Справа № 639/1508/16-к
Провадж. № 1-кп/639/46/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 травня 2018 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі колегії:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальну справу за обвинуваченням:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.4 ст.187, ч.2 ст.121, ч.2 ст.187, ч.2 ст.296 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.121 КК України,

неповнолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, неповнолітнього ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, колегія суддів,

встановила:

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_12 , оскільки строк тримання під вартою ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та домашнього арешту відносно ОСОБА_12 встановлені судом, закінчуються, ризики, які були враховані судом під час обрання таких запобіжних заходів відносно зазначених обвинувачених не зникли, останні в разі зміни запобіжного заходу, перебуваючи на волі можуть незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інші кримінальні правопорушення, а також переховуватися від суду, оскільки не мають міцних соціальних зв`язків за місцем мешкання, враховуючи дані про їх репутацію та відсутність постійного джерела доходу.
Обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , їх захисники проти задоволення клопотання прокурора заперечували посилаючись на тривалість перебування ОСОБА_10 , ОСОБА_11 під вартою, відсутність доказів на підтвердження ризиків наведених прокурором у клопотанні, та заявили клопотання про зміну запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , на не пов`язану із ізоляцією від суспільства.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_12 та його захисник не заперечували проти клопотання прокурора в частині продовження дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Суд, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.
ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , обвинувачуються у вчиненні умисних особливо тяжкого та тяжкого злочинів за ч.4 ст.187, ч.2 ст.121 КК України, за які кримінальним законом визначено покарання від 7 до 10 років та від 8 до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, відповідно.

Неповнолітній ОСОБА_12 , обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину за ч.2 ст.187 КК України, за який кримінальним законом визначено покарання від 7 до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Згідно матеріалів справи, вказана вище міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обрана: відносно ОСОБА_11 - 18.11.2015 року, відносно ОСОБА_10 - 26.10.2015 року, відносно неповнолітнього ОСОБА_12 , в ході досудового слідства 23.12.2015 року обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, дію яких продовжено судом до 05.06.2018 року.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При вирішенні клопотання сторони обвинувачення щодо запобіжного заходу у вигляді: тримання під вартою відносно ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_12 , суд враховує, що ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , обвинувачуються у вчиненні умисних тяжкого та особливо тяжкого злочинів, ОСОБА_12 у вчиненні умисного тяжкого злочину, тяжкість покарання, що загрожує їм у разі визнання винуватими у кримінальних правопорушеннях, вік та стан їх здоров`я, міцність соціальних зв`язків в місці постійного проживання обвинувачених, відомості про їх репутацію, майновий стан, відсутність будь-яких нових даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою та домашнього арешту відносно неповнолітнього обвинуваченого.
Також колегія суддів враховує, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують.
Судом допитані потерпілі та свідки сторони обвинувачення.

Щодо доводів сторони захисту про відсутність ризиків, суд вважає необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».
Стороною захисту суду на даній стадії не доведено, що наявні ризики відносно обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , зменшились або зникли.
За таких обставин колегія суддів вважає, що ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , перебуваючи на волі, а також ОСОБА_12 , у разі зміни запобіжного заходу з домашнього арешту на більш м`який, можуть переховуватись від суду, а також вчинити інші кримінальні правопорушення, тобто ризики, які були враховані судом при обранні їм запобіжного заходу не зменшились, у зв`язку з чим вважає клопотання сторони обвинувачення таким, що підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177, 183, 331 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:
Клопотання прокурора задовольнити.
У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на більш м`який, відмовити

Продовжити відносно обвинувачених ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківська установа виконання покарань № 27» на 60 діб до 28 липня 2018 року включно.
Продовжити застосування відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , міри запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на два місяці до 28 липня 2018 року включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді

ОСОБА_2

ОСОБА_3