УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2018 року м.Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваної ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000165 від 09 січня 2018 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Києва, українки, громадянки України, з середньою освітою, яка не працевлаштована, має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу прокуратури міста Києва, про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні №0000165 від 09 січня 2018 року.
Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_5 21.04.2018 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, вказане кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.

ОСОБА_5 визначивши вчинення злочину, як основне джерело для здобуття коштів та матеріальних благ для свого існування, діючи з корисливих мотивів, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, часі та місці, вступила в злочинну змову з ОСОБА_7 та невстановленими досудовим розслідуванням особами, направлену на протиправне збагачення, а саме вчинення нападів з метою заволодіння чужим майном, поєднаних із застосуванням насильства яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілих, вчинених повторно.
Рішенням слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 23.04.2018 ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 23 години 19.06.2018, після чого запобіжний захід був неодноразово продовжений.

11.07.2018 слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва продовжено строк досудового розслідування кримінального провадження №0000165 до шести місяців.

11.07.2018 слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_5 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 08.09.2018 включно.

Водночас, на переконання слідчого, не зменшилися раніше встановлені ризики можливого переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджанні кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення.

З огляду на неможливість завершення розслідування, з метою проведення слідчих та процесуальних дій слідчий просив продовжити строк тримання підозрюваної під вартою у межах строку досудового розслідування.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, вважав наявними підстави для його задоволення.

Захисник просив слідчого суддю врахувати, що підозрюваний тривалий час перебуває під вартою, має постійне місце проживання на території м. Києва, міцні соціальні зв`язки, тому просив застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід, не пов`язаний з утриманням останньої в ізоляції від суспільства, оскільки остання наміру переховуватись не має.

Підозрювана заперечувала проти задоволення клопотання, також зазначила, що вказані прокурором ризики відсутні.

Слідчий суддя, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, вивчивши матеріали клопотання, дійшов висновку про таке.

Слідчим управлінням ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному №0000165 від 09.01.2018 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України.

У силу ст. 9 КПК України під час кримінального провадження слідчий суддя, прокурор, слідчий керуються, зокрема принципом законності, який покладає на перелічених осіб обов`язок неухильно додержуватись вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частина друга статті 29 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Конституційний Суд України у рішенні від 23.11.2017 № 1-р/2017 (справа № 1-28/2017) виходячи з положень статті 29 Основного Закону України, беручи до уваги наведені положення міжнародних правових актів щодо захисту права людини на свободу та особисту недоторканність, зазначив, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, визначених законами України. Обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина та виключно на підставі вмотивованого рішення суду.

Підстави та порядок застосування примусових заходів, які обмежують конституційне право людини на свободу та особисту недоторканність, зокрема у кримінальному провадженні, закріплені у КПК.

Відповідно до ст.199 КПК України на слідчого суддю покладений обов`язок при розгляді клопотання про продовження строку тримання особи під вартою з`ясувати обставини, що дають підстави підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, свідчать про існування раніше заявлених або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, а також чинники, що перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній наголосив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» обґрунтованість підозри є необхідною умовою законності тримання особи під вартою.

Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Крім того, у рішенні «Мюррей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ зауважив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що необхідні для обґрунтування обвинувального вироку.

З огляду на зазначене, слідчий суддя вважає, що наданими органом досудового розслідування матеріалами достатньою мірою підтверджується наявність в діях ОСОБА_5 ознак інкримінованого злочину.

Водночас, ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово наголошував, що обґрунтованість підозри не є безумовною підставою для продовження строку запобіжного заходу.

Так, у справі «Пунцельт проти Чеської Республіки» (2000 р.) ЄСПЛ зазначив, що неодмінною умовою забезпечення законності подальшого тримання заарештованої особи під вартою є факт подальшого існування обґрунтованої підозри щодо вчинення нею правопорушення, однак після спливу певного проміжку часу ця умова перестає бути достатньою і судові органи зобов`язані навести додаткові «релевантні» і «достатні» підстави на обґрунтування подовження позбавлення особи свободи.

У зв`язку з цим у рішеннях «Тірон проти Румунії», «Смірнов проти Росії» ЄСПЛ вказав, що прецедентне право Конвенції сформувало чотири основні причини продовження строку триманні під вартою:

-ризик, що підозрюваний не прибуде до суду;

-ризик, що після звільнення особа вчинить дії, спрямовані на переховування від правосуддя;

-підозрюваний вчинить інше кримінальне правопорушення;

-підозрюваний буде причиною суспільного безладу.

Викладене покладає на слідчого суддю обов`язок під час розгляду клопотання про продовження строку тримання особи під вартою встановити наявність наведених ЄСПЛ ризиків не процесуальної поведінки підозрюваного.

Як вбачається з попередньої ухвали слідчого судді від 11.07.2018, якою продовжений строк застосування вказаного запобіжного заходу, ризиками неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_5 визнана можливість переховування останньої від органів досудового розслідування; здійснення незаконного впливу на учасників кримінального провадження та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваної, слідчий суддя відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Надаючи оцінку можливості підозрюваної переховуватися від органу досудового розслідування, слідчий суддя вважає такі дії цілком вірогідними з огляду на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_5 у разі визнання її винною у вчиненні інкримінованого злочину.

У той же час, відповідно до рішення ЄСПЛ «Невмеістер проти Австрії» ризик втечі неминуче знижується з пливом часу, проведеного особою під вартою.

Так, розглядаючи реальність існування ризику, що підозрювана може вчинити інше кримінальне правопорушення, слідчий суддя приймає до уваги, що інкриміновані підозрюваному дії мають корисливу спрямованість, остання не має офіційного та стабільного джерела доходів, тому не виключено, що ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення.

У той же час, приймаючи до уваги позицію ЄСПЛ щодо актуальності ризику незаконного впливу на свідків та потерпілих, відповідно до якої зазначений ризик може бути прийнятий до уваги лише на початкових етапах провадження, слідчий суддя вважає, що упродовж шестимісячного строку досудового розслідування органом досудового розслідування проведений необхідний обсяг процесуальних дій, спрямованих на мінімізацію наведеного ризику.

Крім того, розглядаючи ризик, що підозрювана, перебуваючи на свободі може стати причиною суспільного безладу, слідчий суддя враховує недоведеність стороною обвинувачення існування вказаного ризику, оскільки останньою не зазначені фактичні обставини, що свідчать про погрозу порушення з боку ОСОБА_5 суспільного порядку.

Так, у силу ч.5 ст.199 КПК для позитивного вирішення питання щодо продовження строку тримання особи під вартою прокурор має довести, що заявлені ризики не зменшилися або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Керуючись вищевикладеним, слідчий суддя відмічає, що доведеними є лише ризик можливого переховування підозрюваної від органів досудового розслідування та суду, та вчинення нею іншого злочину.

Приймаючи до уваги, що визначені ч.3 ст.199 КПК обставини мають бути піддані оцінці з позиції, чи виправдовує факт їх існування необхідність тримання особи під вартою, слідчий суддя дійшов висновку про те, що настанню наведених вище ризиків можна запобігти шляхом застосуванням до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Крім того, однією з обставин, з якою закон пов`язує можливість продовження строку тримання особи під вартою, є необхідність проведення певних слідчих та процесуальних дій, без виконання яких неможливо закінчити досудове розслідування.

Оцінюючи вказану обставину, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що мотивуючи попереднє клопотання про продовження строку тримання підозрюваного під вартою, стороною обвинувачення зазначені процесуальні діє, які на теперішній час не виконані, та, на думку прокурора, потребують подальшого утримання ОСОБА_5 під вартою.

Водночас, згідно з ч. 1 ст. 8 Конституції України та ст. 8 КПК в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який відповідно до юридичних позицій Конституційного Суду України (Рішення від 30.01.2003 № 3-рп/2003, Рішення від 2.11.2004 № 15-рп/2004) включає в себе, зокрема, судовий контроль над втручанням у право кожної людини на свободу; конституційне право людини на судовий захист є гарантією усіх прав і свобод людини і громадянина.

Керуючись викладеним, слідчий суддя дійшов висновку, що пасивна позиція сторони обвинувачення щодо збирання доказів та тривалість проведення процесуальних дій під час розслідування кримінального провадження, навіть з урахуванням його складності, не може розглядатись і бути підставою для тривалого обмеження свободи особи.

Отже, слідчий суддя, не ставлячи під сумнів необхідність проведення зазначених у клопотанні процесуальних дій, вважає за необхідне зазначити, що такий фактор не є визначальним для продовження до строку тримання особи в умовах несвободи.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя вважає, що прокурором не доведено, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної, що свідчить про необхідність вирішення питання про можливість застосування менш суворого запобіжного заходу, який зможе забезпечити достатні гарантії виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків.

Приймаючи до уваги обставини вчинення інкримінованого підозрюваній діяння, тривалість перебування останньої під вартою, наявність постійного місця проживання, вік, міцність соціальних зв`язків, відсутність судимостей, слідчий суддя вважає за можливе застосувати до ОСОБА_5 менш суворий запобіжний захід.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 177, 178, 183, 193, 196, 197 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000165 від 09 січня 2018 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.
Застосувати до підозрюваної ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та покласти на неї такі обов`язки:
- не залишати цілодобово приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_1 ;
- прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора, суду;
- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця свого проживання та роботи;
- носити електронний засіб контролю;
Контроль за виконанням ухвали покласти на органи Національної поліції за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 .
Строк дії цієї ухвали встановити по 21 жовтня 2018 року включно.
На ухвалу прокурором, підозрюваним, його захисником упродовж п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва.

Слідчий суддя: ОСОБА_1