Ухвала
іменем України
21 вересня 2018 року
м. Київ
справа № 725/1752/18
провадження № 51-8850ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 27 квітня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 3 липня 2018 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
За вироком Першотравневого районного суду м. Чернівців від 27 квітня 2018 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком тривалістю 3 роки.
Прийнято рішення щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те,

що він 13 лютого 2018 року о 00:10, знаходячись за місцем свого проживання

( АДРЕСА_1 ), у стані алкогольного сп`яніння

під час сварки завдав одного удару ножем у грудну клітину ОСОБА_5 , заподіявши останній тяжкого тілесного ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани грудної клітини із пошкодженням долі лівої легені та серця.
Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 3 липня 2018 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Не погодившись із постановленими щодо ОСОБА_4 судовими рішеннями, прокурор звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого через м`якість. На думку прокурора, призначаючи ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 75 КК, суд застосував закон,

який не підлягає застосуванню. Зазначає, що суд повною мірою не врахував тяжкості скоєного кримінального правопорушення, способу його вчинення та особи засудженого.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, у касаційній скарзі не оспорюються.
Що стосується доводів прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення

та особі засудженого, то, на думку колегії суддів, вони є безпідставними.
Згідно зі статтями 50, 65 ККособі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності

та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій,

їх небезпечності та даним про особу винного.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі

вид і розмір заходу примусу в межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Вирішення судом питання про призначення ОСОБА_4 покарання ґрунтується на наведених вимогах.
Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, обираючи ОСОБА_4 покарання та вирішуючи питання про застосування

ст. 75 КК, суд належним чином урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину,

який відповідно до ст. 12 КК відноситься до тяжких, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, що відповідно до ст. 67 КК, є обставиною, що обтяжує покарання. Також суд урахував наявність пом`якшуючих обставин, а саме:

щире каяття, яке було дієвим та полягало у сприянні розслідуванню злочину, намаганні відвернути негативні наслідки заподіяного, виклик швидкої допомоги та відшкодування витрат на лікування. Суд врахував свідчення потерпілої, яка вказала, що саме вона спровокувала вчинення злочину та виключно позитивно характеризувала ОСОБА_4 .

Таким чином, урахувавши вказані обставини, обґрунтувавши свої висновки про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, в тому числі й ті, на які прокурор послався у касаційній скарзі, суд дійшов висновку,

з яким погоджується і колегія суддів суду касаційної інстанції, що покарання

у виді позбавлення волі на строк 5 років та звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки, є достатнім для того, щоб ОСОБА_4 в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.
Призначене ОСОБА_4 покарання із застосуванням положень статей 75, 76 КК відповідає вимогам статей 50, 65 КК є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через м`якість колегія суддів не вбачає.
Доводи прокурора про те, що апеляційний суд не дав належної оцінки довідці щодо перебування ОСОБА_4 на обліку в Чернівецькому обласному наркологічному диспансері, є неспроможними, оскільки її наявність ні обтяжує, ні пом`якшує покарання.
Ухвалу апеляційного суду достатньо вмотивовано, вона відповідає вимогам

ст. 419 КПК.
Переконливих доводів, які би спростовували висновки місцевого й апеляційного судів у частині призначення покарання засудженому, а також свідчили би про можливість його виправлення лише в умовах ізоляції від суспільства, прокурор у касаційній скарзі не навів.
Неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність,

про що йдеться в касаційній скарзі прокурора, колегія суддів касаційного суду

не вбачає.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав

для задоволення скарги немає.
Враховуючи те, що касаційні вимоги прокурора є необґрунтованими, а також те,

що інших доводів, які були би підставами для зміни чи скасування судового рішення, у касаційній скарзі прокурор не навів, суд касаційної інстанції вважає,

що у цій справі необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження, оскільки з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 27 квітня 2018 року

та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 3 липня 2018 року

у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3