Ухвала
Іменем України
10 липня 2018 року

м. Київ
справа № 732/1503/17

провадження № 51-7273 ск18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , яка брала участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 23 квітня 2018 року щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Городня Чернігівської області, мешканки АДРЕСА_1 , без реєстрації місця проживання, громадянки України, не працевлаштованої, раніше судимої вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 3 жовтня 2016 року за ч.1 ст.185 КК України до 100 годин громадських робіт.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 20 листопада 2017 року ОСОБА_5 засуджено:
- за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді п`яти місяців арешту.
Постановлено строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з часу фактичного затримання.
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 23 квітня 2018 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 залишено без змін.

ОСОБА_5 визнано винуватою за те, що вона будучи раніше судимою за вчинення злочинів проти власності, судимість за вчинення яких не знята та непогашена у встановленому законом порядку, 3 вересня 2017 року близько 13 год., знаходячись поблизу території колишнього заводу «Агат», розташованого на вул. 1-го Травня, 46 в м. Городня Чернігівської області, повторно, таємно викрала велосипед належний ОСОБА_6 , вартістю 810 грн, чим заподіяла потерпілому матеріальну шкоду на зазначену суму.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційної інстанції та призначити новий розгляд в апеляційному суді у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості. На обґрунтування своїх доводів посилається на те, що:
апеляційний суд в порушення вимог ст. 370, ч.ч. 1, 2 ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), не зазначив в ухвалі мотивів на доводи прокурора щодо ступеню суспільної небезпеки вчиненого злочину і його тяжкість, щодо систематичного вчинення обвинуваченою злочинів проти власності, щодо призначення обвинуваченій мінімального розміру покарання;
судом не враховано, що обвинувачена не відшкодувала заподіяні збитки потерпілому, викрадене майно повернула не ОСОБА_5 , а працівники поліції, окрім цього обвинувачена негативно характеризується за місцем проживання, не працює, зловживає алкогольними напоями, з 1996 року перебуває на обліку (а.п.51,53), раніше дев`ять раз притягувалася до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення злочинів проти власності, за які судами було призначено їй покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкцій статей КК України, була звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, було призначено покарання у виді громадських робіт та штрафу; протягом 2017 року чотири рази притягувалась до адміністративної відповідальності;
судами не враховано, що ОСОБА_5 належних висновків не зробила і не стала на шлях виправлення;
апеляційний суд за наявності мотивованих підстав для призначення обвинуваченій більш суворого розміру покарання необґрунтовано залишив апеляційну скаргу прокурора без задоволення, що перешкодило постановити законне та обґрунтоване рішення (ч.1 ст.412 КПК).

Мотиви Суду

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 та правильність кваліфікації дій обвинуваченої у касаційній скарзі не оскаржуються.
Що стосується доводів прокурора викладених в касаційній скарзі про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, то вони на думку Суду не заслуговують на увагу.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Як убачається із вироку, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який відповідно до ст. 12 КК відносяться до категорії середньої тяжкості, спосіб викрадення, повернення викраденого велосипеду потерпілому, негативну характеристику за місцем проживання, наявність даних про притягнення обвинуваченої неодноразово до адміністративної та кримінальної відповідальності.

Крім того, суд врахував інформацію, яка міститься в досудовій довідці про обвинувачену, у якій орган з питань пробації характеризує особистість ОСОБА_5 , її спосіб життя, історію правопорушень, високу ймовірність повторного вчинення правопорушення.
Поряд з цим судом враховано:

пом`якшуючу покарання обставину, якою суд визнав щире каяття;
відсутність обтяжуючих покарання обставин;
вік обвинуваченої та її сімейний стан, кількість та вартість викраденого, відсутність цивільного позову до обвинуваченої з вимогами матеріального і морального характеру, думку потерпілого ОСОБА_6 , який в судовому засіданні вказав, що вибачив ОСОБА_5 та просив її суворо не карати.
Врахувавши зазначені обставини та положення статей 50, 65 КК України, суд дійшов висновку про призначення обвинуваченій покарання в межах санкції ч.2 ст.185 КК України у виді арешту та зазначив про те, що призначене покарання буде необхідне і достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів.

На думку Суду, призначене ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч.2 ст.185 КК України, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції, є обґрунтованим і необхідним для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
В той же час, як вбачається зі змісту ухвали апеляційного суду, наведені у апеляційній скарзі прокурора доводи, щодо ступеня суспільної небезпеки вчиненого злочину і його тяжкість, систематичного вчинення обвинуваченою злочинів проти власності,призначення обвинуваченій мінімального розміру покарання, належним чином перевірені апеляційним судом і на них зазначено відповідні мотиви.

Апеляційний суд, погоджуючись з вироком суду в частині призначення покарання ОСОБА_5 мінімального розміру покарання у виді п`яти місяців арешту, зазначив про обставини, які враховані судом першої інстанції і вказав про ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, яка за місцем проживання характеризується негативно, наявність даних про її притягнення раніше неодноразово до адміністративної та кримінальної відповідальності, про не зняті та не погашені судимості. Також суд зазначив про обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття обвинуваченої та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

При цьому апеляційний суд погодився також із врахуванням судом першої інстанції інформації, яка міститься у досудовій доповіді органу з питань пробації, що характеризує особистість ОСОБА_5 та ймовірність вчинення нею правопорушення повторно. Поряд з цим, апеляційний суд дійшов висновку про те, що призначене обвинуваченій покарання є необхідне і достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів та не знайшов підстав для призначення їй більш суворого покарання.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 370, ст.412, ч.ч. 1, 2 ст. 419 КПК, вона є належним чином вмотивованою та обґрунтованою, з чим погоджується і колегія суддів, тому доводи у скарзі щодо невідповідності ухвали апеляційного суду зазначеним нормам є необґрунтованими.

З урахуванням встановлених судом першої інстанції обставин, конкретних обставин кримінального провадження, кількість та вартість викраденого, думки потерпілого, який претензій матеріального і морального характеру щодо обвинуваченої не має, вибачив її і просив не призначати суворе покарання, а також те, що ОСОБА_5 в судовому засіданні визнала вину у вчиненні правопорушення в повному обсязі, про що зазначено у вироку суду, Суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченій покарання більш суворого та погоджується з висновком суду першої інстанції про призначення їй покарання у виді арешту.

Доводи у скарзі прокурора про неврахування судами того, що обвинувачена не відшкодувала заподіяні збитки потерпілому, викрадене майно повернула не вона, а працівники поліції, не працює, зловживає алкогольними напоями, з 1996 року перебуває на обліку, раніше притягувалася до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення злочинів проти власності, за які було призначено їй покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкцій статей КК України, була звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, було призначено покарання у виді громадських робіт та штрафу, належних висновків не зробила і не стала на шлях виправлення, в цілому не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій щодо призначеного ОСОБА_5 покарання у виді арешту.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 , яка брала участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 23 квітня 2018 року щодо ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_7 каровець ОСОБА_2 ОСОБА_3