Провадження № 11-кп/792/505/18
Справа № 673/1305/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження № 0000373 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Деражнянського районного суду від 31 травня 2018 року,-

В с т а н о в и л а :

Вироком Деражнянського районного суду від 31 травня 2018 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмельницький, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, непрацюючого, раніше судимого,

- 27.02.2009 року Віньковецьким районним судом Хмельницької області за ч.3 ст. 185, ст. 69, ч. 2 ст. 185, 70 КК України на 9 місяців позбавлення волі;
- 09.09.2009 року Деражнянським районним судом Хмельницької області за ч.1 ст. 15, ч.3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі;
- 27.01.2012 року Барським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст.289 КК України на 5 років позбавлення волі, звільнений 08.02.2016 по відбуттю строку покарання;
- 13.03.2017 року Деражнянським районним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289, ч.ч. 2 та 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України на 5 років 5 місяців позбавлення волі без конфіскації майна;
- 06.11.2017 року Віньковецьким районним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 185, ч.1 ст.70 КК України на 9 років позбавлення волі,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарання за цим вироком та покарання за вироком Віньковецького районного суду від 06.11.2017 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 185 КК України на 9 років позбавлення волі без конфіскації майна, призначено остаточне покарання у виді 9 років 1 місяця позбавлення волі без конфіскації майна.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

За вироком суду, 25 листопада 2016 року близько 22 год., ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в будинку АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_10 , прийняв рішення про таємне викрадення електродвигуна, із приміщення гаража домогосподарства ОСОБА_11 , що по АДРЕСА_3 , достовірно знаючи про місце його знаходження.
Реалізовуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, 25 листопада 2016 року в період часу з 22 год. 00 хв. по 22 год. 30 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, повторно, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, зайшов на територію домогосподарства ОСОБА_11 , що по АДРЕСА_3 , де підійшов до вхідних дверей приміщення гаража, які були зачинені на металевий навісний замок, відкривши даний замок за допомогою ножа, зайшов до приміщення гаража, де зі столу, з правої сторони від вхідних дверей шляхом перенесення в руках до господарства ОСОБА_10 , що по АДРЕСА_2 , таємно викрав електродвигун потужністю 2 кВт 1500 обертів, радянського виробництва вартістю 920,70 грн., що належить ОСОБА_11 , чим спричинив останній матеріальну шкоду на вищевказану суму, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 стверджує, що участі у вчиненні злочину не приймав, його вина у викрадені майна потерпілої не доведена, а висновки викладені у вироку суду не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки судом не було об`єктивно встановлено обставин вчинення злочину, щодо місця, дати та способу викрадення майна.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, з посиланням на зазначені в ній доводи, прокурора, який просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин у справі та перевірка їх доказами проведені з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою скасування судового рішення, у справі не допущено, а висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам справи та ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що досудове розслідування, з`ясування обставин у справі та перевірка їх доказами в провадженні проведено упереджено, без з`ясування обставин, які мають значення для встановлення істини у справі, є необґрунтованими і спростовуються зібраними у справі та дослідженими судом доказами.

Зокрема, в судовому засіданні ОСОБА_8 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, ствердивши час, місце та спосіб викрадення майна потерпілої ОСОБА_11 , його кількість та вартість, в своїх діях каявся.

Показаннями свідка ОСОБА_12 , який прямо вказав на ОСОБА_8 , як на особу, яка в останніх числах листопада 2016 року, у вечірню пору, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинила викрадення належного потерпілій електродвигуна.

Крім того, факт вчинення обвинуваченим злочину об`єктивно стверджується даними протоколу огляду місця події з фототаблицями з яких вбачається, що в домоволодінні ОСОБА_10 по АДРЕСА_2 виявлено та вилучено належний потерпілій розбитий електродвигун, тобто саме там, де його напередодні залишив обвинувачений і де він за показаннями свідка ОСОБА_12 розбивав останнього (а.п. 9-22).

Із змісту протоколу огляду місця події з фототаблицями вбачається місце вчинення злочину, саме те, на яке вказують потерпіла та свідок (а.п. 8-13).

Змістом протоколу слідчого експерименту з фототаблицями стверджується, що ОСОБА_8 в присутності понятих та захисника, з застосуванням фотозйомки, що виключало можливість вчинення будь-якого тиску та примусу на нього, в деталях вказав місце, спосіб та механізм викрадення належного потерпілій майна, при цьому обвинувачений повідомляв такі деталі вчинення злочину, які могли бути відомі виключно особі, яка безпосередньо його скоїла (а.п. 150-156).

Кількість та вартість викраденого майна стверджується довідками про вартість та висновком експерта і стороною захисту не спростовано (а.п. 109-137).

Наведені докази повністю спростовують доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про необґрунтованість заведення кримінального провадження та його засудження.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації ні обвинуваченим, ні його захисником не надано.

Більше того, дані твердження ОСОБА_8 були предметом дослідження місцевого суду та ним детально проаналізовані.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що докази вчинення ОСОБА_8 злочину, які покладені судом в основу обвинувального вироку, були отримані з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства.

В провадженні не встановлено жодного належного, переконливого та об`єктивного доказу щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілої та свідків заборонених законодавством методів розслідування, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

Такі обставини ґрунтуються виключно на твердженнях самого ОСОБА_8 , який є прямо зацікавленою особою, його роздумах щодо процесів в державі, діяльності правоохоронних органів, систематичних звинуваченнях органів досудового розслідування та суду в упередженості та необ`єктивності, вільному тлумаченні кримінального закону, що не можна визнати допустимими доказами.

При цьому, в матеріалах провадження не встановлено доказів, щоб ОСОБА_8 , чи його захисник звертались із заявами та скаргами до прокурора Деражнянського району, який здійснює нагляд за досудовим розслідуванням чи вищестоящих органів з приводу незаконних дій працівників поліції, а тому такі твердження викликають об`єктивний сумнів.

Колегія суддів відхиляє твердження обвинуваченого, що викрадення майна потерпілої ОСОБА_11 він не вчиняв та оговорив себе на прохання працівників поліції. Оскільки такі твердження спростовуються вищенаведеними, здобутими органами досудового розслідування та перевіреними судом належними, об`єктивними та обґрунтованими доказами у їх сукупності, в тому числі показаннями свідка, який прямо вказав на ОСОБА_8 , як на особу, яка викрала належне потерпілій майно.

Фактично не заперечує вказаних обставин і сам ОСОБА_8 однак викладає свою версію подій.
В матеріалах провадження відсутні належні дані, які б викликали сумніви в щирості та достовірності послідовних показань свідка ОСОБА_13 в цій частині.

У зв`язку з чим підстав вважати, що свідок ОСОБА_13 , враховуючи його безсторонність, оговорює обвинуваченого, у колегії суддів не має.

Більше того, вказані твердження ОСОБА_13 повністю узгоджуються з вищенаведеними, дослідженими судом доказами.

Не може погодитися колегія суддів і з твердженнями ОСОБА_8 , що його обвинувачення ґрунтується виключно на показаннях свідка ОСОБА_13 . Оскільки його вина у вчиненні злочину доведена на підставі вищенаведених, здобутих органами досудового розслідування, досліджених та перевірених судом доказах у їх сукупності, в тому числі даних протоколів слідчих дій, висновках експертів, які підтверджують показання свідка та спростовують твердження обвинуваченого.

Ставлячи питання про скасування вироку, обвинувачений, конкретних фактів порушення його прав та законних інтересів, органами досудового розслідування та судом не навів, а виключно обмежився перерахунком та декларуванням норм права. Такі твердження носять абстрактний характер, а тому вони не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

Таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б істотними, впливали на доведеність вини, кваліфікацію дій обвинуваченого чи визначення виду та строку покарання, перешкоджали ухвалити законне та обґрунтоване рішення, тягли за собою скасування вироку, на що посилаються ОСОБА_8 у провадженні не допущено.

В провадженні встановлено достатньо належних, об`єктивних та допустимих доказів, які дали можливість встановити істину, ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Оголошена ОСОБА_8 підозра, кваліфікація його дій, з якою погодився суд, містить виклад фактичних обставин, в тому числі часу, місця, способу та інших обставин вчинення злочину, наскільки вони відомі слідчому. Знайшли вони своє відображення і у вироку, тобто при його ухваленні суд повністю вирішив питання, зазначені в ст. 374 КПК України.

Тому твердження обвинуваченого ОСОБА_8 , що органами досудового розслідування та судом не виконані вимоги ст. 91 КПК України не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

Ретельно проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дав їм належну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65 КК України та визначив таке з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину та особи обвинуваченого.
Зокрема, судом взято до уваги те, що ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні тяжкого злочину, його підвищену суспільну небезпечність, спосіб та механізм його вчинення.

За таких обставин, приймаючи до уваги суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим злочину, який є тяжким, його особу, який раніше неодноразово судимий, з попередніх судимостей жодних висновків не зробив, вчинив новий, умисний злочин, систематичність вчинення кримінально-карних діянь, спосіб та механізм вчинення злочину, колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі ближче до мінімального розміру є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, тобто ґрунтується на вимогах закону.

А тому колегія суддів не може погодитись з твердженнями обвинуваченого ОСОБА_8 про призначення явно несправедливого покарання внаслідок його суворості.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 407, 418 КПК України, колегія суддів,-
П о с т а н о в и л а :

Вирок Деражнянського районного суду від 31 травня 2018 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримаються під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді (підписи)
З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2