Справа №212/2811/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2018 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000705 від 12.03.2018 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, військовослужбовця військової служби за контрактом, який обіймає посаду навідника 1-го танкового взводу 5-ї танкової роти 2-го танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.121, ч. 4 ст. 407 КК України,

з участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» №15/2015 від 14 січня 2015 року, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №113-VIII від 15 січня 2015 року, відповідно до ст.106 ч.1 п.п.1, 17, 20, ст. 112 Конституції України та ст.ст. 4, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21 жовтня 1993 року оголошено проведення, зокрема, на території Дніпропетровської області часткової мобілізації та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, інших військових формувань України в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» №1932-ХІІ від 06 грудня 1991 року та ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21 жовтня 1993 року особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

30 березня 2017 року на добровільній основі ОСОБА_3 з одного боку, та Міністерство оборони України в особі ТВО командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_6 з іншого боку підписав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Сила України.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №34 від 29 липня 2017 року (по стройовій частині) солдат ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду навідника 1-го танкового взводу 5-ї танкової роти 2-го танкового батальйону.

Згідно ст.24 ч.1 п.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25 березня 1992 року, з ЗО березня 2017 року солдат ОСОБА_3 набув статусу військовослужбовця і під час проходження військової служби повинен, окрім іншого, дотримуватися вимог ст.ст. 6, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-ХГУ від 24 березня 1999 року, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24 березня 1999 року, та умов укладеного контракту, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Так, 12 грудня 2017 року о 08 год. 00 хв. солдат ОСОБА_3 , діючи в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби, з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, маючи об`єктивні можливості своєчасно прибути до цієї частини та виконувати обов`язки військової служби, у порушення вимог ст.ст. 6, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-ХІV від 24 березня 1999 року, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24 березня 1999 року, та умов укладеного контракту, без дозволу командування не з`явився вчасно на службу, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, та направився до місця проживання своїх родичів за адресою: АДРЕСА_3 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_3 11 березня 2018 року у вечірній час, перебував за місцем проживання свого батька - потерпілого ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , де спільно з потерпілим ОСОБА_5 вживали спиртні напої. Цього ж дня, приблизно о 22 год. 10 хв., перебуваючи на кухні в приміщенні квартири за вказаною вище адресою, під час вживання спиртних напоїв між обвинуваченим ОСОБА_3 та його батьком - ОСОБА_5 , на тлі раптово виниклих побутових стосунків виникла суперечка. В подальшому обвинувачений ОСОБА_3 , будучи невдоволеним поведінкою свого батька - ОСОБА_5 , вирішив заподіяти останньому тяжкі тілесні ушкодження. З цією метою, 11 березня 2018 року приблизно о 22 год. 10 хв. обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на нанесення тяжких тілесних ушкоджень своєму батькові - ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, застосовуючи м`язові зусилля свого тіла, у приміщенні кухні домоволодіння останнього, стоячи один напроти одного, наніс йому приблизно 30 ударів кулаками своєї правої та лівої рук в ділянку обличчя та тулубу.

В подальшому, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на винесення тяжких тілесних ушкоджень своєму батькові - ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщенні кухні, взявся правою та лівою руками за одяг свого батька та силою свого тіла відтягнув його у гостинну кімнату зазначеної вище квартири та повалив останнього спиною на підлогу, після чого, зайнявши місце стоячи над його тілом, наніс йому 4 удари долонями своєї правої та лівої рук в ділянку обличчя останнього та після цього, одразу наніс йому ще 4 удари своєю правою ногою в область тулуба.

Після чого, з метою доведення свого злочинного умислу до завершення, направленого на нанесення тяжких тілесних ушкоджень своєму батькові - ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, солдат ОСОБА_3 взявся правою та лівою руками за одяг свого лежачого батька - ОСОБА_5 та силою свого тіла витягнув його із зазначеної квартири до під`їзду будинку, де зіштовхнув останнього вниз по сходам на майданчик між другим та третім поверхами, поваливши його спиною на підлогу, та стоячи завдав не менш 5 ударів своєю правою ногою в ділянку лівої частини тулубу ОСОБА_5 та в подальшому, продовжуючи свої злочинні дії, тримаючись обома руками за перила, масою свого тіла пригнув обома ногами декілька разів в ділянку тулубу лежачого на спині ОСОБА_5 та надалі наніс ще не менш 5 ударів долонями своєї правої та лівої рук в ділянку обличчя.

Таким своїми умисними діями ОСОБА_3 заподіяв потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді: забитої рани лівої брови, забитої рани спинки носа, садна задньої поверхні шиї, синця лівої задньобічної поверхні тулуба, множинних переломів 8-12 ребер по лівій лопатковій лінії у складнених пневмотораксом ліворуч, підшкірної та між м`язовою емфіземою грудної клітки ліворуч, двох фазного розриву селезінки, які відповідно до висновку експерта № 367 від 22.03.2018 року за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, та такі, що спричинили втрату органу (селезінки).

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення визнав повністю, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, щиро розкаявся та пояснив, що дійсно в грудні 2017 року він, будучи військовослужбовцем з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби, з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, без дозволу командування не з`явився вчасно на службу, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, та направився до місця проживання своїх родичів за адресою: АДРЕСА_3 , де проводив час на власний розсуд. Крім цього 11 березня 2018 року приблизно о 22 год. 10 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння перебував за місцем проживання свого батька - потерпілого ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , де з мотивів особистої неприязні наніс тілесні ушкодження своєму батьку, потерпілому ОСОБА_5 .

Даючи оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_3 , суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони послідовні, об`єктивно і досить повно відображають обстановку і обставини скоєних обвинуваченим кримінальних правопорушень (злочинів), пояснюють мотив скоєного, підстав для самообмови судом не встановлено.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 визнав вину в повному обсязі, зі згоди учасників судового провадження, суд на підставі ч.3 ст.349 КПК України не досліджував всі докази, оскільки є переконання в тому, що обвинувачений правильно розуміє зміст фактичних обставин, які ним не оскаржуються, усвідомлює неможливість у подальшому оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, а тому відсутні сумніви відносно добровільності та істинності його позиції.

Дослідивши та аналізуючи вивчені в справі докази суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_3 винуватий у вчиненні зазначених вище дій, та кваліфікує його дії за ч.1 ст.121 КК України за ознаками умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, та за ч. 4 ст. 407 КК України, за ознаками самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Згідно з ч. 3 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

У відповідності до вимог ст. 50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засудженого та запобігав вчиненню інших злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України, суд з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання враховує ступінь тяжкості скоєних ним злочинів, які відносяться до категорії тяжких, вчинені умисно, особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебував та не перебуває, згідно характеристики за місцем проживання характеризується посередньо, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, є військовослужбовцем, відповідно до характеристики за місцем проходження служби характеризується негативно, обставиною що пом`якшують покарання є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів. Обставиною, що обтяжує покарання є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 ст. 69 КК України про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Суд також бере до уваги заяву потерпілого ОСОБА_5 , який повідомив, що претензій до обвинуваченого ОСОБА_3 не має, просить призначити покарання обвинуваченому не пов`язане з позбавленням волі, а тому суд прийшов до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.121 КК України та в межах санкції ч.4 ст.407 КК України із застосуванням ст. 70 КК України та, беручи до уваги вищенаведені обставини, застосувати до обвинуваченої ст.75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки на думку суду його виправлення можливе без реального відбування покарання.

Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 і попередження вчинення ним нових злочинів.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.
На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.368-371, 373-375 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання:

за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

за ч. 4 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 призначити покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначивши покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування призначеного покарання із випробуванням протягом іспитового строку тривалістю 3 (три) роки.

У відповідності зі ч. 1, 3 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у виді тримання під вартою скасувати, звільнивши останнього з під варти в залі суду негайно.

Речові докази:

-футболка, спортивна кофта та джинси, що знаходиться в камері схову Покровського ВП КВП повернути власнику.

-предмет схожий на ніж з речовиною бурого кольору, зразки крові та слини ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , що знаходиться в камері схову Покровського ВП КВП знищити.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1