Справа № 203/3947/15-к
Провадження № 1-кп/0203/357/2018
У Х В А Л А
05.06.2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Кіровського районного суду м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів: - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі - ОСОБА_4
за участю прокурора - ОСОБА_5
захисника- ОСОБА_6
обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесений в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000405 від 20.04.2015 року, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця,громадянина України, з неповною середньою освітою, розлученого, непрацюючого, несудимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться на розгляді вищевказаний обвинувальний акт.
В підготовчому судовому засіданні прокурор висловив думку, що неможливо призначити справу до судового розгляду у відсутність потерпілої, а також заявив клопотання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що на теперішній час не зникли ризики, а саме ОСОБА_7 обвинувачується в скоєнні особливо тяжкому кримінальному правопорушенні, може незаконно вплинути на потерпілу та свідків, переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Захисник обвинуваченого, а також обвинувачений ОСОБА_7 питання щодо призначення справи до судового розгляду залишили на розсуд суду.
Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 надав суду письмове клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який з підстав, що кваліфікація дій його підзахисного має певні сумніви, про що вказав в своїй ухвалі Апеляційний суд Дніпропетровської області від 18.04.2018 року, та з урахуванням обставин справи, а саме те, що ані орган досудового розслідування, ані суд першої інстанції не враховано та не надано оцінку тому факту,що потерпілий утримував у руці ніж, окрім того зазначив, що ОСОБА_7 тримається під вартою з 20.04.2015 р., тобто більше трьох років, що дорівнює більше шести років позбавлення волі в редакції ст. 72 КК України, що діяла до 20.06.2017 р. і в силу ст. 5 КК України, яка розповсюджується на обвинуваченого.
Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав доводи захисника.
Потерпіла у підготовче судове засідання не з`явилася, про місце та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.
Заслухавши думку учасників підготовчого провадження, колегія суддів вважає можливим розглянути клопотання прокурора та захисника щодо продовження запобіжного заходу у відсутність потерпілої, а питання щодо призначення справи до судового розгляду вирішити за участю потерпілої.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.04.2018 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 10 червня 2018 року.
Згідно вимог ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Суд приймає до уваги, що ОСОБА_7 перебуває під вартою з квітня 2015 року, тобто більш шести років (з урахуванням редакції ч.5 ст.72 КК України відповідно до ЗУ № 838-VIII від 26 листопада 2015 року), має постійне місто проживання, міцні соціальні зв`язки, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.
При вирішенні питання щодо заявлених клопотань, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме справу «Харченко проти України», за якою встановлено порушення вимог п.3 ст. 5 Конвенції щодо надмірного тривалого тримання особи під вартою, а також те, що національні суди не розглядали жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів.
По справі «Мамедова проти Росії», ЄСПЛ зазначив, що посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа буде переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані ( рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року у справі «Яблонський проти Польщі», від 23 вересня 1998 року у справі «І. А. проти Франції», від 04 жовтня 2001 року у справі «Іловецький проти Польщі»).
При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнова проти Росії» ). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства ( суду ) можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів ( рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).
В рішенні «Тодоров проти України» ЄСПЛ зазначив, що для продовження тримання особи під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.
Відповідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.
За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для зміни запобіжного заходу ОСОБА_7 з триманням під вартою на домашній арешт, із покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України без застосування електронного браслету.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 331 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:
Клопотання прокурора щодо продовження ОСОБА_7 міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без задоволення.
Клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 щодо зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який - задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт строком на два місяця, тобто до 05 серпня 2018 року, без застосування електронного засобу контролю, звільнивши з під варти негайно в залі суду.
Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_7 протягом вказаного строку: прибувати до суду за першою вимогою; цілодобово не залишати місце свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , крім випадків звернення за медичною допомогою, запобігання надзвичайним ситуаціям, повідомляти суд про зміну місця свого проживання, утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками.
Роз`яснити ОСОБА_7 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Виконання ухвали покласти на відділення поліції за місцем проживання ОСОБА_7 .
Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає і набирає законної сили в момент ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3