В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26.04.2018 Справа №607/6930/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0002583 про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіка Азербайджан, одруженого, не працюючого, з середньою освітою, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , одруженого, раніше не судимого,

-- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,
-- за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:
22 березня 2010 року в ОСОБА_3 виник злочинний намір, направлений на використання завідомо підробленого документа з метою отримання посвідки на тимчасове проживання на території України.

Реалізуючи свій злочинний намір, починаючи із 22 березня 2010 року ОСОБА_3 по ІНФОРМАЦІЯ_2 , не покидаючи територію України, невстановленим чином наносив в свій паспорт громадянина Республіки Азербайджан відмітку про перетинання державного кордону України, а саме: 22 березня 2010 року «Виїзд» № 088 в пункті пропуску через державний кордон «Козача Лопать», 23 квітня 2010 року «В`їзд» № 022 в пункті пропуску через державний кордон «Козача Лопать», 23 липня 2010 року «Виїзд» № 044 в пункті пропуску через державний кордон «Козача Лопать», 25 липня 2010 року «В`їзд» № 094 в пункті пропуску через державний кордон «Козача Лопать», 20 жовтня 2010 року «Виїзд» № 086 в пункті пропуску через державний кордон «Харків - пасажирський», 25 жовтня 2010 року «В`їзд» № 004 в пункті пропуску через державний кордон «Харків - пасажирський», 20 січня 2011 року «Виїзд» № 086 в пункті пропуску через державний кордон «Харків - пасажирський». 25 січня 2011 року «В`їзд» № 023 в пункті пропуску через державний кордон «Харків - пасажирський», 25 квітня 2011 року «Виїзд» № 022 в пункті пропуску через державний кордон «Козача Лопать», 27 квітня 2011 року «В`їзд» № 088 в пункті пропуску через державний кордон «Козача Лопать», 25 липня 2011 року «Виїзд» № 028 в пункті пропуску через державний кордон «Козача Лопать», 09 серпня 2011 року «В`їзд» № 062 в пункті пропуску через державний кордон «Козача Лопать», 23 січня 2012 року «Виїзд» № 032 в пункті пропуску через державний кордон «Козача Лопать», 25 січня 2012 року «В`їзд» № 028 в пункті пропуску через державний кордон «Козача Лопать», 20 березня 2012 року «Виїзд» № 037 в пункті пропуску через державний кордон «Козача Лопать», 05 листопада 2012 року «Виїзд» № 025 в пункті пропуску через державний кордон «Харків пасажирський, 08 листопада 2012 року «В`їзд» № 019 в пункті пропуску через державний кордон «Харків -пасажирський», 07 січня 2013 року «Виїзд» № 096 в пункті пропуску через державний кордон «Козача Лопать», 06 лютого 2013 року «В`їзд» № 049 в пункті пропуску через державний кордон «Козача Лопать», 15 липня 2013 року «Виїзд» № 047 в пункті пропуску через державний кордон «Харків - пасажирський», 03 жовтня 2013 року «Виїзд» № 037 в пункті пропуску через державний кордон «Козача Лопать», 15 жовтня 2013 року «В`їзд» № 096 в пункті пропуску через державний кордон «Козача Лопать», 27 листопада 2013 року «Виїзд» № 072 в пункті пропуску через державний кордон «Мотилів - Подільський», 06 грудня 2013 року «В`їзд» № 073 в пункті пропуску через державний кордон «Могилів-Подільський», 26 лютого 2014 року «Виїзд» № 110 в пункті пропуску через державний кордон «Козача Лопать», 07 березня 2014 року «В`їзд» № 049 в пункті пропуску через державний кордон «Козача Лопать». 05 червня 2014 року «Виїзд» № 048 в пункті пропуску через державний кордон «Харків - пасажирський», 19 червня 2014 року «В`їзд» № 042 в пункті пропуску через державний кордон «Харків - пасажирський». 16 вересня 2014 року «Виїзд» №047 в пункті пропуску через державний кордон «Харків пасажирський». В подальшому ОСОБА_3 подав до ДМС України в Тернопільській області, яке знаходиться в м. Тернополі бульвар Шевченка, 10 свій паспорт громадянина Республіки Азербайджан, в якому містяться завідомо неправдиві відомості. Пізніше на підставі вказаного паспорта ОСОБА_3 29.01.2015 року отримав в ДМС України в Тернопільській області, яке знаходиться в м. Тернополі бульвар Шевченка, 10 посвідки на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_1 терміном дії до 29.01.2016 року, після того термін дії посвідки було продовжено до 28.01.2017 року та до 26.01.2018 року.

Крім того, на початку 2017 року в ОСОБА_3 виник злочинний намір, направлений на використання завідомо підробленого документа з метою отримання посвідки на постійне проживання па території України безстроково

Реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_3 26.05.2017 року подав документи в ДМС України в Тернопільській області, усвідомлюючи, що раніше отримані ним відмітки про перетин державного кордону України не нанесенні державним органом у визначеному чинним законодавством порядку, використав свій паспорт громадянина Республіки Азербайджан в ДМС України в Тернопільській області, яке знаходиться в м Тернополі бульвар Шевченка, 10, для отримання посвідки на постійне проживання на території України. В подальшому, після розгляду його звернення до ДМС України в Тернопільській області, яке знаходиться в м.Тернополі бульвар Шевченка,10, йому 01.06.2017 року було надано посвідку серії НОМЕР_2 на постійне проживання на території України безстроково.

Таким чином, ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України - використання завідомо підробленого документа.

30 березня 2018 року між прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 у присутності захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості, згідно умов якої вони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч. 4 ст. 358 КК України за встановлених у висунутому обвинуваченні обставин, істотних для даного кримінального провадження, ОСОБА_3 визнав свою винуватість у зазначеному діянні в обсязі пред`явленого обвинувачення. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_3 , а саме за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

В угоді передбачені наслідки її укладання та затвердження, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до п. 2 ст. 468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, яке згідно ст. 12 КК України відносяться до злочинів невеликої тяжкості.

При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє відмову від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угод судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодами.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам норм КПК України.

Враховуючи вищевикладене, заслухавши думку обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника, які просять затвердити угоду про визнання винуватості, позицію прокурора, яка не заперечувала проти затвердження угоди, вивчивши обвинувальний акт, матеріали кримінального провадження, перевіривши угоду про визнання винуватості, яка відповідає вимогам ч. 2 ст. 469, ст. 471 КПК України, з`ясувавши в обвинуваченого, що він розуміє викладені в ч. 4 ст. 474 КПК України обставини, зокрема, те, що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу; характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, переконавшись, що укладення даної угоди сторонами є добровільним, суд вважає за необхідне ухвалити у даному провадженні вирок відносно ОСОБА_3 , яким затвердити угоду про визнання винуватості від 30 березня 2018 року, укладену між підозрюваним ОСОБА_3 та прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України за викладених в угоді обставин та з врахуванням пом`якшуючих обставин, а саме: визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити узгоджену сторонами міру покарання, яка відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України.

Окрім того, суд вважає необхідним стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 судові витрати в дохід держави, а саме: вартість проведення експертизи №179/1475 від 03.11.2017 року розмірі 9896 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком головного експертно-криміналістичного центру Державної прикордонної служби України.

Керуючись наведеним, а також ст.ст. 314, 370, 373, 374, 471, 473-475 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
Затвердити укладену 30 березня 2018 року 30 між прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 у присутності захисника ОСОБА_5 угоду про визнання винуватості.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та призначити йому за злочином узгоджене сторонами покарання у виді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (тисяча сімсот) гривень.

Стягнути із засудженого ОСОБА_3 вартість проведення експертизи № 179/1475 від 03.11.2017 року розмірі 9896 (дев`ять тисяч вісімсот дев`яносто шість) грн. в дохід держави.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Копії вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддяОСОБА_1