Провадження № 11-кп/795/457/2018
Категорія - ч.2 ст.369-2 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15 лютого 2018 року, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Южно-Сахалінськ, Сахалінської області, Російської Федерації, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працює робітником в/ч НОМЕР_1 , інваліда Ш групи, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 369-2 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Трудове, Сакського району, АР Крим, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працює ТОВ «Євроспайн», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , учасника бойових дій, раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 369-2 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15 лютого 2018 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу на користь держави в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 (одну тисячу сімсот) гривень.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу на користь держави в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 (одну тисячу сімсот) грн.

Заставу в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень, внесену згідно ухвали слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31.08.2015 року за ОСОБА_7 , після набрання вироком законної сили повернути заставодавцю.

Заставу в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень, внесену згідно ухвали слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31.08.2015 року за ОСОБА_8 , після набрання вироком законної сили повернути заставодавцю.

Скасувано арешт, накладений відповідно ухвали слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07.09.2015 року на 3/5 частини квартири АДРЕСА_4 ; 1/4 частину квартири АДРЕСА_5 , що належать ОСОБА_7 .

Скасовано арешт, накладений відповідно ухвали слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07.09.2015 року на 1/4 частину квартири АДРЕСА_6 , що належить ОСОБА_8 ; на транспортний засіб GEELY VR CROSS днз НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_8 .

Питання речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_8 , перебуваючи згідно наказу Міністра оборони України №143 від 30.10.2014, на посаді заступника начальника госпіталю з медичної частини - начальника медичної частини НОМЕР_3 військового госпіталю військово-медичного департаменту Міністерства оборони України (має умовне найменування військова частина НОМЕР_4 ) за попередньою змовою зі старшим лікарем-інспектором відділу госпітальної експертизи Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України ОСОБА_7 , шляхом обману, під приводом вирішення питання за надання висновку про визнання ОСОБА_11 непридатним для подальшої військової служби одержали від військовослужбовця 2-ї механізованої роти механізованого батальйону НОМЕР_5 окремої танкової бригади військової частини НОМЕР_6 (має умовне найменування в період мирного часу А 1815) ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 2 000 доларів США за наступних обставин.

Так, 21.08.2015 року ОСОБА_8 під час оформлення виписки військовослужбовця ОСОБА_12 у своєму службовому кабінеті, розташованому в приміщенні Чернігівського військового госпіталю № НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, запропонував ОСОБА_13 допомогу у звільненні з лав Збройних Сил України за станом здоров`я, повідомивши, що у нього є знайомий у складі госпітальної експертизи Центральної військово-лікарської комісії, який зможе допомогти у вирішенні зазначеного питання.

У подальшому, 26.08.2015 року об 11 год 00 хв ОСОБА_14 прибув до Чернігівського військового госпіталю №407, де ОСОБА_8 , повідомив про необхідність отримання у військовій частині НОМЕР_6 , де ОСОБА_14 проходив службу, направлення до Головного військово-медичного клінічного ордена Червоної Зірки центру «Головний військовий клінічний госпіталь» для проходження ВЛК. При цьому, перебуваючи біля центрального входу Чернігівського військового госпіталю № 407 за адресою АДРЕСА_7 , ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_12 щодо необхідності сплати грошових коштів в сумі від 1 500 до 2 000 доларів США за надання висновку про визнання його непридатним для подальшої військової служби.

Після цього, 27.08.2015 року ОСОБА_14 з направленням до Головного військово-медичного клінічного ордена Червоної Зірки центру «Головний військовий клінічний госпіталь» для проходження лікування та ВЛК № 2354, виданим медичною частиною військової частини НОМЕР_6 , повторно прибув до Чернігівського військового госпіталю, де ОСОБА_8 повідомив, що його знайомий ОСОБА_7 допоможе у розгляді на засіданні госпітальної експертизи Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України питання непридатності до військової служби та надав його номер мобільного телефону.

28.08.2015 року близько 12 години 00 хвилин під час телефонної розмови ОСОБА_7 , виконуючи спільний зі ОСОБА_8 умисел щодо заволодіння грошовими коштами, повідомив ОСОБА_13 , що допоможе у наданні госпітальною експертизою Центральної військово-лікарської комісії висновку про його непридатність до військової служби, зазначивши про необхідність прибути 31.08.2015 року до Головного військово-медичного клінічного ордена Червоної Зірки центру «Головний військовий клінічний госпіталь» та надати грошові кошти в розмірі на третину більшу від раніше обумовленої зі ОСОБА_8 суми.

В цей же день, 28.08.2015 року, близько 14 год 00 хв під час телефонної розмови ОСОБА_7 та ОСОБА_8 домовилися, що грошові кошти ОСОБА_14 передасть через ОСОБА_8 та у подальшому вони їх розділять між собою.

Після цього, 29.08.2015 року о 18 год 50 хв, попередньо домовившись про зустріч, ОСОБА_8 , перебуваючи біля будинку №46 по вул. Незалежності в м. Чернігові, виконуючи спільний з ОСОБА_7 умисел, одержав від ОСОБА_12 грошові кошти в сумі 2 000 доларів США, після чого був викритий працівниками правоохоронних органів.

Таким чином, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 своїми умисними діями, які виразилися у шахрайстві, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_7 , в якій просить вирок суду скасувати та закрити справу відносно ОСОБА_7 за недоведеністю його винуватості в інкримінованому злочині. Також просить визнати недопустимими докази та виключити з переліку доказів аудіо записи телефонних розмов між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 та протоколи огляду цих записів, а також аудіо-відеозаписи аудіо-відео контролю за особою та протокол їх огляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що докази надані прокурором і на яких ґрунтується обвинувальний висновок були здобуті поза діючими нормами КПК України і є недопустимими. Вказує, що відносно ОСОБА_7 не проводилося досудове розслідування і він не був суб`єктом кримінального переслідування даного кримінального провадження. Негласні слідчі дії, в результаті яких були отримані докази, на яких ґрунтується обвинувачення проводилися в період з 28 по 29 серпня 2015 року. Згідно ст..257 КПК України, якщо в результаті проведення негласної слідчої (розшукової) дії виявлено ознаки кримінального правопорушення, яке не розслідується у даному кримінальному провадженні, то отримана інформація може бути використана в іншому кримінальному провадженні тільки на підставі ухвали слідчого судді, яка постановляється за клопотанням прокурора. В ході судового розгляду прокурором не було надано суду вказаної ухвали слідчого судді, як і відповідного клопотання, що свідчить про її відсутність. За таких обставин, зазначає, що відносно ОСОБА_7 в установленому законом порядку досудове розслідування не було розпочато і у відповідності до вимог ст..255 КПК України відомості, речі та документи, отримані в результаті проведення негласних слідчих (розшукових) дій, повинні були невідкладно знищені на підставі рішення прокурора. Вказує, що обвинувачення обґрунтовується недопустимими доказами. Як було встановлено під час судового розгляду, за весь час досудового слідства відносно ОСОБА_15 не були внесені відомості в ЄРДР, що свідчить про те, що відносно нього жодного провадження відкрито не було і розслідування відносно нього проводилося незаконно. Постанова про проведення контролю за вчиненням злочину винесена виключно для фіксації протиправної діяльності ОСОБА_16 , як і всі ухвали слідчого судді щодо зняття інформації з каналів зв`язку. Оскільки були порушені вимоги ст.257,255 КПК України, докази що були отримані за допомогою негласної слідчої дії проведення контролю за вчиненням злочину не відповідають загальним вимогам їх допустимості для доведення винуватості ОСОБА_15 в інкримінованому злочині, а саме вимогам щодо отримання доказу в установленому законом порядку із дотриманням встановленої законом форми. Матеріали кримінального провадження свідчать, що органами досудового розслідування відносно ОСОБА_16 застосовувалися негласні слідчі (розшукові) заходи контроль за вчиненням злочину та проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з каналів зв`язку. Вказує, що доказів що органи досудового розслідування мали право проводити відносно ОСОБА_15 негласні слідчі (розшукові) дії стороною обвинувачення не надано, відсутнє повідомлення по ст..253 КПК України. Також, стороною обвинувачення не надано і ухвали слідчого судді, отримання якої передбачає ст..257 КПК України для використання результатів негласних слідчих (розшукових) дій в інших цілях або передання інформації, що свідчить про її відсутність у сторони обвинувачення. Таким чином вважає, що досліджені під час судового розгляду аудіо записи телефонних розмов з участю ОСОБА_15 , протоколи їх огляду, розшифровки цих розмов та протоколи цих негласних слідчих дій є недопустимими доказами відповідно до вимог ст.87 КПК України та відповідно до частини 2 статті 86 КПК України, не можуть використовуватись під час прийняття процесуальних рішень. Вважає, що докази запропоновані прокурором є недопустимими, обвинувачений своєї вини не визнав і у суді не доведено, що ОСОБА_15 вчинено кримінальне правопорушення.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляційну скаргу захисника, захисника ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 закрити за недоведеністю його винуватості в інкримінованому злочині.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник вирок суду не обспорюють.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав та пояснив, що 27.08.2015 року перебував у м. Чернігів і під час зустрічі з ОСОБА_8 , останній запитав чи не можна госпіталізувати молодого військовослужбовця до шпиталю та одночасно обстежити та пролікувати. Він погодився допомогти військовослужбовцю ОСОБА_13 пролікуватися у шпиталі в місті Києві. На наступний день йому зателефонував ОСОБА_11 з приводу госпіталізації. Будь-яких пропозицій зі сторони ОСОБА_11 до нього не було. 29.08.2015 року він зустрівся із ОСОБА_8 і його затримали. Зазначив, що він перебував на посаді старшого лікаря інспектора в ЦВЛК. У військовому шпиталі 6 позаштатних лікарських комісій, а тому не можливо було знати яка комісія буде розглядати питання щодо проходження медичного огляду ОСОБА_11 . Вказував, що ОСОБА_11 міг би бути визнаний обмежено придатним, але повністю визнати його непридатним до проходження служби було неможливо.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 надав аналогічні пояснення.

Проте, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 в повній мірі спростовуються зібраними в кримінальному провадженні іншими доказами.

Згідно з витягом із наказу першого заступника Міністра оборони України №186 від 28.10.2013 року ОСОБА_7 призначено старшим лікарем інспектором відділу експертизи центральної військоволікарської комісії (м. Київ) (т.2 а.п. 6).

Наказом першого заступника Міністра оборони України №143 від 30.10.2014 року ОСОБА_8 призначено начальником медичної частини НОМЕР_3 військового госпіталю (на 200 ліжок) військовомедичного департаменту Міністерства оборони України (т.2 а. п. 13).

З повідомлення СБУ України в Чернігівській області від 26.08.2015 року, вбачається, що начальник медичної служби військового шпиталю в місті Чернігові ОСОБА_8 вимагає неправомірну вигоду у військовослужбовця ОСОБА_11 в розмірі 2 000 доларів США за направлення останнього на військово-лікарську комісію, з подальшим сприянням звільнення його з військової служби за станом здоров`я (т.1 а.п. 111-113).

Згідно із заявою ОСОБА_11 від 26.08.2015 року, останній просить притягнути до кримінальної відповідальності начальника медичної служби військового шпиталю А- 3120 ОСОБА_8 , який вимагає 2 000 доларів США з ОСОБА_11 за направлення на військово-лікарську комісію та сприяння у звільнення з військової служби за станом здоров`я (т.1 а.п. 114).

Відповідно до медичних документів, військовослужбовець військової частини НОМЕР_7 ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проходив лікування та обстеження як в Чернігівському військовому шпиталі, так і в Головному військовому клінічному госпіталі міста Київ (т.2 а.п. 41-95).

До ЄРДР за №0000237 від 26.08.2015 року внесено відомості, що працівник військової частини вимагає неправомірну вигоду (т.1 а.п. 109).

Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_11 показав, що у зв`язку з тим, що часто перебував на лікуванні звернувся до ОСОБА_8 , який йому запропонував звільнитися з лав Збройних Сил за станом здоров`я, за що він повинен був віддати певну суму коштів. Сума спочатку була обумовлена менша, десь 1 500 доларів США, але потім зійшлись на 2 000 доларів США. Пропозиція про звільнення за грошову винагороду надійшла від підполковника ОСОБА_8 АДРЕСА_8 , він зустрівся зі ОСОБА_8 і передав йому гроші у сумі 2 000 доларів США, поклавши їх у пакет. ОСОБА_8 обіцяв йому, що його госпіталізують у м.Києві і після цього буде визнаний комісією непридатним для подальшої служби. Він підтверджував, що зробить все можливе для визнання його обмежено придатним для подальшого проходження військової служби. З ОСОБА_7 розмовляв тільки один раз, по телефону, про те, коли приїздити на обстеження, як добратися до госпіталю, про строк перебування на лікуванні, про передачу грошей. Номер телефону ОСОБА_7 дав ОСОБА_8 .

Вказані показання свідка ОСОБА_11 щодо розмов про отримання грошових коштів підтверджується матеріалами негласних (розшукових) слідчих дій, зокрема протоколами за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 25.09.2015 року, протоколом огляду негласних слідчих (розшукових) дій від 12.10.2015 року та дослідженими в судовому засіданні аудіо записами, згідно яких фіксувались телефонні розмови між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 28.08.2015 року з приводу обговорення питання щодо направлення ОСОБА_11 на військово-лікувальну комісію з подальшим сприянням звільнення його з військової служби за станом здоров`я; 29.08.2015 року розмова з приводу часу та місця зустрічі у м. Чернігові; телефонні розмови між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 28.08.2015 року з приводу обговорення питання щодо направлення ОСОБА_11 на військово-лікувальну комісію з подальшим сприянням звільнення його з військової служби за станом здоров`я (т.1 а.п.144-145, 152, т.4 а.п.28-39).

Так, 28.08.2015 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 відбулася розмова у ході якої ОСОБА_7 спитав у ОСОБА_8 скільки ОСОБА_13 брати та повідомив ОСОБА_8 , що телефонував ОСОБА_14 і він сказав йому брати на третину більше чим сказав ОСОБА_8 , а саме брати по верхній планці і ще третину і як раз буде нормально. ОСОБА_8 відповів, що сказав ОСОБА_13 брати стільки ж коштів скільки і сказав ОСОБА_7 ОСОБА_7 попросив ОСОБА_17 забрати у ОСОБА_12 , а вони тоді розберуться, а потім до нього приїде ОСОБА_14 і він його влаштує. ОСОБА_8 уточнює, скільки ОСОБА_7 сказав ОСОБА_13 брати, ОСОБА_7 повідомляє, що сказав ОСОБА_13 , щоб брав більше на третину, чим сказав ОСОБА_8 . ОСОБА_8 уточнює чи влаштує це всіх. ОСОБА_7 відповідає, що «звичайно, і тобі і мені і туди». ОСОБА_8 питає чи ОСОБА_14 знає про це. ОСОБА_7 відповідає, що сам ОСОБА_13 сказав. ОСОБА_8 обіцяє передзвонити ОСОБА_13 , а ОСОБА_7 знову просить його забрати у ОСОБА_12 , передзвонити потім, щоб забрав і зустрітися все обговорити. ОСОБА_8 погоджується, відповідає «добре, все порішаєм...».

28.08.2015 року між ОСОБА_18 та ОСОБА_7 відбулася розмова у ході якої ОСОБА_14 повідомив, що телефонує від ОСОБА_19 , який йому дав даний номер телефону. ОСОБА_7 повідомляє, що крім того, що говорив ОСОБА_20 , «хай ще буде запас з собою, я думаю вистачить..., ну я думаю ще третину від того візьми на всякий випадок.

28.08.2015 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_18 відбулася розмова у ході якої ОСОБА_8 просить віддати йому, а він в свою чергу передасть ОСОБА_21 і останній все зробить та натякає ОСОБА_13 , щоб менше розмовляв по телефону про гроші.

29.08.2015 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 відбулася розмова у ході якої ОСОБА_8 будучи викритим працівниками правоохоронних органів попросив ОСОБА_7 звернувшись до нього по імені та по батькові вийти до нього з дому.

Оптичні носії інформації на яких зафіксовано проведення вищевказаних негласних слідчих (розшукової) дій переглянуті судом першої інстанції і дані, які містяться на них співпадають з даними протоколів , а тому ці докази є достовірними.

Факт передачі грошових коштів свідком ОСОБА_11 обвинуваченому ОСОБА_8 підтверджується протоколом огляду та вручення грошових коштів від 29.08.2015 року, відповідно до якого, у присутності понятих, ОСОБА_11 були вручені грошові кошти в сумі 2 000 доларів США, для подальшого використання з метою отримання фактичних даних про вимагання у нього неправомірної вигоди начальником медичної служби Чернігівського військового шпиталю в/ч НОМЕР_4 (т.1 а.п. 117).

Відповідно до протоколу за результатами аудіо -, відео контролю за особою від 16.09.2015 року, протоколом про результати контролю за вчинення злочину від 22.09.2015 року, протоколом огляду негласних слідчо (розшукових) дій від 09.10.2015 року та дослідженими в судовому засіданні аудіо -, відеозаписами, згідно яких зафіксована зустріч 29.08.2015 року ОСОБА_11 зі ОСОБА_8 , в ході розмови ОСОБА_8 дістає із заднього карману пакет та розкриває його, у цей час ОСОБА_11 дістав з гаманця грошові кошти купюрами по 100 доларів США та поклав до пакету (т.1 а.п.146-148, т.4 а.п. 18-21).

Відповідно до протоколу обшуку від 29.08.2015 року та оглянутим в судовому засіданні відеозаписом фіксації обшуку, біля супермаркету «Велика Кишеня» та житлового будинку по вул.Незалежності у м.Чернігові, ОСОБА_8 з лівої задньої кишені видав пакет, в якому було виявлено грошові кошти в сумі 2 000 доларів США. ОСОБА_8 також повідомив, що невідомий чоловік підкинув у кишеню даний пакет (т.1 а.п. 128-130).

Згідно з протоколом огляду предметів від 02.09.2015 року під час огляду в поліетиленовому пакеті, який був вилучений у ОСОБА_8 29.08.2015 року, знаходилися грошові кошти в сумі 2 000 доларів США та їх серійні номери співпадають з тими, які були вручені ОСОБА_11 в присутності понятих (т.1 а.п. 131-137);

Також, під час огляду в судовому засіданні речових доказів - коштів в сумі 2 000 доларів США, двадцять купюр номіналом 100 доларів США було встановлено збіг з серійними номерами купюр грошових коштів вилучених у обвинуваченого ОСОБА_8 , згідно протоколу обшуку від 02.09.2015 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні зазначених у вироку діянь за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення.

Судом першої інстанції дії обвинуваченого ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вірно кваліфіковані за ч.2 ст.190 КК України, як шахрайство, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Є необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 щодо проведення негласних слідчих (розшукових) дій в даному кримінальному провадженні з порушенням норм КПК України. Оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження аудіо-, відеоконтроль особи та зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж здійснювалось на підставі ухвали слідчого судді, а контроль за вчиненням злочину здійснювався на підставі постанови прокурора. За наслідками цих слідчих дій складені відповідні протоколи, а матеріали відповідно відкриті сторонам.

Проведення негласних слідчих дій, складання протоколів від 28.08.2015 та 29.08.2015 року, щодо їх результатів відповідає вимогам КПК України, як і відеозйомка відеоконтролю, якою зафіксовано місце, спосіб передачі грошових коштів та інші обставини вчинення злочину. А тому, дані докази, в силу ч.1 ст.86 КПК України є допустимими, оскільки отримані вони у порядку, встановленому законом.

Є необґрунтованими твердження захисника в апеляційній скарзі, що матеріали отримані наслідок негласних слідчих (розшукових) дій відносно ОСОБА_8 можуть бути використані відносно обвинуваченого ОСОБА_7 тільки на підставі ухвали слідчого судді, оскільки відповідно до ст.257 КПК України така інформація на підставі слідчого судді може бути використана в іншому кримінальному провадженні. В даному випадку вся інформація внаслідок негласних слідчих (розшукових) дій була отримана в межах одного кримінального провадження.

Зафіксовані телефонні розмови ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 є результатами фіксації вищевказаних негласних слідчих дій і не потребують окремого рішення слідчого судді відносно ОСОБА_7 . Також, чинним законодавством не заборонено проводити негласні слідчі (розшукові) дії відносно заявника, а тому доводи апелянта щодо недопустимості цих доказів є безпідставними.

Таким чином, колегія суддів вважає, що докази зібрані у даному кримінальному провадженні є належними і допустимими і в своїй сукупності в повній мірі свідчать про вчинення обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_7 інкримінованого їм кримінального правопорушення, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст. ст. 65, 66, 67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, те, що злочин передбачений ч.2 ст.190 КК України є злочином середньої тяжкості, відсутність обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного, позитивну характеристику за останнім місцем роботи, те, що ОСОБА_7 одружений, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, є учасником бойових дій і дійшов висновку про доцільність призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.2 статті 190 КК України у виді штрафу.

З огляду на вимоги ст. 65 КК України, колегія суддів дійшла висновку, що обрана судом першої інстанції міра покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є необхідною й достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження не встановлено істотних порушень кримінального процесуального закону та порушень прав обвинуваченого ОСОБА_7 , які б потягли за собою безумовне скасування вироку суду.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду м.Чернігова від 15 лютого 2018 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4