Справа № 185/119/18
Провадження № 1-кп/185/396/18
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 липня 2018 року м. Павлоград
Дніпропетровської області
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретаря - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
потерпілого - ОСОБА_4 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Богданівка, Павлоградського району, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, пенсіонера, інваліда 3 групи, нагородженого Орденом Шахтарської Слави, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України,
ОСОБА_5 , перебуваючи 01.11.2017 року, близько 20.05 год., за місцем свого мешкання, а саме - на території двору домоволодіння АДРЕСА_1 , побачив раніше незнайомого ОСОБА_6 , який намагався викрасти належний його дружині велосипед.
У той же час ОСОБА_5 з метою припинення зазначених протиправних дій ОСОБА_6 підійшов до останнього та вирвав з його рук велосипед.
У відповідь на дії ОСОБА_5 ОСОБА_6 намагався нанести йому удар рукою по тілу.
У свою чергу, ОСОБА_5 під час раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_6 , не бажаючи настання смерті останньому, не переслідуючи мету умисно позбавити життя іншу особу, наніс один удар кулаком правої руки по обличчю ОСОБА_6 , чим спричинив йому тілесні ушкодження у виді саден та синців в лобній та скроневій областях з права на спинці носу, навколо очей по типу окулярів, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Після того, як останній присів на сідниці, а, згодом, підвівся, ОСОБА_5 , не бажаючи настання смерті ОСОБА_6 , не переслідуючи мету умисного позбавлення життя іншої особи, діючи із злочинною недбалістю, не передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, не маючи умислу на заподіяння тілесних ушкоджень, від яких настане смерть потерпілого, наніс два удари правою ногою в ділянку розташування печінки та правої нирки ОСОБА_6 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у виді розриву нижньої долі правої легені, розриву правої долі печінки, розриву верхнього полюсу правої нирки, які в поєднанні з забоєм з крововиливами у м`які покрови голови, в лобно тімяній області, масивного субарахноїдального крововиливу з розповсюдженням у поверхневі шари кори великої півкулі головного мозку за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала смерть ОСОБА_6 ..
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 119 КК України в редакції, що була змінена прокурором під час судового розгляду.
Обвинувачений ОСОБА_5 дав суду показання про те, що раніше особисто не знав потерпілого ОСОБА_6 .. Останній за відгуками односельців був особою без постійного місця проживання, який вчиняв на території села дрібні крадіжки. 01.11.2017 року, близько 20.05 год., він побачив, як потерпілий з двору його домоволодіння викрадає належний дружині велосипед. У зв`язку з такими подіями він підійшов до потерпілого, став робити йому зауваження та забирати викрадену річ, на що потерпілий став висловлюватися на нього нецензурною лайкою та замахуватися, аби завдати удару. Він, у свою чергу, вдарив його кулаком по обличчю від якого потерпілий присів, та правою ногою в ділянку розташування печінки та правої нирки, від яких потерпілий впав.
Після цього він викликав поліцію та швидку допомогу, а до того часу, поки екстрені служби прибули до місця події, він надавав потерпілому на його прохання цигарки та питну воду.
Додав, що він щиро розкаюється у вчиненому, просить пробачення у потерпілого ОСОБА_4 та просить взяти до уваги, що він не мав умислу заподіяти потерпілому таких тілесних ушкоджень, від отримання яких настала б смерть особи, та не передбачав можливість настання суспільно небезпечних наслідків вчинених ним дій у зв`язку з нанесенням ударів по обличчю та в ділянку розташування печінки та правої нирки із спричиненням тілесних ушкоджень, від яких настала смерть ОСОБА_6 .
Винність обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, підтверджується такими доказами.
Свідок ОСОБА_7 показав суду, що 01.11.2017 року він разом з обвинуваченим у своєму дворі різали свиню. Ввечері їм подзвонила донька обвинуваченого та повідомила, що невідомий чоловік, який перебуває у дворі, вчиняє крадіжку велосипеда дружини обвинуваченого. Вони разом з обвинуваченим прибігли до будинку, де побачили потерпілого, який викрадав велосипед. Обвинувачений став забирати в нього вказану річ, а потерпілий у відповідь лаявся та намагався вдарити обвинуваченого. Обвинувачений вдарив потерпілого у лице та двічі ногою по тулубу зі спини. Після цього потерпілий впав та лежав, а вони викликали швидку допомогу та поліцію. Обвинувачений давав потерпілому пити та курити, розмовляв з ним, надав йому під голову подушку, тощо.
Свідок ОСОБА_8 донька обвинуваченого, показала суду, що восени 2017 року вона знаходилася вдома. Коли вона вже стала лягати спати, то почула, як гавкає собака, а згодом невідомий чоловік став стукати у вікна та двері їх будинку. Після того вона побачила, що невідомий викрадає з подвір`я їхнього будинку велосипед, про що вона повідомила батька.
Аналогічні показання надала суду свідок ОСОБА_9 дружина обвинуваченого, яка додала, що на місці події працівник поліції, що прибув за їх викликом, оглядав потерпілого, який був брудним, у нетверезому стані, тощо, та констатував смерть потерпілого. Чоловік на її питання повідомив їй, що завдав потерпілому ударів в той час, коли той намагався викрасти її велосипед.
Судово-медичний експерт ОСОБА_10 в судовому засіданні у повному обсязі підтвердив наданий ним експертний висновок щодо виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень, ступеню їх тяжкості, локалізації. Додав, що потерпілий на момент смерті перебував у сильному ступеню алкогольного сп`яніння, встановлені розриви внутрішніх органів були не досить значними, відтак внутрішній крововилив н акоплювався певний час, а, отже, з тілесними ушкодженнями, що призвели до смерті потерпілого, останній міг пересуватися, розмовляти та жити близько години.
Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердив, що загиблий був його сином від першого шлюбу. Приблизно за три місяці до смерті син поїхав на заробітки до Богданівки, Павлоградського району. З сином вони останній час не спілкувалися, оскільки у сина викрали мобільний телефон.
Додав, що він повністю погоджується з обвинуваченням, що було змінено прокурором у судовому засіданні, не бажає підтримувати обвинувачення у попередній редакції, не має позовних вимог до обвинуваченого та просить вирішити справу на розсуд суду.
Крім того, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням допустити по справі застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки він повністю визнає свою провину в скоєнні зазначеного кримінального правопорушення та вважає зібрані в справі докази його вини достовірними, допустимими та достатніми, у зв`язку з чим досліджувати їх немає ніякої необхідності.
З`ясувавши думку прокурора та потерпілого, кожного окремо, які не заперечували проти застосування у справі положень ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснивши сторонам кримінального провадження правові наслідки застосування вказаної норми закону, з якими останні погодилися, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та застосував при розгляді даної справи положення ч. 3 ст. 349 КПК України.
Дослідивши, співставляючи та аналізуючи вивчені у справі докази, суд приходить до висновку, що показання обвинуваченого та свідків кримінального правопорушення мають характер логічних, послідовних, взаємозв`язаних та об`єктивних. Зазначені докази узгоджуються з показаннями, наданими в судовому засіданні судово-медичним експертом, та потерпілим, що з урахуванням застосування при розгляді справи положень ст. 349 КПК України дозволяє суду зробити обґрунтований висновок про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, доведена повністю.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 необхідно правильно кваліфікувати в межах пред`явленого обвинувачення - за ч.1 ст.119 КК України як вбивство, вчинене через необережність.
Приймаючи зазначене рішення, суд враховує, що специфіка вбивства з необережності полягає в його суб`єктивній стороні: воно має місце лише при необережній формі вини, яка може виступати у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості.
У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» зазначається, що з метою забезпечення правильного та однакового застосування законодавства при розгляді даної категорії справ суди повинні для вірної кваліфікації даних дій ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, поведінку обвинуваченого, а так само потерпілого, що передували події, їх стосунки, тощо.
Згідно з п. 26 вказаної Постанови Пленуму у випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як вбивство через необережність, чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати відповідно за ст.119 чи ст.128 КК України.
Судовим розглядом справи відносно ОСОБА_5 встановлено, що останній не мав умислу позбавити життя потерпілого ОСОБА_6 , а, заподіюючи останньому ударів, керувався неприязними відносинами, що раптово виникли відносно особи, яка, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у темну пору доби, з території домоволодіння обвинуваченого вчиняла крадіжку належного його родині майна.
Зазначені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_5 , проявляючи у своїй поведінці елементи злочинної недбалості, не розрахував сили ударів, не прийняв до уваги перебування потерпілого в стані алкогольного сп`яніння та не передбачив можливості настання смерті іншої особи від спричинених ударів, хоча повинен був і міг її передбачити, діючи з більшою обачністю.
Відтак, є очевидним, що умислом обвинуваченого ОСОБА_5 не охоплювалося заподіяння потерпілому смертельних тяжких тілесних ушкоджень, а щодо настання факту смерті потерпілого в діях обвинуваченого вбачається необережна вина.
При призначенні виду і розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд керується ст.ст.65-67 КК України.
Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до кримінального правопорушення середньої тяжкості, вчинений з необережності.
Судом також встановлено, що обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання, є пенсіонером, має державну нагороду.
Пом`якшувальними обставинами суд враховує визнання обвинуваченим своєї провини в об`ємі пред`явленого обвинувачення, його щире каяття, висловлений жаль з приводу вчиненого, активну співпрацю з досудовим розслідуванням та сприяння швидкому судовому розгляду справи, а також той факт, що обвинувачений раніше не був судимий та є інвалідом 3ї групи.
Обтяжуючі обставини у справі відсутні.
Наведене, у своїй сукупності, настання непоправних наслідків у вигляді заподіяння потерпілому смерті, але поруч з цим, беручи до уваги особу обвинуваченого, наявність в його діях, що передували вчиненню злочину, елементів протиправної поведінки вчинення обвинуваченим злочину з необережності, відсутність кримінального минулого у обвинуваченого та виключно позитивні данні, що характеризують його особу, приводить суд до висновку, що обвинувачений ОСОБА_5 має бути засудженим за ст.119 КК України до покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції передбаченої вказаною статтею, але умовно, із застосуванням положень, передбачених ст.75,76 КК України.
Приймаючи рішення про умовне засудження обвинуваченого, суд також враховує й позицію державного обвинувача з цього приводу, а також думку потерпілого, який у вирішенні цього питання покладався на розсуд суду.
Цивільний позов у справі не заявлений.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 370, 371, 374 КПК України, суд -
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.119 КК України.
ОСОБА_5 призначити покарання за ч. 1 ст. 119 КК України у виді позбавлення волі строком п`ять років.
На підставі ст.ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбуття призначеного за цим вироком покарання у вигляді позбавлення волі строком п`ять років з іспитовим терміном два роки.
Зобов`язати ОСОБА_5 у відповідності до п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до набрання вироком чинності не обирати.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в строк тридцять днів з дня його проголошення.

СУДДЯ ОСОБА_11