Справа № 136/1835/17
провадження №1-кп/136/54/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 вересня 2018 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець кримінальне провадження № 0000126, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.05.2017 року про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , освіта - вища, одруженого, утриманців не має, працює директором ДСРП "Вінницярибгосп" Прилуцький рибцех, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 296 КК України
за участю прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_6
ВСТАНОВИВ:
09 травня 2017 року близько 15:00 год. ОСОБА_3 перебуваючи біля ставу, який розташований за межами с. Стара Прилука Липовецького району Вінницької області, на ґрунті раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_6 з приводу вилову нею риби з зарибленого ДСРП "Вінницярибгосп" Прилуцький рибцех ставу, завдав їй один удар долонею руки в область обличчя, при цьому шарпав її за верхній одяг, тим самим заподіяв їй тілесні ушкодження у вигляді крововиливу та садна на слизовій оболонці нижньої губи справа, синця в ділянці правої грудної залози, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Вказані дії ОСОБА_3 орган досудового розслідування кваліфікував за ч.1 ст. 296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 показав суду, що працює директором ДСРП "Вінницярибгосп" Прилуцький рибцех, у зв`язку з чим до його обов`язків належить здійснення контролю за виловом риби зі ставків, які знаходяться у володінні і користуванні підприємства. В травні 2017 року він разом з іншими працівником ДСРП "Вінницярибгосп" Прилуцький рибцех - ОСОБА_7 , здійснював об`їзд ставків, що розташовані за межами с. Стара Прилука Липовецького району Вінницької області. Помітивши дівчину, яка ловила рибу на зарибленому ДСРП "Вінницярибгосп" Прилуцький рибцех ставку, якою як виявилось згодом була ОСОБА_6 , вони вирішили під`їхали до неї, оскільки вилов риби з вказаної водойми заборонений, в тому числі і для осіб, які здійснюють любительське і спортивне рибальство. Коли вони під`їхали, ОСОБА_6 помітила їх, після чого відійшла на кілька метрів від місця де здійснювала вилов риби. Підійшовши до вудок і відра, в якому була виловлена зі ставу риба, він запитав чи є це, проте ніхто не відповів, при цьому ОСОБА_6 промовчала. Надалі він зібрав в одну руку вудки, а в іншу вз`яв відро зі стільцем та почав йти в сторону автомобіля. В цей час підбігла ОСОБА_6 , яка почала виривати з його рук вищевказані речі, у зв`язку з чим він представивсь директором ДСРП "Вінницярибгосп" Прилуцький рибцех і вказав на те, що риболовля у вказаній водоймі заборонена, що дає йому право для припинення правопорушення вилучити знаряддя рибної ловлі. Ігноруюючи його поясненя, ОСОБА_6 продовжувала виривати речі, які він тримав в руках, при цьому говорила, що буде ловити рибу де захоче. В ході шарпанини відро, яке він тримав в руці, відлетіло у водойму, а вудка зламалась навпіл. Надалі він відштовхнув ОСОБА_6 , оскільки остання агресивно поводилась (розмахувала руками перед обличчям, нецензурно лаялась в його адресу). В цей час на місце події підійшли родичі ОСОБА_6 , які її заспокоїли. Після того як конфлікт було вичерпано, він поїхав до знайомих, які були на природі, де вжив незначну кількість спиртних напоїв. Згодом приїхали працівники поліції, які почали з`ясовувати обставини події, що мали місце кілька годин тому. До події з ОСОБА_6 спиртних напоїв він не вживав.
Потерпіла ОСОБА_6 показала суду, що 09.05.2017 року в першій половині дня вона з родиною і друзями поїхали на природу де вирішили порибалити. Згодом, близько 15:00 год. до місця де вона рибалила під`їхав автомобіль з якого вийшло двоє чоловіків. Надалі, один з вказаних чоловіків, яким як виявилось був ОСОБА_3 , підійшов до відра в яке вони клала пійману рибу і викинув його у водойму, куди в послідуючому кинув стілець. Після чого ОСОБА_3 спробував зламати вудку, проте вона стала йому на заваді, однак ОСОБА_3 вирвав вудку з її рук і зламав об коліно, при цьому він завдав їй один удар долонею руки в область обличчя та брав "за барки". Після цього конфлікт припинився, оскільки її рідні викликали поліцію.
Свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (родичі ОСОБА_6 ) показали суду, що 09.05.2017 року вони поїхали на рибалку до ставу, який розташований за межами с. Стара Прилука Липовецького району Вінницької області. Згодом, до місця де здійснювала вилов риби ОСОБА_6 , під`їхав автомобіль з якого вийшло двоє чоловіків. Надалі, один з вказаних чоловіків, яким як виявилось був ОСОБА_3 , підійшов до відра в яке ОСОБА_6 клала пійману рибу і викинув його у водойму, куди в послідуючому кинув стілець. Після чого ОСОБА_3 спробував зламати вудку, проте ОСОБА_6 стала йому на заваді, однак ОСОБА_3 вирвав вудку з її рук і зламав об коліно, при цьому він завдав їй один удар долонею руки в область обличчя та брав "за барки".
Свідок ОСОБА_7 показав суду, що в травні 2017 року він працював в ДСРП "Вінницярибгосп" Прилуцький рибцех. На день перемоги 2017 року він об`їжджав з ОСОБА_3 ставки, що розташовані за межами с. Стара Прилука Липовецького району Вінницької області. Помітивши дівчину, яка ловила рибу на зарибленому ДСРП "Вінницярибгосп" Прилуцький рибцех ставку, якою як виявилось згодом була ОСОБА_6 , вони вирішили під`їхали до неї. Надалі ОСОБА_3 пішов до відра в яке ОСОБА_6 складала виловлену рибу і спробував випустити її у водойму, проте потерпіла спробувала завадити йому це зробити, в результаті чого вони шарпали один одного.
В судовому засіданні суд оглянув та дослідив письмові докази надані стороною обвинувачення, а саме:

-протокол огляду речей і предметів від 09.05.2013 року (а.с. 100), згідно якого проведено огляд пластикової вудки, а саме знаряддя для ловіння риби, яка була зламана навпіл.

Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини та громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного й справедливого рішення у справі.

Згідно із ч.1 ст.86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані в передбаченому КПК порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд установлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (ч.1 ст.84 КПК).

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч.2 ст.84 КПК).

Відповідно до частини другої статті 290 КПК прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь ? які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання. Сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одна одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду. Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази (ч.11, 12 статті 290 КПК).

Доступ має бути забезпечений до абсолютно всіх доказів (відеозаписів, які містяться у специфічних форматах на специфічних флеш-носіях; звукових касет з магнітними стрічками; речових доказів; арештованих приміщень чи транспортних засобів, якщо такі визнані доказами; до всіх додатків у протоколах (імітаційних засобів, схем, зліпків, експериментальних зразків, тощо). Обов`язок відтворити та показати (забезпечити озвучення) вказаних матеріалів лежить на стороні, яка відкриває матеріал та надаватиме його до суду. Надання стороною обвинувачення у суді матеріалів, до яких не було надано доступ стороні захисту і долучення їх як доказів на стадіях судового розгляду порушує право обвинуваченого на захист, оскільки змушує його захищатися від так званих нових доказів без надання достатніх можливостей і часу для їх спростування. Отже, факт ознайомлення з матеріалами справи після закінчення розслідування не є достатнім для відстоювання стороною захисту своєї позиції у кримінальному процесуальному змаганні. За таких умов, коли стороні обвинувачення відомі всі докази, а сторона захисту не володіє інформацією про них до завершення розслідування, порушується баланс інтересів у кримінальному процесі.

В порядку, визначеному статтею 290 КПК України такий речовий доказ як пластикова вудка, стороні захисту не відкривалась. Враховуючи зазначене суд вважає, що оскільки речовий доказ (пластикова вудка) стороні обвинувачення не відкривався, похідні докази (протокол огляду речей і предметів) суд вважає недопустимими.

-висновок експерта Вінницького обласного бюро судово-медичних експертиз ОСОБА_11 від 10.05.2017 року (а.с. 103), згідно якого у ОСОБА_6 були виявлені легкі тілесні ушкодження крововилив та садно на слизовій оболонці нижньої губи справа, синець в ділянці правої грудної залози, даність утворення, можливо в строк, вказаний в постанові про призначення експертизи - 09.05.2017 року.

Диспозиція частини першої статті 296 КК України передбачає відповідальність за хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

З об`єктивної сторони хуліганство є суспільне небезпечною дією, що грубо порушує громадський порядок. Діями, що грубо порушують громадський порядок, закон визначає тільки такі, які спричинили істотну шкоду особистим чи суспільним інтересам і відрізнялись особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.

Особлива зухвалість це нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, що спричинило тілесне ушкодження, чи знущання над потерпілим, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства або громадського транспорту тощо.

Мотивом грубого порушення громадського порядку є явна неповага до суспільства. При цьому явною (очевидною як для винної особи, так і для потерпілих чи оточуючих) неповагою до суспільства вважається прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Відсутність у діях винної особи прояву явної неповаги до суспільства виключає визнання злочину хуліганством.

Суб`єктивна сторона хуліганства характеризується умисною виною і мотивами явної неповаги до суспільства. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є усвідомлене вчинення діяння з мотиву явної неповаги до суспільства. Винний усвідомлює, що своїми діями грубо порушує громадський порядок, виражаючи тим самим явну неповагу до суспільства і бажає цього.

Згідно частини 3 статті 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на прокурора (стаття 92 КПК України).

Згідно частини 2 статті 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Частиною першою статті 84 КПК України передбачено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до вимог частини 1 статті 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Заслухавши показання обвинувачуваного ОСОБА_3 , допитавши в судовому засіданні потерпілу ОСОБА_6 , свідків, дослідивши надані стороною обвинувачення докази, керуючись ст.129 Конституції України, ст.17, 22, 23 КПК України щодо презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, провівши судовий розгляд у відповідності до вимог ст.337 КПК України лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення, суд дійшов висновку про недоведеність в діях обвинуваченого ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 296 КК України з наступних підстав.

Стороною обвинувачення в основу доказування вини ОСОБА_3 в інкримінованому йому діянні покладені покази потерпілої ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , а також письмові докази надані стороною обвинувачення, що перераховані вище.

Досліджені докази не підтверджують пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення за ч.1 ст.296 КК України, зокрема те, що його дії були спрямовані на порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.

Згідно статті 370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 12рп/2011 від 20.10.2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог Кримінально-процесуального кодексу. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

У роз`ясненні Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 10 "Про судову практику у справах про хуліганство" зазначено, що суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями Кримінального кодексу України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Частиною четвертою статті 17 КПК України передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Згідно статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно частини 3 статті 373 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

В основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я перебувають об`єкт злочину та його мотив. Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні з приводу нанесених потерпілій тілесних ушкоджень повідомив, що під час конфлікту з ОСОБА_6 , який виник внаслідок вилову нею риби з зарибленого ДСРП "Вінницярибгосп" Прилуцький рибцех ставу, охорону якого він здійснює, в ході шарпанини він її відштовхнув, так як потерпіла намагалась вирвати вудку з його рук.

Відповідно до висновку експерта Вінницького обласного бюро судово-медичних експертиз ОСОБА_11 від 10.05.2017 року у ОСОБА_6 були виявлені легкі тілесні ушкодження крововилив та садно на слизовій оболонці нижньої губи справа, синець в ділянці правої грудної залози.

Заперечення ОСОБА_3 факту умисного заподіяння потерпілій одного удару долонею руки в область обличчя, суд розцінює як бажання обвинуваченого уникнути відповідальності за скоєне, оскільки дана обставина підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема показами потерпілої і свідків, які узгоджуються з даними, що наведені у висновку експерта від 10.05.2017 року.
Враховуючи положення частини 3 статті 373 КПК України суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 містять ознаки умисного злочину, направленого проти здоров`я потерпілої, умисне спричинення потерпілій тілесних ушкоджень на ґрунті конфлікту, що виник між ними внаслідок вилову ОСОБА_6 риби з зарибленого ДСРП "Вінницярибгосп" Прилуцький рибцех ставу. У зв`язку з цим суд вважає, що дії ОСОБА_3 охоплюються складом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 статті 125 КК України, за ознаками умисного легкого тілесного ушкодження.

З урахуванням зазначеного, приймаючи до уваги приписи статті 12 КК України, суд дійшов висновку, що злочин, передбачений ч.1 статті 296 КК України є тяжчим за злочин, передбачений ч.1 статті 125 цього Кодексу, а тому, враховуючи встановлені обставини, суд вважає за необхідне змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення в якому обвинувачується ОСОБА_3 .

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості злочину, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, який відповідно до положень статті 12 цього Кодексу є злочином невеликої тяжкості, особу винного, який одружений, по місцю проживання і роботи характеризується добре, перебуває в гарних відносинах з сусідами, на диспансерному та наркологічному обліку не перебуває, раніше не судимий.
Суд також приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого в якій вказується на середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, а також середній ризик небезпеки для суспільства.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , відповідно до статті 66 КК України, суд визнає добровільне відшкодування заданого збитку.
Обставин, що обтяжують покарання підсудного ОСОБА_3 , відповідно до статті 67 КК України судом не встановлено, при цьому враховано покази обвинуваченого, який стверджує, що вживав спиртні напоїв зі знайомими після того як мала місце подія за участі ОСОБА_6 . Доказів, які спростовували б покази ОСОБА_3 і підтверджували б перебування його в стані алкогольного сп`яніння на момент вчинення злочину, суду надано не було.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин які пом`якшують покарання, відсутність обставин обтяжуючих покарання, беручи до уваги зазначені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що необхідним та достатнім для виправлення і попередження вчинення підсудним нових злочинів буде покарання у виді штрафу в розмірі, який встановлений санкцією частини 1 статті 125 КК України
Цивільний позов в справі не заявлявся. Процесуальні витрати у справі відсутні.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до статті 100 КПК України.
В ході досудового розслідування заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися і не ініціювались.
Керуючись ст. 368, 370, 373, 374, 376 КПК України, ст. 12, 65-67, 125, 296 КК України, суд -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 40 (сорок) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) грн. 00 коп.
Речові докази - пластикову вудку залишити в розпорядженні ОСОБА_6 .

Апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1