Постанова
Іменем України
24 травня 2018 року

м. Київ
справа № 740/3177/16-к
провадження № 51-3521 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 19 травня 2017 рокуу кримінальному провадженні № 0001167 за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 186 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03 лютого 2017 року ОСОБА_6 засуджено за: ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт; ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладено на нього обов`язки, визначені пунктами 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст.76 КК України.

Вироком цього ж суду засуджено ОСОБА_7 , судові рішення відносно якого в касаційному порядку не оскаржуються.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 19 травня 2017 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 23 липня 2016 року близько 19.30 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на перехресті вулиць Об`їжджої та Сакко і Вансетті м.Ніжина Чернігівської області за попередньою змовою із ОСОБА_7 умисно наніс не менше 12 ударів по голові та тулубу потерпілому ОСОБА_8 , спричинивши останньому легкі тілесні ушкодження.
Того ж дня близько 22 годиниОСОБА_6 , на території ЗОШ № 2, розташованої навул. Шевченка, 56 у м. Ніжині, умисно наніс один удар палицею по лівій руці потерпілого ОСОБА_9 , спричинивши останньому легке тілесне ушкодження.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 умисно наніс один удар у спину потерпілому ОСОБА_8 , спричинивши останньому легке тілесне ушкодження, а також умиснонаніс один удар палицею у спину та не менше 5 ударів кулаками в голову та тулубпотерпілому ОСОБА_10 , спричинивши останньому легких тілесних ушкоджень, після чого відкрито заволодів належною потерпілому ОСОБА_10 барсеткою із грошима у сумі 87 грн., після чого покинув місце вчинення кримінального правопорушення, отримавши реальну можливість розпорядитися викраденим майном.

Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурорпросить скасувати ухвалу апеляційного суду через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Прокурор зазначає, що апеляційний суд безпідставно відхилив доводи прокурора про невідповідність призначеного засудженому покарання вимогам ст. 65 КК України, оскільки місцевий суд не в повному обсязі врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, обставини, що обтяжують покарання, а також усіх даних про особу винного, що є недостатніми для застосування до призначеного ОСОБА_6 покарання положень ст. 75 КК України.
Позиції інших учасників судового провадження
На касаційну скаргу прокурора надійшло заперечення від засудженого ОСОБА_6 , у якому він посилається на наявність обставин, які пом`якшують покарання, та просить залишити рішення апеляційного суду без зміни.
Прокурор у судовому засіданні підтримав скаргу, вважав призначене засудженому покарання надто м`яким та просив скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Мотиви суду

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та кваліфікація його дій у касаційному порядку не оскаржуються. При розгляді доводів, наведених у касаційній скарзі прокурора, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Згідно вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що пом`якшують та обтяжують його.

Відповідно до ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Твердження прокурора, наведені у касаційній скарзі, про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушеньі особі обвинуваченого внаслідок мякості тазвільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України безпідставні.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_6 покарання місцевий суд дотримався положень статей 50, 65 КК України, дійшов висновку про необхідність призначення покарання зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 цього Кодексу, що, на думку суду, є співмірним протиправним діянням, достатнім для виправлення винного та запобігання вчиненню нових злочинів. Апеляційний суд у свою чергу погодився з таким висновком та навів обґрунтування, з яких відмовив у задоволенні скарги прокурора.

Зокрема, апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинених кримінальних правопорушень, ставлення винного до скоєних ним діянь, дані про особу ОСОБА_6 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вину визнав, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, після вчинення кримінальних правопорушень минуло 2 роки, протягом яких ОСОБА_6 мав виключно позитивну соціальну поведінку, працевлаштувався, за місцем роботи також характеризується позитивно, потерпілі жодних претензій до нього не мають. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та молодий вік засудженого. Апеляційний суд дав оцінку усім даним про особу винного, обставинам, що пом`якшують та обтяжують покарання, зокрема й тим, на які посилається у касаційній скарзі прокурор, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_6 став на шлях виправлення, а тому місцевий суд обґрунтовано звільнив його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України

Висновки апеляційного суду належним чином мотивовано. За наведених обставин покарання не можна вважати явно несправедливим, необґрунтованими, чи недостатнім для досягнення його мети. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Переконливих доводів, які б спростовували висновки апеляційного суду у частині призначеного покарання, а також свідчили б про неможливість виправлення засудженого без відбування покарання у виді позбавлення волі, прокурор у касаційній скарзі не навів.

Засуджений ОСОБА_6 подав до суду касаційної інстанції довідку з міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації в якій зазначається, що засуджений за час перебування на обліку зарекомендував себе з позитивної сторони, порушень порядку та умов відбування покарання не допускає, обов`язки, які поклав на нього суд, не порушує, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався.Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що умови звільнення від відбування покарання засудженим дотримуються.

З урахуванням наведеного та практики Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання й того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, поведінку засудженого після постановлення судових рішень, чим фактично досягнута мета покарання, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені обставини дали апеляційному суду обґрунтовані підстави вважати, що виправлення ОСОБА_6 та попередження нових злочинів можливе без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, яке є достатнім для того, щоб засуджений довів своє виправлення.

Урахувавши наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги прокурора немає. У зв`язку із цим та керуючись статтями 434, 436 КПК України,п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII), колегія суддів вважає за необхідне залишити судове рішення без зміни.

З цих підстав суд ухвалив:

Ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 19 травня 2017 року стосовно ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_11