Справа № 446/633/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.05.2018 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області
в складі: головуючого - судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янка - Бузька матеріали кримінального провадження про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого останній раз 02 лютого 2018 року Залізничним районним судом м. Львова за ч. 2 ст. 186, ч.1 ст. 304, ст. 198, ч.1 ст. 125 КК України із застосуванням ст. 70, ч.4 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України з остаточним призначенням покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі з застосуванням ст. 71 КК України та штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень в дохід держави,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч.1 ст. 304 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника ОСОБА_5 , -
16 лютого 2017р. близько 11.00 год. ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_6 , знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , діючи повторно, маючи умисел на відкрите заволодіння чужим майном, а саме потерпілої ОСОБА_7 , яка є бабцею ОСОБА_6 , застосувавши насильство , що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, а саме ОСОБА_3 наніс потерпілій три-чотири удари кулаком руки по обличчі та два удари в ділянку живота, завдавши потерпілій згідно висновку експерта № 31/2017 від 17.02.2017року тілесні ушкодження у виді одного синця на правій навколоорбітальній ділянці, одного синця в лівій навколо орбітальній ділянці та одного синця в ділянці перенісся та відносяться до легких тілесних ушкоджень. Після цього продовжуючи свою злочинну діяльність зачинивши потерпілу у ванній, ОСОБА_3 спільно з неповнолітньою ОСОБА_6 заволоділи грошовими коштами потерпілої ОСОБА_8 на загальну суму 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень, завдавши останній матеріальної шкоди на вищевказану суму.
Крім цього, 16.02.2017р. ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 , достеменно знаючи що ОСОБА_6 являється неповнолітньою, втягнув останню у злочинну діяльність, а саме запропонував вчинити відкрите викрадення чужого майна, а саме грошових коштів, які належали її бабі ОСОБА_7 , з квартири останньої.
Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав частково, зокрема у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 186 КК України визнав повністю, однак не визнав вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 304 КК України та пояснив, що познайомився з ОСОБА_6 через знайомого. В ході спілкування ОСОБА_6 запропонувала йому пограбувати квартиру в якій вона проживала, та розповіла що в квартирі є гроші та ювелірні прикраси. 16.02.2017р. ОСОБА_6 покликала бабу у ванну після чого він закрив потерпілу у ванній та тримав двері в той час як ОСОБА_6 викрадала гроші, а також запитувала його який саме алкоголь їй брати. ОСОБА_6 з будинку своєї баби викрала 5500 гривень та дві пляшки спиртного: пляшку горілки та пляшку коньяку. Гроші викрадені ОСОБА_6 залишила собі та половину з них приблизно 2 500 гривень, придбала собі мобільний телефон решту грошей вони витратили на те , щоб винайняти квартиру подобово, однак на наступний день вони були затримані працівниками поліції. Крім цього категорично заперечив свою вину у вчиненні злочину передбачено ч.1 ст. 304 КК України та пояснив, що не знав про те, що ОСОБА_6 неповнолітня, оскільки їх познайомив спільний знайомий та ОСОБА_6 часто втікала з дому.
Крім часткового визнання вини обвинуваченим ОСОБА_3 , його вина доведена зібраними матеріалами кримінального провадження, підтверджується сукупністю наступних доказів:
Показаннями потерпілої ОСОБА_7 , даними у судовому засіданні про те, що вона проживає у АДРЕСА_3 разом з донькою та внучкою ОСОБА_6 16.02.2017 року до обіду вона знаходилась в приміщення своєї квартири. ІІ внучка ОСОБА_9 покликала її у ванну, після чого разом із ОСОБА_3 закрили її та коли вона намагалась вийти ОСОБА_3 тримав двері та наносив їй удари по голові, її внучка її не била. В цей час вона плакала та просила щоб її відпустили. Через деякий час її внучка вибігла з хати та за нею вибіг ОСОБА_3 . Вона закрилась та вийшовши з ванни зрозуміла що її внучка ОСОБА_9 та ОСОБА_3 викрали у неї гроші в сумі 5500 гривень, з яких їй частково було повернуто 2690 гривен. В подальшому вона відмовилась від обвинувачення щодо своєї внучки ОСОБА_6 .Цивільного позову нею заявлено не було. Щодо призначення ОСОБА_3 покарання просила суд призначити таке відповідно до закону.
Показаннями свідка ОСОБА_6 , даними в судовому засіданні про те, що вона познайомилась із ОСОБА_3 через спільного знайомого та почала спілкуватись. В подальшому ОСОБА_3 почав розпитувати у неї про її паспорт та сказав їй, під погрозою насильства вчинити крадіжку грошей та майна з квартири її баби, в якій сама також проживала. 16.02.2017 року вона впустила ОСОБА_3 у квартиру після чого покликала бабу до ванної кімнати, де ОСОБА_10 її закрив, а вона сама, вибивши скло у дверях кімнати, викрала з меблевої стінки гроші в сумі 5500 гривен та також спиртні напої. Також вона шукала свій паспорт, тому що ОСОБА_3 сказав їй що вони кудись поїдуть, однак не знайшла. Вона не знала про те, що ОСОБА_10 б`є її бабу а коли почула то одразу вибігла з хати та за нею вибіг ОСОБА_3 , залишивши бабу у ванній. Злочин вона вчиняла під погрозами з боку ОСОБА_3 , та у неї в телефоні була із обвинуваченим переписка, однак ОСОБА_3 сказав їй здати телефон в ломбард та за викрадені гроші вона купила собі новий. В подальшому її та ОСОБА_3 було затримано працівниками поліції у м. Львові на наступний день біля під`їзду квартири, яку вони винайняли подобово. Вказала при цьому, що ОСОБА_3 в ході їх спілкування було відомо про те, що вона неповнолітня, оскільки вони переписувались у соціальних мережах, зокрема мережі «Вконтакті», де був вказаний її вік.
Таким чином, винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочинів доведена повністю і його дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст.186, ч.1 ст.304 КК України. Оскільки він своїми умисними діями повторно, за попередньою змовою групою осіб вчинив відкрите викрадення чужого майна, що підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_6 та самого обвинуваченого. При інкримінуванні ч.1 ст. 304 КК України, суд бере до уваги показання свідка ОСОБА_6 , а також той факт, що вироком від 14.04.2016 року Залізничного районного суду м. Львова та вироком від 02.02.2018 року Залізничного районного суду м. Львова обвинувачений притягався до кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ч.1 ст.304 КК України. З цього випливає, що залучення обвинуваченим неповнолітніх до злочинної діяльності має систематичний характер, він достатньо обізнаний у психіці неповнолітніх та методах впливу на них. Натомість наполягання ОСОБА_3 на відкладенні розгляду справи для виклику в судове засідання свідка ОСОБА_11 , щодо спростування його вини за ч.1 ст. 304 КК України, який неодноразово в судове засідання не з`являвся та щодо виклику якого судом вчинялись всі можливі процесуальні заходи в ході проведення яких встановлення, що останній перебуває на роботі за кордоном, є на думку суду затягуванням розгляду кримінального провадження. Що стосується виклику в судове засідання свідка ОСОБА_12 то при встановленні порядку та обсягу дослідження доказів питання щодо допиту даного свідка вирішено не було, та клопотань щодо виклику даного свідка учасниками процесу заявлено не було.
Оцінюючи у сукупності зібрані у провадженні докази, суд вважає ОСОБА_3 винним у скоєних злочинах, передбачених ч.2 ст.186 КК України, ч.1 ст.304 КК України, а доводи обвинуваченого про те, що він не втягував неповнолітню ОСОБА_6 у злочинну діяльність, так як йому не було відомо про те, що вона неповнолітня, на думку суду, являється способом його захисту з метою уникнення відповідальності за вчинене, а тому суд критично оцінює ці покази, більше того, вони спростовуються матеріалами справи та показами свідка ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_7 .
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного, а саме те, що він раніше судимий, на обліку в лікаря психіатра чи нарколога не перебуває, часткове визнання вини, показання свідка і потерпілої, а також те, що ОСОБА_3 засуджений вироком Франківського районного суду м. Львова 25.01.2017 року за ч.2 ст.186 КК України до 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки та вироком Залізничного районного суду м. Львова 02.02.2018 року ОСОБА_3 за ч.2 ст.186 КК України, ч.1 ст.304 КК України, ст.198 КК України, ч.1 ст.125 КК України із застосуванням ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, засуджений до 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі та 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Враховуючи той факт, що злочини, передбачені ч.2 ст.186 та ч.1 ст.304 КК України вчиненні після ухвалення вироку Франківським районним судом м. Львова, то покарання обвинуваченому слід призначати за сукупністю вироків. Одночасно, вищезазначені злочини вчиненні до набрання законної сили вироком Залізничного районного суду м. Львова від 02.02.2018 року, тому по відношенню до даного вироку слід призначити покарання за сукупністю злочинів.
До обставин, що пом`якшують покарання, суд, згідно з п.1 ч.1 ст.66 КК України, відносить, щире каяття обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
Обставинами, що обтяжують покарання є: згідно з п.1. ч.1 ст.67 КК України рецидив злочинів; згідно з п.6 ч.1 ст.67 КК України вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику застосування судами кримінального покарання»: коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші після постановлення вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст.70, так і ст.71 КК України: спочатку за правилами ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення вироку; після цього за правилами ч.4 ст.71 КК України; потім за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно за сукупністю вироків. При наявності складної сукупності, тобто сукупності як злочинів, так і вироків, суд спочатку призначає покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.1 та ч.4 ст.70 КК України, потім визначає покарання за злочинами, вчиненими після постановлення вироку, і лише потім за сукупністю вироків. За наявності щодо засудженого вироку, який не виконано і про
який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок,
суд за місцем виконання цього вироку зобов`язаний визначити
порядок застосування покарання за всіма вироками відповідно до ст.71 КК України та ст.ст.411, 413 КПК України.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 інкримінуються кримінальні правопорушення, які ним скоєно після постановлення вироку Франківським районним судом м. Львова від 25.01.2017 року, але до повного відбуття покарання та до постановлення вироку Залізничним районним судом м. Львова від 02.02.2018 року.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 необхідно призначити покарання за сукупністю злочинів до вироку Залізничного районного суду м. Львова від 02.02.2018 року, та за сукупністю вироків до вироку Франківського районного суду м. Львова від 25.01.2017 року.
На підставі ч.1, ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_3 слід визначити покарання за цим вироком та вироком Залізничного районного суду від 02.02.2018 року.
На підставі ст.71 КК України шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_3 слід визначити остаточне покарання за цим вироком та вироком Франківського районного суду м. Львова від 25.01.2017 року.
Виходячи з мети покарання, принципів його справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
На підставі наведеного, суд вважає, що обвинувачений свідомо нехтує правилами, встановленими в суспільстві попри попередні покарання з позбавленням волі.
Таким чином, призначаючи покарання обвинуваченому, суд дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання є виправлення, виховання та соціальна реабілітація засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів. З огляду на характер, кількість та систематичність кримінальних правопорушень, вчинених обвинуваченим, суд приходить до висновку, що його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів є неможливим без ізоляції від суспільства, тому йому слід обрати покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій статей, за якими він притягається до кримінальної відповідальності.
Разом з цим, 21.06.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», яким скасовано положення ч.2 ст.72 КК України про зарахування засудженим до позбавлення волі строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до Рішення Конституційного суду України №1-7/9 від 09.02.1999 року у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої ст.58 Конституції України (справа про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), дію нормативно правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом`якшують або скасовують відповідальність. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.
За таких підстав, відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року), строк попереднього ув`язнення по 20.06.2017 року включно, рахується як один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а після набрання чинності закону в новій редакції, із розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.
Питання про долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ст.100 КПК України та стягнути з обвинуваченого витрати в користь держави на проведення у кримінальному провадженні експертиз.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст. 304 КК України, та обрати йому покарання:
-за ч.2 ст.186 КК України 4 (чотири) роки 7 (сім) місяців позбавлення волі;
-за ч.1 ст.304 КК України 3 (три) роки позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки 7 (сім) місяців.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менше суворого покарання більш суворим, за даним вироком та вироком Залізничного районного суду м. Львова від 02.02.2018 року, призначити ОСОБА_3 покарання 4 (чотири) роки 7 (сім) місяців позбавлення волі та штрафу 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян штрафу, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 (нуль) копійок.
Згідно з ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, частково приєднати невідбуту частину покарання у вигляді 5 (п`яти ) місяців позбавлення волі, призначеного вироком Франківського районного суду м. Львова від 25.01.2017 року.
Остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі та штраф в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян штрафу, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 (нуль) копійок.
Відповідно до ч.3 ст.72 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян штрафу, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 (нуль) копійок в дохід держави виконувати самостійно.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з 17.02.2017 року (взяття під варту).
Відповідно до ч. 5 ст.72 КК України у строк відбування покарання ОСОБА_3 зарахувати строк попереднього ув`язнення за період з 17.02.2017 року до 20.06.2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21.06.2017 року до моменту набрання чинності вироком один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу залишити без змін.
Речові докази: грошові кошти в сумі 2690 (дві тисячі шістсот дев`яносто) гривень; гаманець червоного кольору; мобільний телефон марки «Prestigio», які знаходяться на зберіганні у потерпілої, залишити потерпілій ОСОБА_7 .
Речові докази: таблицю №1 до протоколу ОМП; чотири дактилокарти; слід низу взуття, відкопійований на дактилоплівку, які знаходяться на зберіганні в камері речових доказів Кам`янка-Бузького ВП ГУ НП у Львівській області знищити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 967 (дев`ятсот шістдесят сім) гривень 65 (шістдесят п`ять) копійок витрат на проведення експертиз.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Львівської області через Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Головуюча суддя ОСОБА_1