Дата документу Справа № 310/4816/17
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №11-кп/778/688/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №310/4816/17Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 листопада 2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Енергодар Запорізької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за вчинення злочинів за наступних обставин.

04.06.2017 року приблизно о 13 годині, знаходячись в приміщенні нічного клубу «РІО», розташованого за адресою: Запорізька область, м.Бердянськ, вул.Шмідта, ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає і можливістю вільного для відвідувачів клубу доступу, зайшов до кімнати тимчасового зберігання речей, де з сумки, яка знаходилась на столі, шляхом вільного доступу таємно, повторно викрав належний ОСОБА_9 мобільний телефон. Після чого з викраденим майном залишив місце скоєння злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 4500 грн.

23.06.2017 року приблизно о 18 годині, знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом пошкодження дверного замку, проник у приміщення кімнати № НОМЕР_1 , де з гаманця, який знаходився в сумці біля ліжка, таємно повторно викрав майно, що належить потерпілій ОСОБА_10 . Після чого з викраденим майном залишив місце скоєння злочину, розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 5896 грн. 50 коп.

27.06.2017 року приблизно о 15 годині 40 хвилин, знаходячись біля входу в приміщення магазину «Коралл», який розташований за адресою: Запорізька область, м.Бердянськ, вул.Горького, 41, ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_11 відволіклась у зв`язку із роботою та не може завадити його злочинним діям, з прилавку для здійснення розливу пива шляхом вільного доступу, таємно, повторно викрав майно, що належить потерпілій ОСОБА_11 . Після чого з викраденим майном залишив місце скоєння злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 1000 грн.

28.06.2017 року приблизно о 12 годині, знаходячись в приміщенні Бердянського міського будинку культури, який розташований за адресою: Запорізька область, м.Бердянськ, вул.Італійська, 57, ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_12 відволікся та не спостерігає за своїм майном та не може завадити його злочинним діям, з лавочки, розташованої в холі МБК, шляхом вільного доступу, таємно повторно викрав мобільний телефон, який належить потерпілому ОСОБА_12 . Після чого з викраденим майном залишив місце скоєння злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 1500 грн.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно; за ч.3 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло.

Йому призначено покарання

- за ч.2 ст.185 КК у виді 2 років позбавлення волі;

- за ч.3 ст.185 КК у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, запобіжний захід та речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи висновків суду про доведеність його вини та правильності кваліфікації його дій, просить знизити строк призначеного йому покарання, посилаючись на те, що він щиро розкаявся у скоєному, має неповнолітню дитину, а також бабусю, яка хворіє та потребує догляду.

Також від обвинуваченого ОСОБА_8 надійшло клопотання про зарахування йому на підставі ч.5 ст.72 КК в строк покарання строку попереднього ув`язнення з дня затримання по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, яка заперечила проти апеляційної скарги та просила залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

До початку апеляційного розгляду від обвинуваченого ОСОБА_8 надійшла заява про відмову від захисника ОСОБА_7 .

Між тим, колегія суддів, розглянувши таке клопотання обвинуваченого, підстав для його задоволення не вбачає виходячи з такого.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що захисник ОСОБА_7 був залучений для здійснення захисту обвинуваченого за призначенням відповідно до доручення Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Донецькій та Запорізькій областях. Відтак участь захисника у даному провадженні є обов`язковою, а відповідно до ч.3 ст.54 КПК відмова від захисника не приймається у випадку, якщо його участь є обов`язковою.

Крім того, заява обвинуваченого про відмову від захисника не містить у собі мотивів такої відмови, а тому є необґрунтованою.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про можливість здійснення апеляційного розгляду за участю захисника ОСОБА_7 , що ніяким чином не порушить право обвинуваченого на захист.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія злочинів, доведеність винуватості ОСОБА_8 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст. 404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.
З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння злочинів обвинуваченим ОСОБА_8 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного ОСОБА_8 покарання, судова колегія виходила з наступного.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі, з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів, які віднесено до злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Разом з тим, суд обґрунтовано прийняв до уваги дані про особу обвинуваченого, який не працює, раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення корисливих злочинів, проте знову вчинив 4 епізоди злочинної діяльності, що безперечно свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення та вказує на стійку антисоціальну спрямованість поведінки обвинуваченого.

Обставини, на які обвинувачений посилається в апеляційній скарзі, істотно не знижують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, та, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, не є достатніми для прийняття рішення про пом`якшення призначеного покарання.

За таких обставин колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання, яке є наближеним до мінімально можливого за санкцією ч.2 ст.185 КК та мінімально можливим за санкцією ч.3 ст.185 КК, не можна визнати занадто суворим. Дане покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Отже, підстав вважати покарання незаконним через його суворість колегія суддів не убачає. Відтак вирок районного суду є законним і обґрунтованим, підстави для його зміни відсутні.

Що стосується клопотання обвинуваченого про зарахування йому в строк покарання строку попереднього ув`язнення на підставі ч.5 ст.72 КК в редакції Закону №838-VIII з дня затримання по день набрання вироком законної сили, то воно є обґрунтованим виходячи з такого.

Відповідно до ч.2 ст.4 КК злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Виходячи з ч.1 ст.5 КК закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

У тих випадках, якщо після вчинення особою діяння, передбаченого КК, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи (ч.4 ст.5 КК).

Положення ч.5 ст.72 КК щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч.1 ст.72 цього Кодексу, є «іншим кримінально-правовим наслідком діяння» в розумінні ч.2 ст.4 КК.

Відтак, якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК в редакції Закону №838-VIII (пряма дія Закону №838-VIII).

Враховуючи, що обвинуваченим ОСОБА_8 один із злочинів у даному кримінальному провадженні було вчинено 04.06.2017 року з послідуючим обранням щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, йому на підставі ч.5 ст.72 КК (в редакції Закону N 838-VIII від 26.11.2015 року) підлягає зарахуванню в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 07.07.2017 року (включно) по 11.09.2018 року (включно) з розрахунку, до якого одному дню тримання під вартою дорівнює два дні позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 листопада 2017 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону N 838-VIII від 26.11.2015 року) зарахувати ОСОБА_8 в строк його покарання строк його тримання під вартою з 07.07.2017 року (включно) по 11.09.2018 року (включно) з розрахунку, до якого одному дню тримання під вартою дорівнює два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_8 , який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4