АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 171/2854/14-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/299/К/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 серпня 2018 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника ОСОБА_6 , який діє в інтересах потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , представника ОСОБА_10 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_11 на вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2018 року у кримінальному провадженні відомості якого внесені в Єдиний реєстр досудових розслідуваньза №0000598 від 03.05.2015 року щодо

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Апостолове Дніпропетровської області, не працює,перебуває у шлюбі, має двох неповнолітніх дітей, раніше не судимий, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

Учасники судового провадження :
прокурор ОСОБА_13

обвинувачений ОСОБА_12

захисник ОСОБА_14

потерпіла ОСОБА_11

представники потерпілої ОСОБА_10

представник потерпілих ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 , який діє в інтересах потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні цивільного позову потерпілих про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В цій частині ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_12 на користь потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 8054 грн. 49 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди та 100 000, 00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, кожної окремо.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_10 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_11 просить вирок суду першої інстанції змінити в частині стягнення моральної шкоди, задовольнити позовні вимоги потерпілої у розмірі 300 000 гривень.

Вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2018 року ОСОБА_12 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» обвинуваченого ОСОБА_12 звільнено від призначеного покарання.

Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду в сумі 9717 грн., моральну шкоду в сумі 80000 грн., всього в сумі 89717 грн. У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_15 до ОСОБА_12 , ПАТ «Київський страховий дім» закрито.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до ОСОБА_12 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_12 на користь держави витрати на проведення експертиз в сумі 4314 грн. 26 коп.

Питання з речовими доказами вирішено.

За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у вироку, 02.05.2014 року в світлий час доби, приблизно о 19 год., ОСОБА_12 , керуючи технічно справним автомобілем «MitsubishiPajeroSport», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований на ім`я ОСОБА_16 , рухався по сухому асфальтовому покриттю автомобільної дороги по вулиці Садовій в с. Ленінське Апостолівського району Дніпропетровської області з боку вулиці Б. Хмельницького в напрямку вулиці К.Маркса зі швидкістю 60 км/год.

Під час руху на перехресті вулиць Садова та Першотравнева, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, при виявленні небезпеки для руху, ОСОБА_12 несвоєчасно зреагував на небезпечну ситуацію і здійснив зіткнення з мопедом «HondaDio» під керуванням водія ОСОБА_17 , пасажиром якого була ОСОБА_15 .

Таким чином, водій ОСОБА_12 грубо порушив п.п.1.3, 1.5, 2.3 «б» та 12.3 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких: п.1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху України, а також бути взаємно ввічливими»; п. 1.5 « Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; п. 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; п.12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможній виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

Порушення п. 12.3 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої водій мопеда «HondaDio» ОСОБА_18 загинув на місці пригоди, а пасажир мопеда ОСОБА_15 отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Порушення водієм ОСОБА_12 вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б» та 12.3 Правил дорожнього руху спричинило дорожньо-транспортну пригоду, під час якої ОСОБА_17 , 1971 р.н., спричинено тілесні ушкодження, від яких настала смерть ОСОБА_17 .

Всі виявлені тілесні ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючи частини транспортного засобу з послідуючим падінням на тверде нерівне дорожнє покриття, що могло бути при умовах та обставинах дорожньо-транспортної пригоди. Смерть ОСОБА_17 настала від сполученої травми голови, тулуба та кінцівок, яка супроводжувалася множинними переломами кісток тулуба та кінцівок і ускладнилися розвитком шоку.

Пасажиру мопеда ОСОБА_15 спричинено тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя.

Таким чином, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, допущеної водієм ОСОБА_12 через злочинну недбалість, було спричинено загибель водія мопеду «HondaDio» ОСОБА_17 , а пасажиру мопеду ОСОБА_15 спричинено тяжкі тілесні ушкодження.

Дії обвинуваченого ОСОБА_12 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги представник ОСОБА_6 , який діє в інтересах потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 зазначає, що суд істотно порушив вимоги кримінально процесуального закону, щодо права потерпілих на відшкодування завданої їм кримінальним правопорушенням шкоди з особи визнаної винним у завдані цієї шкоди, що є підставою для скасування судового рішення. Представник потерпілих звертає увагу суду, що потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 дійсно не надавали докази, що вони є правонаступниками отримання спадщини померлої ОСОБА_15 та взагалі не намагалися визнання їх правонаступниками, що свідчить із вимог заявлених ними у цивільному позові. Потерпілі не заявляли вимог про стягнення грошових коштів, які могла стягнути ОСОБА_15 та які могли б стати предметом спадкування, а заявили лише позов про стягнення з обвинуваченого грошових коштів, які ними були понесені у зв`язку із лікуванням та придбанням медичних препаратів для збереження життя та лікування ОСОБА_15 після заподіяння їй тілесних ушкоджень. Також представник потерпілих зазначає, що їм була завдана моральна шкода, оскільки ОСОБА_15 внаслідок ДТП отримала тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких та довгий час була прикута до ліжка і не могла себе сама обслуговувати. Крім того, всі заощадження, які вони мали витрачати на себе і свої сім`ї, змушені були віддавати на лікування ОСОБА_15 , проте суд своїм рішенням позбавив права потерпілих на відшкодування їм завданої шкоди.

Крім того, представник потерпілих ОСОБА_6 зазначає, що суд відмовив у задоволенні позовних вимог через те, що немає належних та допустимих доказів на підтвердження факту понесення ними витрат, проте суду надані всі фіскальні чеки на придбання ліків та медичних препаратів, а на чеках взагалі не передбачено зазначати хто саме здійснює оплату.

На думку представника потерпілих суд необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог потерпілих.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги представник ОСОБА_10 який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_11 зазначає, що суд першої інстанції поверхнево розглянув справу, дав неправильну оцінку добутим доказам, а деякі не взяв до уваги,

Окрім того, судом було порушено право потерпілої на справедливий суд, оскільки суд фактично проігнорував позовні вимоги потерпілої, не надав їм належної правової оцінки, формально оцінивши доводи сторони, не навівши у вироку належних підстав часткового задоволення позовної заяви.

Також потерпіла, цивільний позов якої задоволено частково, не погоджується з вироком суду, оскільки вважає суму вказану до стягнення з обвинуваченого занизькою, так як у зв`язку з втратою сина, відчуває постійні моральні страждання, які супроводжуються депресією, безсонням, плачем, втрати почуття упевності у завтрашньому дні.

Представник потерпілої ОСОБА_10 звертає увагу на тривалість судового процесу, засідання по якому тривають з 2014 року

Представник потерпілих ОСОБА_6 підтримав апеляційні скарги, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Потерпіла ОСОБА_11 , представник потерпілої ОСОБА_10 кожен окремо, підтримали апеляційні скарги, просили їх задовольнити у повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_12 та його захисник ОСОБА_14 в судовому засіданні, при апеляційному розгляді кримінального провадження, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційних скарги представників потерпілих.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор, заперечував проти задоволення апеляційних скарг представників потерпілих, просив вирок суду залишити без змін.

До початку розгляду справи по суті від обвинуваченого ОСОБА_12 надійшли заперечення на апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_10 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_11 , в яких він зазначає про те, суд першої інстанції на підставі усіх досліджених матеріалів справи встановив, що не тільки в його діях, а і в діях водія мопеду ОСОБА_17 мали місце порушення ДТП, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з настанням події ДТП, тобто мало місце змішана форма вини обох водіїв. Окрім того, вказує на те, що відповідно до матеріалів кримінальної справи, саме потерпілі та їх представники постійно затягували розгляд справи, оскільки оспорювали висновки експертиз, просили суд викликати кожного разу нових свідків. Також звертає увагу на те, що відповідно до висновку судово медичного експерта № 888 від 04.06.2014 року при дослідженні трупа ОСОБА_17 був виявлений етиловий спирт у кількості 1,14 проміллє, та відповідно до витягу медичної картки хворого ОСОБА_15 під час її огляду у лікарні після ДТП також був виявлений стан алкогольного сп`яніння. На думку обвинуваченого також необґрунтовано в апеляційній скарзі є те, що потерпіла ОСОБА_11 проживала в м. Нікополь, тобто окремо від свого сина ОСОБА_17 , який мав свою сім`ю та проживав в с. Ленінське Апостолівського районну зі своєю співмешканкою ОСОБА_15 , тому ніяких доказів на підтвердження заподіяної моральної шкоди в розмірі 300 000 гривень потерпіла не надала, навіть про стан свого здоров`я, який пов`язує з втратою сина.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку учасників процесу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до розгляду, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги представників потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_10 не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як убачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані в повному обсязі.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, а також вид та міра призначеного покарання відповідають вимогам закону та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, та ніким з учасників кримінального провадження не оскаржуються, а тому, відповідно до вимог ст.404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги представника потерпілих ОСОБА_6 в частині того, що суд істотно порушив вимоги кримінального процесуального кодексу відмовляючи у позові потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку повинні бути зазначені підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Як слідує із матеріалів провадження суд першої інстанції, дотримався вимог ч.1 ст.129, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, у мотивувальній частині вироку навів відповідні мотиви прийнятого рішення.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що позивачами в порушення вимог ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України не надано докази на підтвердження факту прийняття ними спадщини після смерті потерпілої ОСОБА_15 в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 1268 або ч. 1 ст. 1269 ЦК України, тобто позивачами не доведено, що вони є правонаступниками померлої ОСОБА_15 .

Крім того, положення частин першої-третьої ст.55 КПК України поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї особи, яка померла, виключно у випадку, якщо смерть особи настала внаслідок кримінального правопорушення (частина 5 статті 55 КПК України).

Копією висновку судово-медичного експерта № 310 від 12.01.2018 року підтверджено, що смерть ОСОБА_15 настала від онкологічного захворювання злоякісного новоутворення, що свідчить про те, що смерть ОСОБА_15 не знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з ДТП, внаслідок якої вона отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Документів, що підтверджують факт придбання лікарських засобів та медичних препаратів для лікування ОСОБА_15 , позивачами в порушення вимог ст.ст. 81, 83 ЦПК України суду не надано як під час судового розгляду, так і в апеляційній скарзі представника потерпілих ОСОБА_6 , тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду, що факт придбання позивачами лікарських та медичних препаратів і засобів на загальну суму 24163,49 грн. є недоведеним.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_10 в частині стягнення моральної шкоди на користь потерпілої у сумі 300 000 грн..
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 3 постанови № 4 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Як зазначено в п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).
Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо)
Положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено Правила дорожнього руху.
Як убачається з вироку, суд першої інстанції зазначені вимоги закону виконав в повному обсязі та навів відповідні мотиви прийнятого рішення у частковому задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_11 врахував вимоги кримінального процесуального закону, ступінь вини обвинуваченого, а також, що настанню дорожньо-транспортної пригоди також сприяло порушення потерпілим правил дорожнього руху, а також судом було враховано, що відповідно до судово - токсигологічного дослідження крові, вилученої з трупа ОСОБА_17 , виявлено етиловий спирт у кількості 1,14 проміллє, що відносно живих осіб може відповідати легкому ступеню алкогольного сп`яніння, глибину фізичних та душевних страждань потерпілої в зв`язку зі смертю сина ОСОБА_17 , порушенням нормальних життєвих зв`язків потерпілої.
Рішення суду про часткове задоволення позовних вимог потерпілої ОСОБА_11 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 9717 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 80000 грн., а всього 89 717 грн., є обґрунтованим та мотивованим, з яким погоджується суд апеляційної інстанції.
Тому доводи апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_11 в частині збільшення розміру моральної шкоди до 300 000 грн., який підлягає стягненню з обвинуваченого, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції об`єктивно розглянув цивільний позов потерпілої у відповідності до норм КПК України і вірно врахував характер та обсяг страждань, переживань, яких зазнала потерпіла, наявні докази, обставини кримінального провадження, доводи сторін і виходив із засад розумності, виваженості і справедливості при вирішенні цивільного позову.
За таких обставин суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг представників потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , у зв`язку з чим вирок суду першої інстанції повинен бути залишений без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги представників ОСОБА_6 , який діє в інтересах потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , представника ОСОБА_10 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_11 - залишити без задоволення.
Вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2018 року у кримінальному провадженні відомості якого внесені в Єдиний реєстр досудових розслідуваньза №0000598 від 03.05.2015 року щодо ОСОБА_12 , якого визнано винним та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4