УХВАЛА
Іменем України

26.10.2018 м.Львів Суддя Франківського районного суду м.Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 розглянувши заявлений самовідвід в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000154 від 13.09.2013р., про обвинувачення ОСОБА_3 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України,-

встановив:
на розгляді Франківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000154 від 13.09.2013р., про обвинувачення ОСОБА_3 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

У відповідності до п.4 ч.1 ст. 75 КПК України слідчий, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно до ч.1 ст.80 КПК України за наявності підстав, передбачених ст.75 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний зобов`язані заявити самовідвід.

В силу положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині справедливий розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод». Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори» від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору Щодо безсторонності суду при розгляді справ, Європейський суд з прав людини висуває дві вимоги: по-перше, бути суб`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути об`єктивно безстороннім - тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності. Щоб задовольнити ці вимоги, суд повинен відповідати суб`єктивному і об`єктивному тесту: безсторонність для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися суб`єктивним тестом, тобто на підставі особистого переконання окремого судді в даній справі, і за об`єктивним тестом, тобто з`ясування, чи має суддя гарантії, достатні для виключення будь-якого законного сумніву стосовно його безсторонності.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 року в справі Білуха проти України, наявність безсторонності визначається в тому числі і тим, чи забезпечує суд умови, за яких були б неможливі сумніви у його безсторонності.

У відповідності до положень п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

У зв`язку із неприязним ставленням, висловленим впродовж останніх років на адресу судді ОСОБА_1 потерпілими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , численними скаргами у різні державні інстанції, зокрема заява до Вищої ради правосуддя, слід дійти висновку про існування підстав вважати, що розгляд зазначеного питання може викликати в учасників провадження сумнів в його неупередженості. У подальшому це може слугувати самостійною підставою для скасування будь-якого процесуального рішення, прийнятого за наслідками судового розгляду, у силу вимог п.2 ч.2 ст.412 КПК.

Враховуючи вищенаведене, з метою виключення підстав та мотивів учасників процесу для сумніву у безсторонності, уникнення в подальшому сумнівів у об`єктивності розгляду справи, усунення будь-яких сумнівів щодо упередженості чи необ`єктивності, а також упередження скарг та відводів в адресу судді, забезпечення законності судових рішень, недопущення тяганини у розгляді, слід дійти висновку про наявність підстав для задоволення самовідводу.

Керуючись ст. 9, п.4 ч.1 ст. 75, ст. 80-81, 369, 371, 372 КПК України, Конвенцією Про захист прав людини і основоположних свобод, -

постановив:
Самовідвід судді ОСОБА_1 щодо розгляду кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000154 від 13.09.2013р., про обвинувачення ОСОБА_3 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України задоволити.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1