Номер провадження: 11-сс/785/1633/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

підозрюваного ОСОБА_10 ,

перекладача ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27.09.2018 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_10 , підозрюваного у кримінальному провадженні №0000682, внесеному до ЄРДР 22.09.2018 року за ч.2 ст.15, п.12 ч.2 ст.115 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27.09.2018 року задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави строком до 24.11.2018 року щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грузина, громадянина Грузії, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

підозрюваного у кримінальному провадженні №0000682, внесеному до ЄРДР 22.09.2018 року за ч.2 ст.15, п.12 ч.2 ст.115 КК України.
Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що під час розгляду клопотання слідчого знайшли своє підтвердження наявність обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_10 у вчиненні особливо тяжкого злочину та доведеність заявлених у кримінальному провадженні ризиків можливого переховування від органу досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілого, інших підозрюваних, вчинення іншого кримінального правопорушення, у зв`язку з чим застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу неможливе.

Зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що:

- слідчим та прокурором під час розгляду клопотання не доведена наявність заявлених у ньому ризиків;

- слідчий суддя не вирішив питання про можливість визначення підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу та в ухвалі не обґрунтував неможливість їх застосування до підозрюваного.

До початку судового засідання захисник ОСОБА_8 подала доповнення до апеляційної скарги, в яких змінила апеляційні вимоги, а саме просила скасувати оскаржувану ухвалу і постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого, посилаючись на відсутність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_10 .

Обставини, встановлені слідчим суддею.
Органом досудового розслідування ОСОБА_10 підозрюється в тому, що 22.09.2018 року, приблизно о 20.50 годині, перебуваючи біля будинку №2 по вул. Осіпова на розі вул. Єврейської у м. Одесі, за попередньою змовою з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ( ОСОБА_14 ), з метою спричинення смерті ОСОБА_15 , умисно здійснили постріл з невстановленої слідством вогнепальної зброї в потерпілого та впевнившись, що поцілили у життєво важливий орган, вважаючи ОСОБА_15 вбитим, з місця вчинення злочину зникли. Свій умисел до кінця не довели з причин, що не залежали від їх волі, оскільки ОСОБА_15 було своєчасно госпіталізовано до Міської клінічної лікарні №1 та надано медичну допомогу.
25.09.2018 року ОСОБА_10 був затриманий в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, та цього ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.2 ст.15, п.12 ч.2 ст.115 КК України.
27.09.2018 року слідчий звернувся до Київського районного суду м. Одеси з клопотанням, погодженим прокурором, про застосування до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання слідчого мотивоване тим, що ОСОБА_10 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, у кримінальному провадженні наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме: можливість підозрюваного переховуватись від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого та інших підозрюваних у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення, а запобігти зазначеним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу неможливо.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача; виступ підозрюваного та його захисників, які підтримали доводи доповненої апеляційної скарги і просили її задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно вимог ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі "Таран проти України" зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя відповідно до вищевказаних вимог Закону та Конвенції перевірив та належним чином встановив наявність на час розгляду клопотання в кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому злочину, а також наявність зазначених у клопотанні слідчого ризиків та неможливість їх запобігання шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_10 .
Наявність на даній стадії досудового розслідування обґрунтованість підозри щодо ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 22.09.2018 року, в якому дружина потерпілого ОСОБА_15 ОСОБА_16 повідомляє про вчинення нападу на її чоловіка біля будинку, в якому вони проживають;

- протоколами огляду місця події місця вчинення злочину від 22.09.2018 року;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_15 від 24.09.2018 року щодо обставин замаху на його вбивство;

- довідкою КУ «МКЛ №1» на ім`я ОСОБА_15 щодо отриманих ним поранень;

- рапортом т.в.о. начальника УКР ГУНП в Одеській області ОСОБА_17 на ім`я начальника ГУНП в Одеській області ОСОБА_18 про отримання інформації щодо можливої причетності до вчинення злочину ОСОБА_12 , ОСОБА_19 та ОСОБА_10

- протоколом обшуку від 25.09.2018 року за місцем проживання ОСОБА_10 , в ході якого було вилучено одяг, особисті речі підозрюваного та предмет, схожий на пістолет;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_20 від 25.09.2018 року щодо обставин проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_10 .

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду прокурор надав апеляційному суду для огляду додаткові докази, які підтверджують обґрунтованість підозри щодо ОСОБА_10 , а саме:

- довідку по затриманим особам, що підозрюються у замаху на вбивство ОСОБА_15 , згідно з якою два абоненти з клонованими ІМЕІ-номерами та номерами телефонів НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , які були активними лише в день вчинення злочину 22.09.2018 року та знаходились в районі місця вчинення злочину, напрямок руху та дислокація збігається з напрямом руху телефонних номерів НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , які відповідно знаходились в користуванні підозрюваних ОСОБА_10 та ОСОБА_19

- інформаційну довідку щодо аналізу абонентських номерів, які перебували в користуванні підозрюваних ОСОБА_10 та ОСОБА_19 , згідно з якою їх абонентські номери перебували в районі місця вчинення злочину у час здійснення замаху на ОСОБА_15 ;

- протокол огляду предметів від 01.10.2018 року відеозаписів з камер зовнішнього спостереження, встановлених в районі вчинення злочину, з якого вбачається, що автомобіль «Фольцваген Туарег», який перебував у користуванні підозрюваних ОСОБА_10 та ОСОБА_19 , у момент вчинення злочину перебував у районі місця події, та після здійснення пострілів попрямував до приблизного місця дислокації виконавця злочину з метою його вивезення з району його вчинення;

- аналіз оглянутих відеозаписів, в якому відтворено хронологію подій замаху на вбивство ОСОБА_15 , згідно з яким до моменту вчинення пострілу автомобіль «Фольцваген Туарег» завчасно приїхав та був припаркований за кілька кварталів від місця вчинення замаху, де перебував до моменту вчинення злочину, та одразу після здійснення пострілів у потерпілого поїхав до місця події, де до автомобіля сіла особа, після чого з місця вчинення злочину автомобіль зник;

- копіями висновків експерта №;1996-Х, 1995-Х від 01.10.2018 року, згідно з якими за результатом проведення експертного дослідження на одязі ОСОБА_10 , вилученому під час обшуків за місцем його проживання та в автомобілі «Фольцваген Туарег», який знаходився в його використанні, виявлено продукти пострілу дифеніламін.

Захисник підозрюваного ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 в судовому засіданні також надав апеляційному суду аналітичну довідку, складену на підставі отриманих на адвокатський запит відеозаписів з камер спостереження КУ «Центр інтегрованої системи відеоспостереження та відеоаналітики м. Одеси («Центр-077»)», на яких зафіксовано рух автомобіля «Фольцваген Туарег» в районі місця вчинення злочину в період часу з 20.00 години по 21.00 годину, відеозаписів з камер відеоспостереження, які належать ОСОБА_21 та встановлені на фасаді будинку №4 по пров. Палубному в м. Одесі та у парадній даного будинку, а також відеозаписів з камери спостереження, встановленої в приміщенні аптеки за адресою: АДРЕСА_2 .

Посилаючись на дані відеозаписи, захисники в судовому засіданні апеляційного суду стверджували, що підозрюваний ОСОБА_10 не виходив з автомобіля, що спростовує його причетність до вчинення злочину.

Апеляційний суд визнає вказані доводи необґрунтованими, оскільки відеозаписи, на які посилаються захисники, були отримані ними від сторонніх осіб, достовірність та аутентичність відеозаписів шляхом проведення відповідних експертиз не встановлена. Згідно з аналітичною довідкою захисника ОСОБА_22 , на відеозаписах вказаний неточний час відеофіксації, оскільки зафіксований на відео час містить значну похибку, що не може беззаперечно свідчити про правильність та хронологію подій, які на них відображені. Проаналізовані у довідці відеозаписи не були досліджені органом досудового розслідування, слідчому не надавались, а тому підлягають ретельному дослідженню та перевірці на достовірність і відсутність ознак внесення до них штучних змін шляхом проведення судових експертиз під час подальшого досудового розслідування.

Разом з цим, прокурором в судовому засіданні надані довідки про аналіз відеозаписів, отриманих з камер, встановлених на перехрестях вулиць Троїцької та Канатної, Осіпова та Успенської в м. Одесі, встановлених у рамках програми Одеської міської ради «Безпечне місто», відповідальність за достовірність відображених на відеозаписах даних несуть службові особи органу місцевого самоврядування, тому вказані довідки можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги як доказ наявності у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_10 .

Стороною захисту не було надано жодного переконливого доказу на спростування тверджень слідчого та прокурора про наявність обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_10 .

Таким чином, ОСОБА_10 на даній стадії досудового розслідування обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, п.12 ч.2 ст.115 КК України, за яке законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі.

Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність заявлених у кримінальному провадженні ризиків.
З матеріалів провадження вбачається, що підозрюваний ОСОБА_10 є громадянином Республіки Грузія, на території України не зареєстрований, тимчасово проживає у м. Одесі без реєстрації, не одружений, утриманців не має, не працевлаштований та не навчається, обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, поєднаного із застосуванням насильства.

Вказані обставини свідчать про те, що підозрюваний, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому в разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду, в тому числі шляхом втечі за межі України, з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому особливо тяжкий злочин.

Доводи захисників щодо відсутності у підозрюваного реальної можливості перетнути державний кордон у зв`язку з вилученням у нього документів, що посвідчують його особу та надають право на виїзд з України та в`їзд в Україну, апеляційний суд визнає непереконливими, оскільки вказані обставини не виключають можливості нелегального перетину підозрюваним державного кордону. Сам лише факт винаймання співмешканкою підозрюваного ОСОБА_10 ОСОБА_20 житла у м. Одесі не може свідчити про наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків та бути достатнім стримуючим чинником для виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків. Крім того, з долученого до матеріалів провадження протоколу допиту свідка ОСОБА_20 вбачається, що квартиру винаймає саме підозрюваний ОСОБА_10 , вона туди іноді приходить, однак не є орендарем цієї квартири, що ставить під розумний сумнів істинність наданої захисником копії договору оренди.

Відсутність у ОСОБА_10 офіційного працевлаштування та відсутність відомостей про джерела його заробітку свідчить про те, що у кримінальному провадженні наявний ризик подальшого вчинення ним кримінальних правопорушень.

Враховуючи те, що на даний час органом досудового розслідування не встановлені усі особи, причетні до вчинення кримінального правопорушення, апеляційний суд вважає, що у кримінальному провадженні також існує обґрунтований ризик перешкоджання підозрюваним ОСОБА_10 досудовому розслідуванню шляхом повідомлення невстановлених слідством осіб, причетних до вчинення злочину, про хід досудового розслідування, результати слідчих та розшукових дій з метою сприяння таким особам в уникненні від кримінальної відповідальності, приховуванні знарядь вчинення злочину.

Також у кримінальному провадженні існує ризик того, що перебуваючи на свободі, підозрюваний ОСОБА_10 матиме змогу незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, схиляючи їх до надання неправдивих показань з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Згідно з наданою прокурором апеляційному суду інформаційною довідкою про телефонні з`єднання, підозрюваний ОСОБА_10 підтримує зв`язки з особами, які є представниками кримінальних прошарків населення та спеціалізують на вчиненні злочинів.

Апеляційний суд вважає, що характер, ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_10 злочину, суворість покарання, що загрожує останньому в разі визнання його винуватим, дані про особу підозрюваного в цілому свідчать про те, що забезпечення його належної процесуальної поведінки та виконання ним процесуальних обов`язків можливе лише шляхом застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні ним особливо тяжкого кримінального правопорушення, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою, а застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки він не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам і забезпечити належну поведінку підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу врахував усі обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 КПК України, та дійшов вірного висновку про необхідність не визначати підозрюваному розмір застави як альтернативного запобіжного заходу, оскільки йому інкримінується вчинення злочину із застосуванням насильства.

Будь-яких переконливих доводів, що свідчили би про наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, стороною захисту апеляційному суду надано не було.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, Апеляційний суд Одеської області, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27.09.2018 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави строком до 24.11.2018 року щодо ОСОБА_10 , підозрюваного у кримінальному провадженні №0000682, внесеному до ЄРДР 22.09.2018 року за ч.2 ст.15, п.12 ч.2 ст.115 КК України, - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4