Справа № 643/8967/18
Номер провадження 1-кс/643/2756/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.07.2018 року м. Харків

Слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в м. Харкові в залі суду клопотання старшого слідчого Московського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Харківської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_4 , про арешт майна за кримінальним №0003382 від 16.06.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), що завдало значної шкоди потерпілому

В С Т А Н О В И В:
До суду надійшло вищезазначене клопотання.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що в провадженні старшого слідчого СВ Московського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_3 перебуває кримінальне провадження №0003382 від 16.06.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), що завдало значної шкоди потерпілому.
Встановлено, що 15.06.2018 ОСОБА_5 повідомила, що невстановлена особа маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману незаконно заволоділа квартирою АДРЕСА_1 .
Допитаний в якості свідка ОСОБА_6 пояснив, що він працює директором КОЖК «Призма» № 293. На обслуговуванні їхнього кооперативу знаходиться будинок АДРЕСА_2 . В цьому будинку в квартирі АДРЕСА_3 проживала ОСОБА_7 з її сином ОСОБА_8 , який ще при житті матері уїхав жити до Російської Федерації. ОСОБА_7 залишилась жити одна. Дана квартира АДРЕСА_3 , належала їй. Після того як кілька років тому назад ОСОБА_9 померла її син ОСОБА_10 приїхав до неї на поховання і після цього назад уїхав в Росію, і в Україну не приїзжав. За весь цей час в квартирі ніхто не проживав. У 2017 р. з довіреністю від ОСОБА_11 приїхав його родич та повідомив, що буде жити в даній квартирі і займатися відновленням документів на квартиру, але по невідомим причинам він уїхав так і не переоформивши квартиру. Через час до ОСОБА_6 в КОЖК «Призма» приходили невідомі і у кожного з них була нова довіреність на квартиру АДРЕСА_4 .
15.01.2018 року був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_12 , за яким ОСОБА_13 , як продавець, передав у власність, а ОСОБА_14 , як покупець, прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1 .
В вищевказаному договорі зазначено, що квартира належить ОСОБА_13 на праві особистої приватної власності на підставі Договору №Н3-271 купівлі-продажу нерухомості, посвідченого Харківською товарною біржею 23.08.1999 року, право власності зареєстровано ДКП «ХМБТІ» 24.08.1999 року за реєстровим №П5-387.
28.02.2018 року був укладений договір купівлі-продажу квартири № 464 приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_15 , за яким ОСОБА_14 , як продавець, передав у власність, а ОСОБА_16 , як покупець, прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Зазначене у сукупності свідчить про ймовірне надання невстановленою особою приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_12 підроблених документів.

Слідчий зазначає, що є підстави для задоволення клопотання про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом заборони будь-яким особам здійснювати її відчуження, розпоряджатися нею, тому що вважає, що таке майно може бути відчужене та є речовим доказом у кримінальному провадженні, а саме, предметом скоєного злочину, що набуте внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Крім того, необхідно виключити можливість протиправно розпорядитись вказаним об`єктом нерухомості, та повернути право власності законному володільцю.

За клопотанням слідчого відповідно до ч.2 ст. 172 КПК України суд розглядає клопотання без виклику особи, у власності якої знаходиться вищевказане майно, оскільки це є необхідним для забезпечення арешту майна.

Прокурор та слідчий клопотання про накладення арешту на майно підтримали, просили задовольнити, про що зазначили у письмових заявах.

Дослідивши клопотання, матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_16 .

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п.1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до положень ст. 98 КПК України речовими доказами є, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Відповідно до п.2 ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ч.2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених пунктами 3,4 частини 2 статті 170 цього Кодексу);
3.1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст. 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст. 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч.4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.
Згідно п.4 ч.5 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.
На підставі викладеного, та приймаючи до уваги, що вищевказане нерухоме майно в силу ст. 98 КПК України є речовим доказом, та з метою збереження його як речового доказу, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна у виді накладення арешту шляхом заборони будь-яким особам здійснювати її відчуження та розпоряджатися ним.

Враховуючи викладене, та керуючись ст. ст. 107, 170-175, 309 КПК України, слідчий суддя
У Х В А Л И В:
Клопотання задовольнити.
Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на час звернення до суду із клопотанням належить на праві приватної власності ОСОБА_16 , шляхом заборони будь-яким особам здійснювати її відчуження, розпоряджатися нею.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Роз`яснити, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час її постановлення, в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1