Дата документу Справа № 330/2252/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №330/2252/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/475/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червоноармійське Якимівського району Запорізької області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 06 липня 2017 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.125 КК України до 150 годин громадських робіт, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відео конференції із Якимівським районним судом Запорізької області,

ВСТАНОВИЛА:

прокурор Якимівського відділу Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_9 та заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_10 звернулись до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 24 жовтня 2017 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.389 КК України до 1 року обмеження волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням на 1 рік.

В апеляційній скарзі прокурор Якимівського відділу Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.389 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік, на підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 06 липня 2017 року, остаточно призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 13 днів, та на підставі ст.75 КК України звільнити останнього від відбування основного покарання з випробуванням на 1 рік.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом при призначенні покарання не враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше судимий 06 липня 2017 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.125 КК України до 150 годин громадських робіт, станом на 24 жовтня 2017 року невідбута частина покарання склала 150 годин. Новий злочин, передбачений ч.2 ст.389 КК України, обвинуваченим вчинено під час невідбутої частини покарання за попереднім вироком, у зв`язку з чим остаточне покарання обвинуваченому повинно бути призначено за сукупністю вироків за правилами ст.71 КК України.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.389 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік, на підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 06 липня 2017 року остаточно призначити покарання у виді 1 рік 10 днів.

В обґрунтування своїх доводів вказує на те, що в порушення вимог ч.1 ст.71 КК України, суд першої інстанції не врахував при призначенні покарання невідбуту обвинуваченим ОСОБА_6 частину покарання за вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 06 липня 2017 року, тобто не застосував закон про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню.

Судом не була врахована обставина, що обтяжує покарання, а саме рецидив злочинів, оскільки ОСОБА_6 вчинив новий умисний злочин, маючи непогашену судимість.

Крім того, призначаючи обвинуваченому покарання на підставі ст.75 КК України та звільняючи останнього від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції не врахував тяжкість вчиненого злочину, обставину, яка обтяжує покарання, що призвело до призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість.

Згідно з вироком суду, вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 06 липня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин, у зв`язку з чим 09 серпня 2017 року Якимівським РВ з питань пробації Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України останній поставлений на облік. 18 серпня 2017 року ОСОБА_6 ознайомлений з порядком та умовами відбування встановленого судом покарання, про що надав особисту підписку. Однак, діючи умисно, ОСОБА_6 , з метою ухилення від відбування призначеного йому судом покарання, без поважних причин порушив графіки відбування покарання, не виходив на відпрацювання згідно з розпорядженням Таврійської сільської ради Запорізької області № 87/ос від 18 серпня 2017 року «Про відбування покарання у виді громадських робіт», де засуджений повинен був виконувати громадські роботи. В результаті невиконання покарання ОСОБА_6 працівниками Якимівського РВ з питань пробації три рази, а саме: 04 вересня 2017 року, 21 вересня 2017 року та 09 жовтня 2017 року він попереджався про притягнення до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.389 КК України з приводу ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт. Але ОСОБА_6 , ігноруючи законі вимоги працівників Якимівського РВ з питань пробації Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, станом на 09 жовтня 2017 року відбув лише 40 годин громадських робіт та ухилився від подальшого відбування вказаного покарання.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області підтримала повністю та просила її задовольнити в межах заявлених вимог, апеляційну скаргу прокурора Якимівського відділу Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_9 підтримала частково; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених в судовому засіданні, належним чином оцінених судом, і, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження всіх доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.389 КК України, як ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Разом з цим, є обґрунтованими доводи апелянтів про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання.

Так, при призначенні покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочинів невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який є раніше судимою особою, свою вину у вчиненому злочинів визнав в повному обсязі, за місцем проживання характеризується позитивно.

Суд зробив правильні висновки про необхідність призначення засудженому покарання в межах санкції ч.2 ст.389 КК України.

Разом з цим, призначаючи обвинуваченому покарання у виді обмеження волі на мотивуючи свої висновки про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст.ст.75, 76 КК України, суд не врахував те, що обвинувачений раніше судимий за вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 06 липня 2017 року за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин, яке він не відбув.

Відповідно до вимог п.16 Постанови пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі призначення покарання за кількома вироками суд на підставі ст.71 КК до покарання, призначеного за новим вироком, приєднує повністю або частково покарання (або його невідбуту частину), яке було призначене за попереднім вироком.

Згідно з положеннями ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Враховуючи те, що на час постановлення вироку ОСОБА_6 не відбув покарання за вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 06 липня 2017 року, при призначенні покарання останньому необхідно було застосувати положення ст.71 КК України та остаточно призначити покарання за сукупністю вироків.

Проте, суд першої інстанції цього не зробив та не застосував закон України про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню.

За таких обставин висновки суду про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають зазначеним вимогам закону, а також засадам та меті покарання, визначеним ст.ст.50,65 КК України.

Приймаючи до уваги викладене, вирок суду в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання не може бути визнаний законним та обґрунтованим, тому у вказаній частині підлягає скасуванню, відповідно до вимог ст.ст.407, 409, 413, 420 КПК України, з ухваленням нового вироку.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, колегія суддів враховує, що останній раніше судимий, вчинив нове кримінальне правопорушення, не відбувши покарання за попереднім вироком, проте провину свою визнав, щиро розкаявся, активно сприяв у встановленні істини у провадженні, що колегія суддів визнає обставинами, які пом`якшують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання, колегія суддів не вбачає і в самому обвинувальному акті таких не зазначено.

З врахуванням фактичних обставин кримінального правопорушення, відомостей про особу обвинуваченого та обставин, що пом`якшують покарання, колегія суддів вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання в межах санкції статті КК України у виді арешту не на максимальний строк - на строк 3 місяці, на підставі ч.1 ст.71, ч.1 ст.72 КК України частково приєднати до призначеного покарання невідбуту ОСОБА_6 частину покарання за вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 06 липня 2017 року та остаточно призначити покарання у виді арешту на строк 3 місяці 10 днів.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

Керуючись ст.ст.404, 405, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:

апеляційні скарги прокурора Якимівського відділу Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_9 та заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 24 жовтня 2017 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.389 КК України, в частині призначеного покарання стасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.389 КК України у виді арешту на строк 3 (три) місяці.

На підставі ч.1 ст.71, ч.1 ст.72 КК України, частково приєднати до призначеного покарання невідбуту ОСОБА_6 частину покарання за вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 06 липня 2017 року та остаточно призначити покарання за сукупністю вироків у виді арешту на строк 3 (три) місяці 10 (десять) днів.

В іншій частині оскаржуваний вирок залишити без змін.

Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_6 .

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4