Ухвала

24 липня 2018 року

м. Київ
справа № 490/2608/17

провадження № 51-7639 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 грудня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 15 травня 2017 року щодо нього,
встановив:
У касаційній скарзі порушується питання про перегляд судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 4, 5 ч. 2 цієї статті.
Згідно зі ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із відображенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення, та вимоги особи, яка подає скаргу.
Проте засуджений подав касаційну скаргу без додержання вказаних приписів кримінального процесуального закону.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК), невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
У касаційній скарзі засуджений, оскаржуючи судові рішення, зазначає, що його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі КК) стосовно потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 судами першої та апеляційної інстанцій не доведено і не підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду. Отже, засуджений фактично просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж їм дано судами, тобто оспорює висновки суду щодо фактичних обставин кримінального провадження. Однак зазначені в касаційній скарзі доводи згідно зі ст. 438 КПК не є предметом перевірки у касаційному порядку.
При цому засуджений не вказує конкретних порушень закону, допущених апеляційним судом при постановленні ухвали за результатами розгляду апеляції на вирок, зважаючи на приписи статей 404, 409, 419 КПК, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та у своїй ухвалі надає вичерпну відповідь на наведені і ній доводи.
Разом з тим, у з касаційній скарззі засуджений просить переглянути вирок та ухвалу у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність у частині неправильного зарахування йому в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 08 лютого 2017 року по 15 травня 2018 року (тобто по день набрання вироку законної сили) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі відповідно до ч. 5 ст. 72 КК.
Однак засуджений не зазначив і не обґрунтував, які саме порушення за оскаржуваними рішеннями допущено судами, з урахуванням того, що колегія суддів об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду ухвалила постанову від 06 червня 2018 року, в якій сформулювала висновок про те, що строк попереднього ув`язнення зараховується у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі лише до 20 червня 2017 року.
Колегія суддів повідомляє, що в разі прийняття Великою Палатою рішення про відступ від висновку, вказаного у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06 червня 2018 року, про зарахування строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі лише до 20 червня 2017 року, засуджений не буде позбавлений права звернутися з проханням про перерахування йому строку попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання в порядку, визначеному у Розділі VIII «Виконання судових рішень», а саме у ст. 539 КПК з клопотанням до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, щодо застосування положень ч. 5 ст. 72 КК.
Крім того, відповідно до ст. 436 КПК суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Однак вимоги, викладені у касаційній скарзі засудженого, не узгоджуються з наведеними положеннями процесуального закону.
Оскільки касаційна скарга засудженого не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити її без руху та встановити строк, необхідний для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Враховуючи викладене і керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 грудня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 15 травня 2017 року щодо нього залишити без руху та надати йому строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
У разі невиконання вимог, касаційна скарга буде повернута особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3