Провадження № 1-кп/638/594/18
ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 вересня 2018 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі
головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Харкова кримінальне провадження ЄРДР 28.08.2017 р. № 0000321 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, раніше не судимого, військовослужбовця, артиста першої категорії військового університету ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення-злочину передбаченого ч. 3 ст. 404 КК України,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 з 10 червня 2010 року і по теперішній час роходить військову службу за контрактом у Збройних Силах України, перебуває у військовому званні «прапорщик».

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) від 10 червня 2010 року №117 від У .06.2010 року прапорщик ОСОБА_4 призначений на посаду артиста першої категорії військового університету, та з вказаної дати зарахований до списків особового складу вищого військового навчального закладу і поставлений на усі види забезпечення.

Так, відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та кожен повинен додержуватися вимог Конституції України та законів України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.

Разом з тим, відповідно до ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 13, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, прапорщик ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів начальників), беззастережно, неухильно, точно та у встановлений строк виконувати їх накази, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, доводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, бути взірцем належної поведінки.

Згідно вимог ст. 46 Статуту гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, визначається, що у кожному гарнізоні для підтримання порядку серед військовослужбовців на вулицях і в громадських місцях, на залізничних станціях (вокзалах), у морських (річкових) портах, аеропортах, а також у прилеглих до гарнізону населених пунктах наказом начальника органу управління Служби правопорядку в гарнізоні організується патрулювання.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про військову службу правопорядку у Збройних Силах України» в окремих випадках до виконання завдань Служби правопорядку щодо охорони військових об`єктів, забезпечення військової дисципліни серед військовослужбовців на вулицях та в громадських місцях, запобігання правопорушенням, які вчиняються військовослужбовцями, та їх припинення можуть тимчасово залучатися військовослужбовці інших військових частин Збройних Сил України. Під час виконання зазначених завдань на них поширюються права, гарантії соціального і правового захисту, передбачені для військовослужбовців Служби правопорядку.

Так, з метою забезпечення правопорядку та військової дисципліни серед військовослужбовців Харківського гарнізону на виконання вимог Статут гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України та на підставі наказу Міністра оборони України від 22 липня 2004 року №293 «Про порядок залучення військовослужбовців інших військових частин Збройних Сил України до виконання окремих завдань Військової служби правопорядку Збройних Сил України» начальником Харківського гарнізону видано наказ «Про призначення особового складу гарнізону для несення патрульної служби» №21 від 03 лютого 2017 року.

П. 1 Наказу начальника Харківського гарнізону №21 від 03 лютого 2017 року визначено, що командирам військових частин, начальником вищих військових навчальних закладах та установ гарнізону призначити підпорядкований особовий склад в патрульні наряди гарнізону, відповідно до графіку залучення особового складу військових частин, вищий військових навчальних закладах та установ Харківського гарнізону для несення служби у патрульному наряді, відпрацьованим ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до вимог ст. 17 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України на військовослужбовців під час перебування у гарнізонному наряді покладаються спеціальні обов`язки.

Згідно вимог п. 1 ст. 7 до Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» військовослужбовцям Служби правопорядку під час виконання покладених на них завдань надається право: вимагати від військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, військовозобов`язаних під час проходження ними зборів та від інших осіб у військовій формі одягу, звільнених з військової служби в запас або відставку з правом її носіння, дотримання громадського порядку, правил носіння військової форми одягу, припинення правопорушень, а також дій, що перешкоджають здійсненню завдань і функцій військової служби правопорядку, а в разі невиконання зазначених вимог застосовувати заходи примусу, передбачені статтями 9-11 цього Закону.

Вищевказані положення Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» кореспондують з положеннями розділів VI та VII Інструкції про порядок організації про порядок організації патрульно-постової служби Військовою службою правопорядку у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №515 від 10 жовтня 2016 року.

Згідно ст. 56 Статуту гарнізонної та вартової служби в Збройних Силах України, у разі виявлення непокори або вчинення опору військовослужбовцем під час його затримання начальник патруля має право застосувати до нього силу, попередивши про намір її застосування.

Поняття особливий період міститься в абз. 11 ст. 1 Закону України «Про оборону України», у якому передбачено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У відповідності до ст. 1 Закону У країни «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У свою чергу, мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (абз. 4 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Обставинами (умовами), що визначають момент настання особливого періоду є: або оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової), або доведення такого рішення до виконавців стосовно прихованої мобілізації, або момент введення воєнного стану в Україні чи окремих її місцевостях.

Таким чином, часткова мобілізація, яка оголошувалася Указами Президента України, є складовою частиною особливого періоду.

Згідно рішення Ради національної безпеки і оборони України від ІЗ квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози та збереження територіальної цілісності України», уведеного в дію Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у Донецькій та Луганській областях проводиться антитерористична операція.

В силу положень Закону України «Про боротьбу з тероризмом» Збройні Сили України та інші військові формування приймають участь в антитерористичній операції визначеним складом сил і засобів.

У відповідності до абз. 8 ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Президент України приймає рішення про демобілізацію із внесенням відповідного Указу на затвердження Верховною Радою України.

Демобілізація - це комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

За викладених обставин особливий період як часовий проміжок, що охоплює мобілізацію, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, на даний час не завершився.

Проте, прапорщик ОСОБА_4 в порушення вищевказаних норм чинного законодавства України 24 серпня 2017 року вирішив стати на злочинний шлях вчинивши опір військовослужбовцям гарнізонного патрулю, застосувавши до них фізичну силу при наступних обставинах.

Так, згідно п.1.17 наказу начальника факультету військової підготовки імені Верховної Ради України Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» (по стройовій частині) від

23 серпня 2017 року № 234, у спільний патруль наряду гарнізону, начальником патруля визначено - старшого солдата ОСОБА_5 , та 2 патрульних від НК ОВТ-2, ОВТ-3.

Згідно відомостей книг добору варт підрозділів факультету військової підготовки імені Верховної Ради України Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» патрульними призначено солдатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Так, відповідно до відомостей Книги інструктажу особового складу патруля ІНФОРМАЦІЯ_5 23 серпня 2017 року проведено інструктаж начальнику патруля старшому солдату ОСОБА_5 та патрульним солдатам ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Водночас, ІНФОРМАЦІЯ_4 начальнику патруля старшому солдату ОСОБА_5 видано посвідчення №2.

Вказаним посвідченням визначено, що його пред`явник вказаного посвідчення є начальником патруля Військової служби правопорядку у період з 10 год. 00 хв. 24 серпня 2017 року по 10 год. 00 хв. 25 серпня 2017 року.

Також визначено, патруль у складі: солдатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Водночас, вказаним посвідченням під номером 2 визначено маршрут патрулювання станція метра Гагаріна (м. Харків) у період часу з 10 год 00 хв. до 20 год. 00 хв. 24 серпня 2017 року та район військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) з 20 год. 00 хв 24 серпня 2017 року до 10 год. 00 хв. 25 серпня 2017 року.

Таким, чином в розумінні положень ст. 17 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України начальник патруля солдат ОСОБА_5 та патрульні солдати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , як особи, що перебувають у гарнізонному патрулі по Харківському гарнізону були наділені спеціальними обов`язками і на них поширювались права, гарантії соціального і правового захисту, передбачені для військовослужбовців Служби правопорядку

Водночас, 24.08.2017 близько 19 год 40 хв. до контрольно-пропускного пункту військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) прибув невідомий в цивільному одязі, як стало відомо пізніше військовослужбовець ХНУПС ім. Іван Кожедуба прапорщик ОСОБА_4 та почав вимагати пропуску його на територію вказаної військової частини.

В свою чергу черговий по контрольно-пропускного пункту працівник Збройних Сил України ОСОБА_8 зауважив останньому, що згідно керівних документів військової частини НОМЕР_1 , час для відвідування з 17.00 до 19.00. Після чого прапорщик ОСОБА_4 покинув територію контрольно- пропускного пункту.

Пізніше, прапорщик ОСОБА_4 був помічений на території військової частини НОМЕР_2 , черговим контрольно-пропускного пункту ОСОБА_8 , як саме потрапив на територію військової частини прапорщик ОСОБА_4 пояснити не може. Згідно книги відвідувачів військової частини НОМЕР_1 прапорщик ОСОБА_4 24.08.2017 на територію зазначеної військової частини не проходив.

Своїми діями прапорщик ОСОБА_4 порушив військову дисципліну

В подальшому, покинувши територію військової частини НОМЕР_2 близько 21 год. 00 хв. 24 серпня 2017 року прапорщик ОСОБА_4 почав вимагати від чергового .контрольно-пропускного пункту вказаної військової частини, дозволу щодо повернення до території військової частини.

В цей же час, до нього, тобто прапорщика ОСОБА_4 , підійшов гарнізонний патруль по ІНФОРМАЦІЯ_6 у складі начальника патруля старшого солдата ОСОБА_5 та патрульних солдатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Начальник патруля старший солдат ОСОБА_5 представився, пред`явив прапорщику ОСОБА_4 посвідчення начальника патруля ІНФОРМАЦІЯ_7 та висунув законну вимогу про представлення останнім, тобто ОСОБА_4 , документів, що посвідчують його особу, оскільки всі підстави вважати його військовослужбовцем Збройних Сил України, крім цього останній перебував у громадському місці з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Факт перебування прапорщика ОСОБА_4 у стані алкогольного сп`яніння підтверджується висновком військової частини НОМЕР_1 №168 від 25 серпня 2017 року, освідування проведено о 00 год 15 хв. 25 серпня 2017 року.

В свою чергу прапорщик ОСОБА_4 відмовився виконати законні вимоги патруля та почав поводити себе неадекватно, погрожувати особовому складу патруля, а потім почав залишати місце порушення військової дисципліни, тобто з території контрольно-пропускного пункту військової частини НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , в напрямку Сумського ринку, розташованого неподалік від військової частини НОМЕР_1 .

Наздогнавши прапорщика ОСОБА_4 на перехресті вулиці Трінклера та Маяковського у м. Харкові, до останнього особовим складом патруля було застосовано заходи фізичного впливу та покладено на землю.

Поряд з цим, прапорщик ОСОБА_4 чинив опір та умисно наніс патрульному солдату ОСОБА_6 не менше двох ударів ногою в область обличчя, чим спричинив побої останньому.

В подальшому затриманого військовослужбовця було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_5 та встановлено особистість прапорщика ОСОБА_4 .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 404 КК України визнав повністю та пояснив, що дійсно здійснив злочин, який йому інкриміновано та зазначено в обвинувальному акті, обставини злочину не спорював, пояснив причини та обставини скоєного. У вчиненому розкаюється, просить його строго не наказувати та застосувати до нього ст. 2 Закону України «Про амністію в 2016 році».

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою провину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового розслідування злочинів при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши йому положення ст.349 КПК України про те, що в такому випадку будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченого ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які нікім не оспорюються та розглянути справу на підставі ч.3 ст. 349 КПК України. Обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 404 КК України доведена у повному обсязі.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.3 ст. 404 КК України, тому що він вчинив умисні дії, які виразилися у опорі особі, яка виконує покладені на неї обов`язки з військової служби, вчиненому в умовах особливого періоду.

Згідно ст. 65 КК України, особі, що вчинила злочин, призначається покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує характер, ступінь тяжкості та суспільної небезпеки скоєного, пом`якшуючі покарання обставини, дані про особу.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 не судимий, на обліку у лікаря - психіатра та нарколога не перебуває, одружений, на утриманні має дочку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , за місцем служби характеризується задовільно.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 не встановлено.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що для виправлення та попередження нових злочинів, необхідно призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання відповідно до санкції статті, інкримінованій йому в межах, необхідних для досягнення цих цілей, у вигляді позбавлення волі.

Також, під час розгляду справи обвинуваченим заявлено клопотання про застосування до нього вимог ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він є учасником бойових дій, що підтверджується довідкою про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Прокурор не заперечував проти застосування щодо обвинуваченого вимог Закону України «Про амністію у 2016 році» за наявності для цього підстав.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» виконання цього закону покладається на суди. Питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою прокурора, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого(підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Згідно ч.2 ст.3 Закону України «Про застосування амністії в України» від 01 жовтня 1996 року зі змінами від 27.02.2014 року установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 брав участь в антитерористичній операції, у зв`язку з чим отримав посвідчення учасника бойових дій.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що на обвинуваченого ОСОБА_4 поширюється дія ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, який набув чинності 07.09.2017 року, а тому необхідно його звільнити від відбування призначеного покарання, на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Перешкод для застосування вимог Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення ОСОБА_4 під час розгляду справи судом не встановлено.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Судові витрати в кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 3 ст. 404 КК України та призначити йому покарання по ч.3 ст. 404 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі.

На підставі статті 2 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набув чинності 07.09.2017 року ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного судом покарання.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Суддя -