Суд
Ухвала
Іменем України
7 вересня 2018 року
м. Київ

справа № 796/1053/2016
провадження № 51- 7231 ск18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вироки Дарницького районного суду м. Києва від 29 вересня 2014 року та Деснянського районного суду м. Києва від 16 березня 2016 року щодо неї,
встановив:
Ухвалою Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 9 липня 2018 року касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.

16 серпня 2018 року засуджена ОСОБА_4 звернулася до касаційного суду здоповненнями до скарги на виконання ухвали Верховного Суду від 9 липня 2018 року.

Суд, перевіривши касаційну скаргу та надану скаржницею копію вироку від 16 березня 2016 року, дійшов висновку про те, що скаргу засудженої ОСОБА_4 слід повернути з таких підстав.

Так, касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 було залишено без руху у зв`язку з невідповідністю скарги вимогам ч.5 і ч.2 ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) пунктам 3, 4 і 5, якими передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено:
- судове рішення, що оскаржується;
- обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із вказівкою на те, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення;
- вимоги особи, яка подала касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції;
- до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються.

При цьому, в ухвалі від 9 липня 2018 року Суд вказав проте, що засуджена ОСОБА_4 подала скаргу на вироки щодо неї, посилаючись на те, що ці рішення є незаконними і необґрунтованими, тому підлягають перевірці в касаційному порядку, просила їх скасувати, при цьому не зазначивши конкретної вимоги до суду касаційної інстанції, яка б узгоджувалася із положеннями ч. 1 ст. 436 КПК.

Крім того, суд касаційної інстанції в ухвалі від 9 липня 2018 року зазначив, що засуджена ОСОБА_4 також просила: перевірити допущені порушення судами першої та апеляційної інстанцій; звільнити її від відбування покарання, призначеного за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України (далі КК) обмежившись строком відбутого нею покарання, та врахувати те, що вона добровільно проходила лікування від наркоманії. Однак скаржниця не вказала у скарзі обґрунтувань на підтвердження того, в чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень у цій частині з урахуванням положень ч. 1 ст. 438 КПК, а також не зазначила, які порушення допущено судами в кримінальному провадженні. Суд зазначив, що при вирішенні питання про наявність цих підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412414 КПК.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 9 липня 2018 року засуджена ОСОБА_4 подала скаргу (доповнення), в якій вона посилається на її засудження вироками від 29 вересня 2014 року і 16 березня 2016 року, також порушує питання про перевірку кримінального провадження щодо неї в частині призначення їй покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки за ч.3 ст. 309 КК, зазначає про те, що судом не взято до уваги її клопотання про об`єднання кримінальних проваджень щодо неї. Просить поновити строки на оскарження та усунення недоліків, оскільки ухвалу від 9 липня 2018 року вона отримала поза межами строку, призначити їй покарання без позбавлення волі, касаційну скаргу розглядати з її участю та надати їй державного захисника у зв`язку з юридичною необізнаністю.
При цьому, як видно із зазначених доводів, конкретної вимоги до суду касаційної інстанції щодо перегляду судових рішень відповідно до ч.1 ст.436 КПК, ОСОБА_4 не вказала.

Крім того, засуджена у своїх доповненнях не зазначила з яких підстав, визначених положеннями ст. 438 КПК, вона звернулася до Суду про перевірку кримінального провадження і про перегляд якого конкретно судового рішення ставить питання.
Як видно із скарги ОСОБА_4 посилається на її засудження вироками від 29 вересня 2014 року і 16 березня 2016 року, однак не вказала обґрунтувань на підтвердження того, в чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість цих судових рішень, з урахуванням положень ч. 1 ст. 438 КПК, зокрема не зазначила, які норми процесуального закону допущено судом у провадженні в частині не прийняття до уваги її клопотання про об`єднання кримінальних проваджень щодо неї та яким чином такі порушення перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, з урахуванням положень ст. 412КПК.
В порушення вимог ч.5 ст. 427 КПК ОСОБА_4 до скарги крім копії вироку від 16 березня 2016 року не надала копію вироку від 29 вересня 2014 року.

Порушивши в скарзі (доповненні) питання про перевірку кримінального провадження в частині призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки за ч.3 ст. 309 КК та про призначення їй покарання без позбавлення волі, скаржниця не вказала належних обґрунтувань про те, в чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень в частині призначення покарання.
Суд позбавлений можливості визначити своєчасність звернення засудженою з скаргою на усунення недоліків та вирішити порушене засудженою питання про поновлення строку на оскарження та усунення недоліків, оскільки скаржниця не вказала в який час їй було вручено ухвалу від 9 липня 2018 року про залишення касаційної скарги без руху, а також засудженою не зазначено про поновлення строку на оскарження якого саме судового рішення вона ставить питання і не наведено належних обґрунтувань причин пропуску такого строку.
На думку Суду, враховуючи наведене, засуджена ОСОБА_4 не усунула в повному обсязі недоліки, зазначені у вищезазначеній ухвалі касаційного суду.
Наявність вказаних недоліків унеможливлює відкриття касаційного провадження за скаргою ОСОБА_4 .
На підставі п.1 ч.3 ст.429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
З урахуванням наведеного, касаційна скарга подана без додержання вимог, передбачених ст.427 КПК України та підлягає поверненню.
При цьому, згідно з ч.4 ст.429 КПК України повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження.
Також п.3 ч.3 ст.429 КПК України передбачене право на подання разом із скаргою заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням підстав для його поновлення.

Водночас засуджена ОСОБА_4 у скарзі посилається на юридичну необізнаність і просить надати їй державного захисника. Згідно із положеннями статей 48, 49 КПК засуджена не позбавлена процесуального права звернутися з клопотанням про надання їй захисника з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.
Крім того, не заслуговує на увагу прохання ОСОБА_4 про розгляд касаційної скарги з її участю, оскільки в даному провадженні відповідно до положень ст.429 КПК вирішується питання про повернення касаційної скарги у зв`язку з не усуненням в повному обсязі недоліків, зазначених в ухвалі касаційного суду і в наданий строк п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
Керуючись ст.429 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргузасудженої ОСОБА_4 на вироки Дарницького районного суду м. Києва від 29 вересня 2014 року та Деснянського районного суду м. Києва від 16 березня 2016 року щодо неї, повернути.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3