Справа № 183/2428/16
№ 1-в/183/274/17

У Х В А Л А
19 грудня 2017 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_4 про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році»,-
в с т а н о в и в:
До суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 від 07.11.2017 року про застосування до нього Закону України "Про амністію у 2016 році". Клопотання обґрунтоване наступним. 28.12.2016 року вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_4 був засуджений за ч. 3 ст. 407 КК України із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України до штрафу у розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 51 000 гривень. Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.09.2017 року вищезазначений вирок скасовано і ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України та йому призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч.ч.1,2 ст.71 КК України остаточно призначено покарання у виді 2 років 7 місяців позбавлення волі. Засуджений ОСОБА_4 просить застосувати до нього ст. 2 Закон України «Про амністію у 2016 році», мотивуючи своє клопотання тим, що він був визнаний винними у вчиненні злочину, що не є тяжким або особливо тяжким злочином, фактично брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, про що в матеріалах кримінального провадження №183/2428/16 є письмові докази офіційна довідка.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання з тих підстав, що засуджений ОСОБА_4 не має статусу учасника бойових дій і до нього не може бути застосовано ст. 2 Закону України "Про амністію у 2016 році". Вважає клопотання необґрунтованим.
Засуджений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду клопотання, в судове засідання повторно не з`явилися, їх неприбуття в судове засідання не перешкоджає проведенню судового розгляду.
Суд вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали подання, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Так, розглянувши клопотання засудженого ОСОБА_4 про застосування до нього ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році», суд прийшов до висновків про неможливість його задоволення виходячи з наступного.
07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України "Про амністію у 2016 році" від 22 грудня 2016 року №1810-VIIІ. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про амністію у 2016 році» та ч. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом стосовно кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.
Статтею 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).
Так, в судовому засіданні було встановлено, що засуджений ОСОБА_4 був засуджений за ч. 3 ст. 407 КК України, тобто за вчинення злочину, що не є тяжким або особливо тяжким злочином. Також, в 2014 року ОСОБА_4 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької області, що підтверджується довідкою №3761 від 10.10.2016 року за підписом командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_6 (а.с.82).
В той же час, логічне тлумачення положення ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році», на переконання суду, свідчить про те, що обов`язковою передумовою для її застосування до конкретної особи є те, щоб ця особа відповідала не одній із, а всім умовам, зазначеним в ст. 2 цього Закону, а саме:
- вирок стосовно якої не набрав законної сили, а також визнана винною у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами 2,3,4 ст. 410, частинами 2,3,4 ст. 411 КК України, і
- захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, і
- брала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, і
- отримала статус учасника бойових дій, та
- не відноситься до осіб, зазначених у ч. 4 ст. 86 КК України, ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та ст. 9 цього Закону).
Тож суд приходить до висновку, що саме сукупність вищезазначених умов може бути підставою для застосування ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» до особи, яка їм відповідає.
Однак, як встановлено в судовому засіданні та підтверджено поясненнями прокурора і дослідженими матеріалами кримінального провадження засуджений ОСОБА_4 не отримав посвідчення учасника бойових дій, тобто не набув статусу учасника бойових дій, що виключає можливість застосування до нього положень ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році». Довідка №3761 від 10.10.2016 року, яка міститься в матеріалах кримінального провадження, є лише одним із документів для подальшого надання особі статусу учасника бойових дій, але сама по собі не підтверджує набуття такого статусу.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, ст. 86 КК України, ст. ст. 1, 2, 10, 13 Закону України "Про амністію у 2016 році", суд,
п о с т а н о в и в:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про застосування до нього ст. 2 Закону України "Про амністію у 2016 році", відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1