РОЗДІЛЬНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №: 511/3716/13-к

Номер провадження: 1-в/511/79/18

12.09.2018 року Роздільнянський районий суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

представника заінтересованої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна

заяву ОСОБА_5 , заінтересована особа Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди та правової допомоги у відповідності до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду»,-

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Роздільнянського районного суду Одеської області надійшла до розгляду заява ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди та правової допомоги у відповідності до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду».

Заявник зазначив, що 06.06.2013 року на території пункту пропуску "Кучурган" Роздільнянського району Одеської області з застосуванням фізичного насилля він був затриманий співробітниками СБУ.

07.06.2013 року прокурор Котовської прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері ОСОБА_6 звернувся до Роздільнянського райсуду Одеської області з клопотанням про застосуванням відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Своє клопотання прокурор мотивував тим, що нібито саме ОСОБА_5 скоїв злочин, передбачений статтею 368 ч.4 КК України. 08.06.2013 року ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області було задоволено вказане клопотання прокурора.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 14.06.2013 року було скасовано вказаний запобіжний захід та обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

03.12.2013 року був складений обвинувальний акт, яким ОСОБА_5 звинуватили у скоєні злочину, передбаченого ст. 368 ч.4 КК України. Вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 05.12.2016 року він був повністю виправданий за відсутністю складу злочину.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08.06.2017 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а виправдувальний вирок залишено без змін.

Постановою Верховного суду України від 14 червня 2018 року касаційна скарга залишена без задоволення, а виправдувальний вирок суду та ухвала апеляційного суду Одеської області залишені без змін.

Таким чином, ОСОБА_5 незаконно п`ять років знаходився під слідством та судом.

Такі незаконні дії органів слідства завдали йому моральні втрати, призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків, вимагали додаткових зусиль для організації свого життя.

В обґрунтування щодо стягнення моральної шкоди, заявник просить врахувати наступні обставини: 06.06.2013 року його незаконне затримання проводилось публічно, в присутності колег по роботі та громадян, які перетинали кордон на митному посту "Кучурган". Це завдало йому психологічних страждань, оскільки в очах громадян він постав у вигляді злочинця, що бере хабар; затримання проводилось із застосуванням психічного та фізичного насилля. Йому відмовили у зустрічі та консультації адвоката та заздалегідь назвали його злочинцем; в день його народження, а саме 7 червня 2013 року прокурор звернувся з клопотанням про арешт. В цей же день була складена підозра та сфальцифікований протокол про нібито її вручення в присутності адвоката; 08.06.2013 року слідчий суддя задовольнив клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу. При цьому слідчий суддя послався на обґрунтованість підозри в скоєні злочину, не взявши до уваги взагалі докази на спростування такого твердження. Він не був суб`єктом інкримінуємого злочину, але цей очевидний факт слідчий суддя проігнорував; ОСОБА_5 утримувався під вартою 15 днів, включаючи його день народження. За цей час його звільнили зі служби в митних органах як особу, що скоїла злочин. Йому необхідно було багато часу, щоб в судовому порядку скасувати наказ про звільнення. Це потягнуло за собою перешкоди в кар`єрному рості по службі; Його батько - майор міліції, який багато років пропрацював в слідчих органах, та є інвалідом ВОВ 2 групи дуже боляче сприйняв звістку про арешт та звинувачення в тяжкому злочині. З цих причин він захворів та продовжує хворіти до теперішнього часу; всі слідчі дії з моменту сфабрикованої заяви громадянина Барбалата про нібито вимагання в нього хабара були провокацією слідчих органів, що встановлено в ході судового розгляду; судовий розгляд в першій інстанції відбувався протягом трьох років. За весь час судового розгляду він вимушений був приїжджати до Роздільнянського суду, а значить не виходити на службу. Такий довгий термін розгляду стався виключно з вини обвинувачення. Прокурор безліч разів просив відкласти розгляд справи із-зі неможливості надати докази, а згодом із-за намагань змінити обвинувачення. Безліч таких пропусків служби позначилось на ставленні керівництва до нього. Весь цей час до нього було ставлення як до винуватця скоєння тяжкого злочину; також з вини прокурора було зволікання при розгляді апеляційної скарги.

Тільки після розгляду Верховним судом касаційної скарги прокурора, а саме: 14 червня 2018 року він зміг заявитися на службі, що повністю виправданий за відсутності в його діях складу злочину.

Таким чином під слідством та судом він перебував більше п`яти років.

В обґрунтування щодо стягнення витрат на правову допомогу заявник ОСОБА_5 обґрунтував ти, що на теперішній час мінімальна заробітна плата становить 3723 грн. Отже за 60 місяців знаходження під слідством та судом мінімальний розмір становить 223 380 грн.

Проте, з урахуванням наведених обставин, приймаючи до уваги, що він 15 днів перебував під вартою тому просить суд визначити розмір моральної шкоди в сумі 446 760 грн., тобто в двократному розмірі мінімальної заробітної плати.

Крім того, за 5 років досудового слідства та судового розгляду він на правову допомогу витратив 50 000 грн. В цей розрахунок входить як витрати на участь адвоката в слідстві та судовому процесі та і витрати, пов`язані на поїздки адвоката з міста Одеси до міста Роздільної та в м. Київ для участі в судовому розгляді касаційної скарги.

Повідомлення про його право звернутися до суду з вимогою про визначення розміру шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом № 266/94-ВР він не отримував.

Тому все це змусило його звернутися до суду з заявою, в якій він просить суд стягнути на його користь грошові кошти з розрахунку двох мінімальних заробітних плат за кожен місяць його незаконного перебування під слідством та судом у розмірі 446 760грн на відшкодування моральної шкоди та 50 000 грн. відшкодування витрат на правову допомогу.

Заявник ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_7 про день та час слухання заяви були сповіщені належним чином, в судове засідання не з`явилися, про що в справі є відповідні докази.

Представником ОСОБА_7 до суду надіслана також заява відповідно до якої вона просить провести судове засідання за її відсутністю.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні висловив свою думку з приводу заяви ОСОБА_5 . Вважає її поданою безпідставно та необґрунтованою. Просив суд, відмовити в її задоволенні у повному обсязі, оскільки вказані питання належить розглядати в позовному провадженні в порядку ЦПК України.

Представник Державного казначейства служба України ОСОБА_4 в судовому засіданні проти заяви ОСОБА_5 заперечувала, в задоволені якої просила відмовити.

Дослідивши заяву та додані до неї матеріали, суддя прийшов до висновку про необхідність відмовити в задоволенні заяви заявника ОСОБА_5 з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 05.12.2016 року ОСОБА_5 був виправданий за відсутністю складу злочину.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08.06.2017 року апеляційна скарга прокурора залишена без задоволення, а виправдувальний вирок залишено без змін.

Постановою Верховного суду України від 14 червня 2018 року касаційна скарга залишена без задоволення, а виправдувальний вирок суду та ухвала апеляційного суду Одеської області залишені без змін.

Статтею 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" (далі - Закон) передбачено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою.

Відповідно до статті 3 Закону у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові відшкодовуються моральна шкода.

Статтею 17 Закону, крім іншого, передбачено, що питання відшкодування моральної шкоди, що передбачено частиною 1 ст. 13 Закону, за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною 1 ст. 12 Закону. Якщо для з`ясування обставин щодо наявності у громадянина моральної шкоди виявиться потреба в спеціальних знаннях, суд може призначити належну експертизу, висновок якої оцінюється поряд з іншими доказами у справі.

На думку суду, вказаний Закон є спеціальним для застосування, але порядок розгляду вказаних питань судом ним не визначений.

За вимогами Закону, ч. ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України, шкода в порядку, передбаченому цими нормами, може бути відшкодована лише внаслідок обставин, визначених ст. 1 цього Закону, а право на її відшкодування виникає у випадках, зазначених у ст. 2 Закону.

Згідно ч.1 ст. 537 КПК України передбачено коло питань, які вирішуються судом під час виконання вироків, а саме: 1) про відстрочку виконання вироку; 2) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; 3) про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким; 4) про звільнення від відбування покарання вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років; 5) про направлення для відбування покарання жінок, звільнених від відбування покарання внаслідок їх вагітності або наявності дітей віком до трьох років; 6) про звільнення від покарання за хворобою; 7) про застосування до засуджених примусового лікування та його припинення; 8) про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком; 9) про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку; 10) про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53, частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України; 11) про застосування покарання за наявності кількох вироків; 12) про тимчасове залишення засудженого у слідчому ізоляторі або переведення засудженого з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора для проведення відповідних процесуальних дій під час досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених іншою особою або цією самою особою, за які вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді; 13) про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України; 13-1) про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань; 13-2) про застосування заходу стягнення до осіб, позбавлених волі, у виді переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери); 13-3) про зміну обов`язків, покладених на засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням; 14) інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

При цьому, діючий кримінально-процесуальний кодекс не передбачає розгляд вказаних заяв про відшкодування моральної шкоди та правової допомоги в порядку, визначеному КПК, а натомість системний аналіз діючого законодавства відносить вирішення вказаних питань до загально-позовного провадження, передбаченого ЦПК України.

Вказаний висновок суду узгоджується з правовими позиціями, які викладені в постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року в справі N 6-2203цс15, постановах Верховного Суду по справі N 496/851/15-ц від 11 липня 2018 року, справі N 497/2750/15-ц від 11 липня 2018 року.

Оскільки виправданий звернувся до суду із заявою (не позовною заявою, клопотанням, без будь яких посилань на норми КПК або ЦПК), суд самостійно визначитися з приводу норм процесуального законодавства не має можливості, вказані питання віднесені до зверненні до суду в порядку ЦПК України, тому в задоволенні вказаної заяви належить відмовити та роз`яснити заявнику про його право звернення до суду з позовною заявою в порядку ЦПК.

Керуючись ст. ст.537,539, 395 КПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні заяви ОСОБА_5 , заінтересована особа Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди та правової допомоги у відповідності до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду» - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя:ОСОБА_1