Справа № 368/538/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/659/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 20.06.2018
У Х В А Л А
іменем України

20 червня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря: ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

засудженого: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

представника

ДУ «Кагарлицька ВК №115»: ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в режимі відеоконференцзв`язку матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 02 травня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2017 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

16 квітня 2018 року до Кагарлицького районного суду Київської області надійшло клопотання засудженого про застосування до нього заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, згідно ст. 82 КК України, а саме виправними роботами.

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 02 травня 2018 року в задоволенні вказаного клопотання було відмовлено.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що застосування до засудженого ОСОБА_7 положення ст. 82 КК України, а саме заміни основного покарання у виді позбавлення волі на більш м`який вид покарання виправні роботи, на даній стадії відбування покарання буде суперечити реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, у зв`язку з чим не буде виконана мета кримінального покарання. Також суд першої інстанції послався на ту обставину, що засудженим не відбута значна частина покарання. На думку суду першої інстанції, застосування до засудженого ОСОБА_7 положень ст. 82 КК України є не обґрунтованим та передчасним на даному етапі відбування покарання.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 02 травня 2018 року скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про заміну невідбутої частини покарання на більш м`яке, а саме виправні роботи, в повному обсязі. Вимоги обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною, невмотивованою з підстав застосування судом закону, який не підлягає застосуванню та неправильного тлумачення судом закону, яке суперечить його змісту, а також постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права. Засуджений зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків щодо формального намагання досягнення ним умов для застосування пільги. Так, апелянт вказує, що обставини справи свідчать на його користь, а саме, те, що він став на шлях виправлення та про систематичність його дій. На думку ОСОБА_7 , суд проігнорував ту обставину, що після стягнення 16 серпня 2017 року жодного іншого стягнення у нього не було, навпаки, було лише заохочення та позитивна характеристика від начальника ВК №115. Засуджений зазначає, що послідовність його дій навпаки показує про усвідомлення ним його вини та наміру виправлення. ОСОБА_7 звертає увагу на те, що станом на день слухання справи він відбув більше ніж 1/3 покарання, яке було йому призначено, що також робить можливим застосування до нього положень ст. 82 КК України, та ним достатньо доведено своє виправлення та ресоціалізацію, а висновки суду першої інстанції в цій частині є упередженими. Також, на переконання апелянта, судом першої інстанції не було враховано його позитивну характеристику з місця відбування покарання та ту обставину, що йому гарантовано працевлаштування в ТОВ «Ліс-Кодри», що свідчить про необ`єктивність суду, зокрема, не вірно трактовано суть проміжку часу правослухняної поведінки. Засуджений вказує, що судом першої інстанції розгляд його клопотання було здійснено суб`єктивно.

Заслухавши доповідача, засудженого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити; думку прокурора, яка проти задоволення апеляційної скарги заперечувала; представника ДУ «Кагарлицька ВК № 115» в підтримку поданої апеляційної скарги; вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК України для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Чистиною 3 ст. 82 КК України визначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин не великої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин.

В ході розгляду провадження встановлено, що ОСОБА_7 в ДУ «Кагарлицька ВК (№115)» відбуває покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2017 року, яким його засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України строком на 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки /а.п. 6-13/.

Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року зазначений вирок залишено без змін /а.п. 14-25/.

Ухвалою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 02 січня 2018 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на зазначений вирок щодо останнього /а.п. 27-31/.

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 12 грудня 2017 року ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення в строк відбування покарання з 30 липня 2016 року по 01 серпня 2016 року та з 22 серпня 2016 року по 03 липня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі /а.п. 32-37/.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 18 січня 2018 року ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 12 грудня 2017 року було змінено; зараховано ОСОБА_7 в строк призначеного покарання строк його попереднього ув`язнення з 30 липня 2016 року по 01 серпня 2016 року та з 22 серпня 2016 року по 12 вересня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі /а.п.44-47/.

Початком відбування строку покарання засудженим є 22 серпня 2016 року, кінцем строку 28 липня 2021 року /а.п. 41/.
Відповідно до ст. 12 КК України, злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, відноситься до категорії тяжких необережних злочинів.

На момент розгляду клопотання судом першої інстанції засуджений ОСОБА_7 відбув 1/3 строку покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України під виправленням засудженого розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Згідно характеристики від 27 квітня 2018 року, затвердженої виконуючим обов`язки начальника ДУ «Кагарлицька ВК («115)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_10 , засуджений ОСОБА_7 міру покарання відбуває з 22 серпня 2016 року. За період перебування в Київському СІЗО зарекомендував себе з негативної сторони, один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності. До праці в СІЗО не залучався, заохочень не мав. В ДУ «Кагарлицька ВК (№115)» відбуває покарання з 01 листопада 2017 року. За період перебування в колонії характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня в установі, за що один раз був заохочений. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктує. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує в чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи та предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Виконує законні вимоги персоналу установи виконання покарань. Виконує роботу з самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт по благоустрою установи відноситься з розумною ініціативою. Засуджений ОСОБА_7 порушень не допускає, дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці, дисциплінарне стягнення було погашене в законному порядку, пройшов курс підготовки до звільнення /а.п.41/.

Разом з тим, у цій же характеристиці зазначено, що 08 лютого 2018 року розглядалося питання про застосування до засудженого ОСОБА_7 заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, згідно ст. 82 КК України. Комісією установи було відмовлено в застосуванні даної пільги у зв`язку з тим, що засуджений не став на шлях виправлення /а.п.42/.

Відповідно до довідки про заохочення та дисциплінарні стягнення засудженого ОСОБА_7 , у нього наявне заохочення у виді подяки від 22 березня 2018 року за добросовісне відношення до праці на дільниці майстерні по розпилові деревини; та наявне стягнення у виді догани (погашено 17 лютого 2018 року) за невиконання законної вимоги представника адміністрації, намагався встановити міжкамерний зв`язок /а.п.43/.

Слід звернути увагу на ту обставину, що станом на 08 лютого 2018 року, на момент розгляду питання про застосування щодо ОСОБА_7 ст. 82 КК України комісія ДУ «Кагарлицька ВК (№115)» вказала, що він на шлях виправлення не став, однак через два місяці засудженому надана виключно позитивна характеристика.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що нестабільна поведінка засудженого протягом строку відбування покарання не може свідчити про його виправлення, оскільки позитивні зміни повинні прослідковуватися протягом всього строку відбування покарання, а не лише за короткий термін.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» судовий розгляд питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб.

Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину та інші обставини.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Статтею 51 КК України визначено види покарань, зокрема, до осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, судом можуть бути застосовані такі види покарань: штраф; позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу; позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; громадські роботи; виправні роботи; службові обмеження для військовослужбовців; конфіскація майна; арешт; обмеження волі; тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців; позбавлення волі на певний строк; довічне позбавлення волі.

Таким чином, покарання у виді обмеження волі є більш м`яким, порівняно з позбавленням волі.

Частиною 1 статті 61 КК України передбачено, що покарання у виді обмеження волі полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 57 КК України, виправні роботи призначаються на строк від 6 місяців до 2 років, а невідбута частина покарання засудженим на момент розгляду апеляційної скарги становить 3 роки 1 місяців 20 днів, тобто призначення такого виду покарання порушить вимоги ч. 1 ст. 82 КК України.

За даних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що заміна невідбутої частини основного покарання у вигляді позбавлення волі на більш м`яке, а саме на виправні роботи, є неспіврозмірним покаранням вчиненому засудженим злочину і суспільно небезпечним наслідкам його вчинення.

Під час апеляційного розгляду, засуджений і його захисник висловили категоричну позицію про відмову від застосування ст. 82 КК України, а саме заміни невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке у виді обмеження волі та наполягали на заміні невідбутої частини покарання тільки на виправні роботи.

Враховуючи вказане, заміна невідбутої частини покарання ОСОБА_7 на виправні роботи, на думку колегії суддів, неможлива у зв`язку з недосягненням мети покарання та буде суперечити принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не ставлять під сумнів законність та обґрунтованість ухвали, а тому вона не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419, 537 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 02 травня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким, а саме виправними роботами залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І :

__________________ ___________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4