АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/1344/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 645/9/18
Категорія:ч.3 ст. 185 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 червня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0001205 за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Фрунзенського районного суду міста Харкова від 29 січня 2018 року, постановлену стосовно ОСОБА_7 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою, обвинувальний акт, який внесений до ЄРДР за №0001205, щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, повернутий прокурору.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу районного суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції. В обґрунтування апеляційного прохання апелянт посилається на те, що обвинувальний акт відповідає усім вимогам ст. 291 КПК України, а порушення вимог кримінального процесуального закону, на які суд звертає увагу в оскаржуваній ухвалі, не може бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору під час попереднього судового засідання. Всі наведені судом недоліки обвинувального акту, на думку прокурора, можуть бути усунуті під час судового розгляду, зокрема шляхом зміни прокурором обвинувального акту.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши ухвалу, з дотриманням норм ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Підставою ухвалення оскаржуваного рішення стала невідповідність, як на думку суду, обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України, а саме:
Не ставлячи під сумнів правові висновки які містяться у справах Європейського суду з прав людини, зокрема справі Абрамян проти Росії, про те що формулювання обвинувачення повинно бути конкретним, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України.
Мотивувальна частина оскаржуваного судового рішення фактично містить висновки суду щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого та аналіз фактичних обставин кримінального провадження, які прокурор, висуваючи обвинувачення, вважає доведеними.
При цьому належить врахувати, що такі висновки суду, без зазначення фактичних недоліків формулювання обвинувачення, мають формальний характер, хоча з урахуванням стадії судового розгляду підготовче судове засідання, будь-який аналіз пред`явленого обвинувачення щодо його фактичного змісту, або аналіз кваліфікуючих ознак злочину та їх обгрунтованості є втручанням в оцінку доказів, що є процесуально неприпустимим.
Більш того, в оскаржуваній ухвалі надано оцінку частини обвинувачення з правовою кваліфікацією за ч.3 ст. 185 КК України. Зокрема, суд першої інстанції ставить під сумнів ознаки об`єктивної сторони цього злочину, які прокурор вважає встановленим. Процесуальна оцінка вказаної обставини, згідно вимог чинного КПК України, можлива лише при ухваленні остаточного судового рішення, передбаченого ст.373 КПК України, тобто за наслідками судового розгляду кримінального провадження з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 318-380 КПК України.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а висновки суду щодо суті пред`явленого обвинувачення є передчасними, оскільки вони висловлені судом без дотримання процедури судового розгляду.
Твердження суду щодо неналежного обґрунтування прокурором кваліфікуючої ознаки злочину проникнення у приміщення, не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору, оскільки доведення обґрунтованості обвинувачення покладається на прокурора, а суд, відповідно до норм ч.6 ст.22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, що чітко узгоджується з нормами ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З огляду на викладене, колегія суддів вбачає безпідставність процесуального рішення суду першої інстанції, оскільки обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, у тому числі в частині формулювання обвинувачення, не містить істотних недоліків, що можуть обумовлювати необхідність повернення обвинувального акта прокурору, якій відповідає вимогам норм ст.291 КПК України.
За таких обставин, висновки суду, що зазначені у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали щодо невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України є необґрунтованими, а постановлене рішення про повернення обвинувального акту прокурору - може негативно вплинути на розумність строків судового розгляду кримінального провадження, передбачених ст.7 п.п. 2, 21 та ст.ст.9, 28 КПК України.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку щодо обґрунтованості апеляційних доводів прокурора та слушності вимог в частині необхідності скасування оскаржуваної ухвали та призначення нового судового розгляду.
Одже, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені істотні порушення є процесуально неприпустимим при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення законності, змагальності сторін, дотримання розумних строків та одночасно обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України, а також ці вимоги містяться у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати. Ці вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення.

Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних принципів, що містяться у главі 2 КПК України, колегія суддів, дійшла висновку про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваної ухвали та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає нормам ч. 1 ст. 412 та п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України.
Вирішуючи питання про подальший рух провадження після скасування ухвали, колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вимог ст. 370 КПК України та загальних засад судочинства не відноситься до передбаченого в ч.1 ст.415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п. 1, 2, 15, 21 ч.1 ст.7 КПК України верховенство права, законність, розумність строків, а також забезпечення змагальності сторін та одночасно обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, що передбачено як обов`язкові вимоги у ст. 370 КПК України. Разом з цим належить врахувати те, що необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, а в даному випадку це правові висновки рішень у справах «Беллет проти Франції» та «Лобо Мачадо проти Португалії», де суд дійшов висновку про порушення ст. 6 Конвенції, а саме права кожного учасника процесу на справедливий суд.

Посилання суду першої інстанції на правові висновки, зазначені у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Маттоціа проти Італії в даному конкретному випадку, на думку колегії суддів, не є доречним, оскільки ЄСПЛ у вказаному рішенні констатував порушення Конвенції у зв`язку з саме невчасним інформуванням обвинуваченого про обставини справи та про характер обвинувачення, оскільки обов`язком слідчих органів є негайно і детально інформувати обвинуваченого про суть висунутого проти нього обвинувачення. Цей обов`язок повною мірою лежить на слідчих органах і зобов`язує їх до активних дій щодо інформування обвинуваченого.

В даному кримінальному провадженні органами досудового розслідування ОСОБА_7 був вчасно та детально проінформований про обставини справи та про характер обвинувачення, а саме за ч.3 ст. 185 КК України, тобто таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаного з проникненням у сховище.

З огляду на викладене, з метою дотримання вказаних засад кримінального провадження, що гарантуються чинним КПК України, оскаржувану ухвалу належить скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції .

Керуючись ст.ст. 9 ч.6, 404, 405, 407 ч. 1 п. 6, 412 ч. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задоволити.

Ухвалу Фрунзенського районного суду міста Харкова від 29 січня 2018 року, постановлену стосовно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3