УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2018 року cлідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна ПП «Кейт К» адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах Приватного підприємства «Кейт К» про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 120 152 400 100 019 06 від 14.04.2015,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту майна звернувся представник власника майна ПП «Кейт К» - адвокат ОСОБА_3 .

На обґрунтування клопотання його ініціатор зазначив, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.05.2018 (справа № 761/17826/18) у кримінальному провадженні № 120 152 400 100 019 06 від 14.04.2015 за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України накладений арешт на нежитлові приміщення, які належать ПП «Кейт К».
Вказаний захід забезпечення кримінального провадження застосований з метою забезпечення схоронності нежитлових приміщень № 44, загальною площею 32.5 кв.м., та № 43, загальною площею 30 кв. м., розташованих у ТРЦ «Квартал» за адресою м. Хмельницький, вул. Камянецька, б. 17, оскільки останні є предметом кримінального правопорушення, тобто відповідають ознакам майна, визначеним у ст. 98 КПК України, і є речовим доказом.
Однак, власник майна вважав, що вказаний захід забезпечення кримінального провадження накладений необґрунтовано, оскільки воно не має доказового значення для встановлення обставин вищезазначених кримінальних правопорушень. Також, на думку ініціатора клопотання, залишена поза увагою вимога розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, не оцінені наслідки арешту майна для третіх осіб.

Також заявник просив врахувати, що посадові особи ПП «Кейт К» до вчинення наведених вище кримінальних правопорушень не причетні, підозра нікому не оголошена.

Сукупність наведених доводів, на думку заявника, свідчить про наявність підстав, що вимагають скасування заходу забезпечення кримінального провадження.

У судовому засіданні з розгляду клопотання представник власника майна наполягав на його позитивному вирішенні. Представник також просив врахувати, що арешт накладений у зв`язку з вчиненням кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 191 КК України, однак нерухоме майно не може бути доказом вчинення наведеного злочину. Крім того, ПП «Кейт К» є законним власником приміщень.
Слідчий ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення клопотання, зазначивши, що арешт накладений обґрунтовано з огляду на те, що нежитлові приміщення мають ознаки речових доказів, тобто відповідають визначеним ст. 98 КПК України критеріям, оскільки набуті підприємством внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя, заслухавши доводи представника власника майна, з`ясувавши позицію слідчого, дослідивши надані документи, дійшов висновку про таке.

У силу ст. 19 Конституції України органи державної влади їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе виключно у випадках та у спосіб, які прямо передбачені відповідними правовими нормами.

Отже, накладення арешту на об`єкт права власності є позбавленням його власника можливості на власний розсуд користуватися та розпоряджатися таким майном, що є тотожним позбавленню права власності.

Практичне застосування встановленої Конституцією України гарантії охорони власності, доводить, що обмеження права будь-якої особи (фізичної або юридичної) володіти та розпоряджатися належним їй майном без достатніх підстав є протиправним.

Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових частин права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.

З вищеназваною конституційною нормою кореспондуються положення ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України, якою до завдань кримінального провадження з-поміж іншого віднесена охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення того, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.

У контексті клопотання, що розглядається слідчим суддею, має бути надана оцінка правомірності суттєвого обмеження власника можливості реалізації ним усієї повноти, тобто усіх складових права власності.

Главою 2 КПК встановлені засади, тобто основоположні принципи кримінального провадження до яких серед іншого віднесені верховенство права (ст. 8 КПК), законність (ст. 9 КПК), недоторканність права власності (ст. 16).

Так, кримінальним процесуальним законом наголошено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У силу ст. 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

Сукупність наведених норм кримінального провадження, їх внутрішній, змістовний зв`язок між собою свідчить, що будь-яка процесуальна дія слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинена під час досудового розслідування, має відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

Процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.

Таким чином, саме слідчий суддя шляхом реалізації своїх процесуальних повноважень має забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Особливої актуальності та гостроти це питання набуває у відношенні здійснення судового контролю за діяльністю сторони обвинувачення, представники якої наділені значними можливостями застосування заходів примусового характеру.

Отже, слідчий суддя, виконуючи покладені на нього обов`язки, має запобігти зловживанню стороною обвинувачення її повноваженнями з метою збереження рівності сторін кримінального провадження та збалансованості їх прав.

Ухвалою слідчого судді від 16.05.2018 (справа № 761/17826/18, провадження № 1-кс/761/12063/2018) задоволене клопотання слідчого ГСУ СБ України ОСОБА_6 та накладений арешт на нежитлові приміщення № 44 та № 43, розташовані у торговому центрі з закладами громадського харчування ТРЦ «Квартал» за адресою м. Хмельницький, вул. Камянецька, б. 17 .

Як зазначено у вказаному судовому рішенні, слідчий, ініціюючи накладення арешту, посилався на те, що ним здійснюється досудове розслідування кримінальному провадженні №0001906 від 14.04.2015 за ознаками ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України.

Розслідуванням встановлено, що 18.12.2007 та 24.03.2008 у м. Хмельницький службові особи ТОВ «Укрбудінвест» уклали з гр. ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 договори про інвестування у нежиле будівництво торговельно-офісно-житлового центру за адресою - АДРЕСА_1

Вказане підприємство зобов`язалося надати для зазначених осіб 800 кв.м. нежилої комерційної площі.

На виконання договорів ці особи сплатили на користь ТОВ «Укрбудінвест», як інвестицію в будівництво 1 400 тис. грн.

У подальшому службові особи ТОВ «Укрбудінвест», з корисливих мотивів, не бажаючи виконувати зобов`язання перед ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та повертати інвестовані грошові кошти, відмовилися від оренди земельної ділянки, відведеної під будівництво, на користь підконтрольного їм ПП «Пектораль-1».

Останнє фактично здійснило у 2016 році будівництво торговельно-офісно-житлового центру. Службові особи ТОВ «Укрбудінвест» довели останнє до неплатоспроможності, тобто, на думку слідчого, заволоділи вищевказаними грошовими коштами, чим спричинили інвесторам матеріальну шкоду в особливо великих розмірах.

У судовому засіданні слідчий підтвердив, що досудове розслідування здійснюється саме за вказаним фактом, про підозру нікому не повідомлялось.
Слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого та накладаючи 16.05.2018 у судовій справі № 761/17826/18 арешт, послався на те, що нежитлові приміщення за наведеною адресою є предметом кримінального правопорушення та потребують збереження, що стало підставою застосування цього заходу забезпечення.
Вирішуючи клопотання про скасування арешту, слідчий суддя бере до уваги, що згідно зі ст. 131 КПК арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження.
У силу вимог ч. 3 ст. 132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження можливе за умови, що слідчий, прокурор доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Отже, під час накладення арешту слідчий суддя має переконатися у наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає, щоб на відповідній стадії кримінального провадження ці докази були повними і достатніми, однак вони мають створювати обґрунтовану впевненість, що на їх підставі може бути здійснене повідомлення про підозру у вчиненні відповідного злочину.
У той же час доводи сторони обвинувачення, що у діях службових осіб ТОВ «Укрбудінвест» є ознаки привласнення чужого майна, вчиненого у великих розмірах. (ч. 5 ст. 191 КК України), не є переконливими. Невиконання однією з сторін зобов`язань за договором, у першу чергу, свідчить про наявність між сторонами цивільно-правових відносин, і лише в окремих випадках певні дії контрагентів можуть мати ознаки цього злочину.
Більше ніж трирічна тривалість досудового розслідування, у сукупністю з перебуванням у розпорядженні органу розслідування значного масиву фінансово-господарських документів, обізнаність слідства про коло учасників подій, про роль та дії кожного з них переконливо підтверджують, що слідством не здобуто достатніх даних на підтвердження, що в діях службових осіб ТОВ «Укрбудінвест» є склад злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК.

Крім того, слідчий суддя бере до уваги, що у відповідності до ст. 49 КК закінчилися строки притягнення до кримінальної відповідальності за злочини, передбачені ч. 2 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України.

Надаючи оцінку тому, чи відповідає потребам слідства значний ступінь втручання органу розслідування у права та законні інтереси інших осіб, слідчий суддя відмічає, що арешт накладений на нежитлові приміщення, набуті підприємством у законний спосіб, не може відповідати засадам розумності та співрозмірності.

Досліджуючи питання, чи може бути нерухоме майно доказом у кримінальному провадженні, слідчий суддя враховує, що віднесення певних матеріальних об`єктів до речових доказів безпосередньо пов`язане з складом кримінального правопорушення, за яким здійснюється досудове розслідування.

Отже, такі докази мають бути належними, тобто відповідно до ст. 85 КПК прямо чи непрямо підтверджувати існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні за конкретною статтею Кримінального кодексу України.

Не виключаючи того, що об`єкти нерухомого майна можуть нести на собі сліди злочинного посягання, а також підтверджувати або спростовувати обставини, що підлягають доказуванню, слідчий суддя відмічає, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні ведеться, з-поміж іншого, за ст. 191 КК, за яким вказані об`єкти нерухомості можуть бути предметами злочину, однак доказом у даному випадку є не сам об`єкт, а факт злочинного переходу права власності на нього.

Зазначене дає підстави для накладення арешту з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

У той же час, на момент розгляду клопотання про скасування арешту стороною обвинувачення не доведено, що арештоване майно може бути доказом причетності посадових осіб ПП «Кейт К»або інших осіб до незаконної діяльності щодо незаконного відчуження об`єктів нерухомості.

Також, слідчий суддя звертає увагу, що арештоване майно не може бути використане в якості забезпечення виконання покарання у виді конфіскації майна чи з метою відшкодування завданої шкоди, оскільки підозра у цьому кримінальному провадженні не оголошена.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК арешт майна може бути скасовано, якщо власник або володілець майна доведуть, що арешт накладений необґрунтовано.

Сукупність вищенаведеного приводить до висновку про наявність підстав для скасування арешту.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 98, 132, 170, 174 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах Приватного підприємства «Кейт К» задовольнити.

Скасувати у кримінальному провадженні № 120 152 400 100 019 06 від 14.04.2015 арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.05.2018 (справа № 761/17826/18, провадження № 1-кс/761/12063/2018) на нежитлові приміщення № 44, загальною площею 32.5 кв.м., та № 43, загальною площею 30 кв. м., розташовані у торговому центрі з закладами громадського харчування ТРЦ «Квартал» за адресою м. Хмельницький, вул. Камянецька, б. 17, що належать ПП «Кейт К».

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1