Апеляційний суд Рівненської області
_____________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
24 квітня 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в дистанційному судовому провадженні в режимі відеоконференції апеляційні скарги засудженого ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 на ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 02 лютого 2018 року про відмову в задоволенні подання ДУ «Катеринівська виправна колонія №46» та спостережної комісії при Сарненській РДА про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким у виді обмеження волі щодо засудженого
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , засудженого вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 01 березня 2016 року за ч.2 ст.317, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць з конфіскацією всього особистого майна,
за участю
прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 02 лютого 2018 року відмовлено в задоволенні подання ДУ «Катеринівська виправна колонія №46» та спостережної комісії при Сарненській РДА про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким у виді обмеження волі.
Відмовляючи в задоволенні подання, суд першої інстанції виходив з того, що із матеріалів особової справи вбачається, що ОСОБА_5 за місцем відбування покарання зарекомендував себе посередньо, є таким , що правомірних взаємовідносин з персоналом установи дотримується лише з метою поблажливого ставлення до себе, позитивних змін у поведінці засудженого, які б свідчили про прагнення засудженого до виправлення не відбулось. Крім того, встановлено, що йому, на підставі рішення засідання адміністративної комісії ВК від 13 квітня 2017 року, було відмовлено у зміні умов утримання, як такому, що не стає на шлях виправлення. Зазначені обставини, на думку суду, свідчать про те, що засуджений не став на шлях виправлення.
В поданих апеляційних скаргах:
-засуджений ОСОБА_5 просить ухвалити законне рішення, яким застосувати до нього ст. 82 КК України. При цьому, на його думку, суд першої інстанції однобічно розглянув подання та виніс несправедливе рішення;
- захисник ОСОБА_6 вважає ухвалу суду необґрунтованою такою, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні , фактичним обставинам справи, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування свої вимог апелянт зазначає, що засуджений відбув ? строку, за час відбування покарання до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочувався за добросовісне ставлення до навчання, став на шлях виправлення, про що зазначено в спільному поданні ДУ « Катеринівська ВК №46 та спостережної комісії при Сарненській РДА. Просить ухвалу суду скасувати , та ухвалити нову ухвалу, якою подання про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким у виді обмеження волі, задовольнити .
Заслухавши суддю-доповідача , доводи засудженого Мельника та його захисника ОСОБА_6 на підтримання апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_7 , який просить залишити ухвалу без змін, а апеляційні скарги без задоволення, вивчивши матеріали особової справи засудженого, перевіривши матеріали судової справи та доводи, викладені в апеляційних скаргах , колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не належать до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині Кримінального кодексу України для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
У частині 3 статті 82 КК України зазначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 27 травня 2015 року засуджений за ч.2 ст.309, ч.1 ст.317, 70, 75 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі та звільнений з іспитовим строком на 2 (два) роки. Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 01 березня 2016 року засуджений за ч.2 ст.317, ст.71 КК України до 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі
Згідно п.2 ч.4 ст.82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі.
За таких обставин, станом на час розгляду подання в суді , ОСОБА_5 відбув 1/2 частини строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин і, відповідно до ч.3 ст.61 КК України, може відбувати покарання у виді обмеження волі.
Підпунктом «б» пункту 2 постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» передбачено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.
Пунктом 17 цієї постанови передбачено, що оскільки судовий розгляд питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці .
За змістом закону, висновок суду про те, що засуджений став на шлях виправлення має ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує розгляду клопотання.
Відповідно до характеристики на засудженого наявної в матеріалах особової справи та характеристики , долученої до подання ОСОБА_5 почав відбувати строк покарання 01.03.2016 року, за місцем відбування покарання зарекомендував себе посередньо, як такий, що правомірних взаємовідносин з персоналом установи дотримується лише з метою поблажливого ставлення до себе, позитивних змін у поведінці засудженого, які б свідчили про прагнення засудженого до виправлення , не відбулось. Крім того, встановлено, що ОСОБА_5 рішенням засідання адміністративної комісії ВК від 13 квітня 2017 року було відмовлено у зміні умов утримання, як такому, що не стає на шлях виправлення.
Колегія суддів вважає, що відмовляючи у задоволенні подання про заміну засудженому ОСОБА_5 невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким у виді обмеження волі , суд першої інстанції правильно вказав, що висновок про можливість застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, повинен ґрунтуватися на аналізі даних про поведінку засудженого за весь час відбуття покарання.
Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно врахував дані про особу засудженого ОСОБА_5 , його поведінку і ставлення до виконання обов`язків за весь за час відбування покарання, які свідчать про відсутність підстав для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, як такого, що не став на шлях виправлення.
За таких обставин висновки суду, викладені в ухвалі Сарненського районного суду Рівненської області від 02 лютого 2018 року, відповідають фактичним обставинам справи, судом правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, ухвала є законною, обґрунтованою та вмотивованою.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:
Ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 02 лютого 2018 року про відмову в задоволенні подання ДУ «Катеринівська виправна колонія №46» та спостережної комісії при Сарненській РДА про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким у виді обмеження волі щодо засудженого ОСОБА_5 , залишити без зміни, а апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_6 , без задоволення.
С У Д Д І :

________________ ________________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3