те, що у його пристуності в той час коли присутні думали , що він спить, відбулася розмова чоловіків на прізвиська « крючок» та « німець» про те, що чоловіка вбив хтось інший , а вину хочуть покласти на іншого чоловіка.
Колегія суддів приходить до висновку, що показання цього свідка з чужих слів не можна визнати належним доказом невинуватості ОСОБА_7 , з огляду на те, що свідок ОСОБА_26 не був очевидцем події. Надані ним показання , в яких він не вказує ні дату події, ні її учасників ні прізвище осіб, від яких йому стало відомо про подію, не можна достовірно віднести до обставин , за яких відбулося вбивство саме ОСОБА_21 та перевірити його покази шляхом допиту осіб від яких йому стало відомо про повідомлені обставини .
Натомість свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_14 в суді прямо вказали на те, що вбивство потерпілого вчинив саме ОСОБА_27 .
Сторона захисту не наводила обставин, за яких можна було б поставити під сумнів правдивість свідчень цих свідків та наявність у них мети оговорити обвинуваченого.
Матеріали провадження доводять , що у ОСОБА_7 з ОСОБА_10 виник конфлікт, потім бійка, і це свідчить, що між ними виникли неприязні стосунки на грунті яких ОСОБА_17 умисно з метою заподіння смерті наніс потерпілому удар ножем.
При цьому ОСОБА_17 не заявляв про те, що він , наносячи удар ножем потерпілому, перебував у стані необхідної оборони.
Отже, враховуючи характер відносин, що склалися між обвинуваченим та потерпілим, знаряддя злочину- ніж, силу та спрямованість удару , його локалізацію, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 в умисному заподіянні смерті ОСОБА_28 .
Непроведення у провадженні дактилоскопічної експертизи наявності слідів пальців рук на вилученому в ході огляду місця події ножі не є підставою ставити під сумнів висновок суду, оскільки сукупність інших доказів достатньою мірою доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину. Клопотань про призначення такої експертизи , як видно із матеріалів провадження, сторона захисту не заявляла.
Посилання апелянтів про недопустимість доказів, покладених в основу вироку колегія суддів вважає неприйнятними із наведених вище підстав.
Ухвалою колегії суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області від 26.12.2017 року було призначено у даному кримінальному провадженні стаціонарну судову психіатричну експертизу з метою визначення осудності обвинуваченого ОСОБА_7 .
Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №92 від 15.02.2018 року ОСОБА_7 психічними захворюваннями не страждав і не страждає. В період часу, що цікавить слідство, у нього не було будь-якого тимчасового хворобливого розладу душевної діяльності, тоді міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. У теперішній час також може усвідомлювати свої дії і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 не потребує.( а.п. 262)
При призначенні ОСОБА_7 покарання суд врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких; особу обвинуваченого, який має позитивні громадські характеристики, вік та стан здоров`я обвинуваченого, факт не відшкодування завданої злочином шкоди, провокаційну протиправну поведінку потерпілого, яка передувала вчиненню злочину.
Обставин, які пом`якшують покарання , судом не встановлено.
Обставиною, яка обтяжує покарання суд визнав вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Дані про особу обвинуваченого, тяжкість скоєного ним кримінального правопорушення проти життя людини, дають підстави для висновку , що суд призначив обвинуваченому покарання із дотриманням вимог ст. 50, 65 КК України , яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення нових злочинів .
Доводів про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого в апеляційних скаргах захисник та обвинувачений не наводять.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування та призначення нового судового розгляду, як про те просить захисник, виходячи із доводів його апеляційної скарги , колегія суддів не вбачає.
Враховуючи викладене, апеляційні скарги обвинуваченого та захисника належить залишити без задоволення.
За відсутності апеляційних вимог учасників судового провадження колегія суддів позбавлена процесуальної можливості вирішувати питання зміни періоду зарахування ОСОБА_7 строку попереднього увязнення .
Керуючись ст. 376 ч 2 , 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та апеляційну скаргу зі змінами адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 28 квітня 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом трьох місяців , а обвинуваченим у той же строк з дня отримання копії ухвали, може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду.

Судді: (три підписи)
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Копія вірна, ухвала набирає законної сили 16.08.2018 року

Суддя: ОСОБА_2