Дата документу Справа № 331/5077/17
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/285/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 331/5077/17Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.186 ч.2, ст.15 ч.2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002049, за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 серпня 2017 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Брянка Луганської області, громадянина України, освіта базова загальна середня, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, не зареєстрованого та без фактичного місця проживання, раніше судимого:

- 29.11.2001 року Червоногвадійським районним судом м. Макіївка за ч. 3 ст. 142 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі;

- 21.04.2006 року Центрально-міським районним судом м. Горлівка за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ст. 70, 71 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 04.10.2011 року по УДЗ. Не відбутий строк 1 рік 9 місяців 2 дні;

- 20.04.2012 року Калинінським районним судом м. Донецьк за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі,

за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 серпня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

До набрання вироку законної сили запобіжний захід у відношенні ОСОБА_7 ухвалено залишити у вигляді тримання під вартою в СІЗО № 10 м. Запоріжжя.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 07.07.2017 року, згідно ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_9 від 08.07.2017 року.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, 07.07.2017 року, близько 13-10 год., ОСОБА_7 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, знаходячись в приміщенні магазину «Конфісклад», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Базарна, буд. 13, звернув увагу на раніше йому незнайому ОСОБА_10 , на плечі якої знаходилась жіноча сумка. Далі, ОСОБА_7 підійшов ззаду до ОСОБА_10 та скориставшись тим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу з відчиненої сумки потерпілої правою рукою дістав, належний їй мобільний телефон. В цей час дії ОСОБА_7 були помічені потерпілою ОСОБА_10 , яка стала вимагати від останнього припинити злочинні дії та повернути її майно. Після чого, ОСОБА_7 , усвідомлюючи той факт, що його злочинні дії викриті та помічені потерпілою, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, діючи відкрито, утримуючи при собі майно ОСОБА_10 намагався зникнути з місця події та залишити приміщення магазину, але був затриманий на виході з магазину перехожими.

Таким чином, ОСОБА_7 , діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення намагався відкрито викрасти майно ОСОБА_10 , а саме:

- мобільний телефон «Samsung J700 », вартістю 5499 гривень;

- флеш накопичувач, вартістю 300 гривень;

- чохол до мобільного телефону, вартістю 100 гривень;

- сім-карту оператору стільникового зв`язку «МТС» № НОМЕР_1 , яка матеріальної цінності для потерпілої не становить, на рахунку якої грошові кошти відсутні;

- сім-карту оператору стільникового зв`язку «Київстар» № НОМЕР_2 , яка матеріальної цінності для потерпілої не становить, на рахунку якої грошові кошти відсутні, а всього майна на загальну суму 5899 гривень, чим намагався спричинити потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму, але не довів злочин до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки був зупинений перехожими з викраденим майном та в подальшому переданий працівникам поліції.

В апеляційній скарзі захисник, не погоджуючись з вироком суду, вважає його надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного. Зазначає, що за час проведення досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_7 багаторазово пожалкував про скоєне ним кримінальне правопорушення, проявив щиросердне розкаяння. Також зазначає, що ОСОБА_7 раніше судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, має стійкі соціальні зв`язки (проживав разом з батьками та підтримував їх).

На підставі викладеного, просить вирок суду першої інстанції змінити та призначити ОСОБА_7 більш м`яке покарання за скоєне ним кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений вважає, що суд призначив йому занадто суворе покарання. Зазначає, що він повністю визнав свою вину та розкаявся, моральна та матеріальна шкода відсутня. Також зазначає, що в нього є неповнолітня дитина. Просить врахувати пом`якшуючі обставини та пом`якшити йому покарання.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника прокурор у кримінальному провадженні прокурор Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_11 просить апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, та його захисника, які просили задовольнити їх апеляційні скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого та правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, кваліфікація дій останнього, встановлені і вказані обставини у обвинувальному вироку, ґрунтуються на обставинах, які сторонами провадження не оспорюються, тому перевірці в апеляційній інстанції, у відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, не підлягають.

Порушень ст.ст. 349, 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, зазначеного у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, сукупність фактичних обставин, які характеризують особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не одружений, не має постійного місця проживання та реєстрації, офіційно не працевлаштований, на обліку в наркологічному та психіатричному диспансерах не перебуває, наявність обставин, які пом`якшують покарання, і відсутність обставин, що його обтяжують.

Встановлені судом першої інстанції відомості про особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують покарання, на думку колегії суддів, навіть з урахуванням доводів обвинуваченого та його захисника, наведених в апеляційних скаргах, не знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Покарання ОСОБА_7 судом було призначено в мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, і підстав вважати його надто суворим, колегія суддів не знаходить, тому підстав для зміни вироку і пом`якшення призначеного покарання колегія суддів не вбачає.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути безумовною підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 серпня 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, а особою, яка тримається під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4