АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/361/18 Справа № 705/3432/17 Категорія: ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2018 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Уманської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 січня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Умань Черкаської області, українця, громадянина України, освіта повна загальна середня, одруженого, працює у підприємстві «Сант» підсобним робітником, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, в останнє:

- 17.07.2012 р. Вінницьким районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі; звільнений 30.07.2014 р., у зв`язку з заміною покарання на виправні роботи за ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.07.2014 року на невідбутий строк 1 рік 8 місяців 14 днів з відрахуванням 20 % заробітної плати. 28.12.2015 р. звільнився від цього покарання умовно-достроково,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, й призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки. На підставі ст. 76 КК України його зобов`язано протягом іспитового строку періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з обвинуваченого на користь держави витрати за проведення судово-дактилоскопічної експертизи № 1-001669 від 25.07.2017 у сумі 742,20 грн., судової трасологічної експертизи № 1-001689 від 26.07.2017 у сумі 742,20 грн., судової трасологічної експертизи № 1-001690 від 28.07.2017 у сумі 1 237 грн. Вирішено долю речових доказів, -

в с т а н о в и л а :
Згідно з вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 22.06.2017 близько 08.00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи намір на таємне викрадення чужого майна, прибув до будинку АДРЕСА_3 , де, діючи умисно, з корисливих спонукань за допомогою викрутки та щипців зламав врізаний замок вхідних дверей та проник у вказаний будинок, звідки зі спальної кімнати з шафи таємно, повторно намагався викрасти грошові кошти в сумі 5000 грн. та ювелірні вироби у вигляді золотої обручки вагою 3 грами вартістю 2 500 грн., та золотого кулона у вигляді двох квіток вагою 3 грами і вартістю 2 800 грн., які належать ОСОБА_9 , однак свій злочинний умисел до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки був викритий у крадіжці та затриманий ОСОБА_10 , чим міг завдати потерпілій ОСОБА_9 матеріального збитку на загальну суму 10 300 грн.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить скасувати вирок Уманського міськрайонного суду від 26.01.2018 р. та постановити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, і призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, прокурор вважає, що вирок місцевого суду підлягає скасуванню через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості

Вказує, що суд першої інстанції не врахував в достатній мірі вимоги закону та судової практики, зокрема положення ст. 370 КПК України, ст. 50, 65 КК України, пункт 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів, критерії якого визначені ст. 12 КК України (невеликої тяжкості, середньої тяжкості, тяжкі, особливо тяжкі), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Під врахуванням особи винного повинно передбачатись врахування судом позитивних і негативних соціальних, фізичних, психічних і правових характеристик особи, які мають кримінально-правове значення.

Вказує, що місцевим судом не в повній мірі враховано, що ОСОБА_7 вчинив умисне кримінальне правопорушення проти власності, яке згідно з положеннями ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких внаслідок підвищеного рівня суспільної небезпечності; він неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності та відбував покарання у виді реального позбавлення волі. Однак, будучи звільненим від призначеного за останнім вироком покарання умовно-достроково, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та вчинив тяжке корисливе кримінальне правопорушення.

Крім того, вказує, що судом не враховано як обставину, що обтяжує відповідальність обвинуваченого, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу прокуратури зі змінами з мотивів, які в ній наведені.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вбачаючи вирок суду законним та обґрунтованим.

Потерпіла ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилася, повідомивши в телефонограмі № 1370 від 21.03.2018 р. про розгляд справи без її участі.

За клопотанням прокурора колегія суддів дослідила дані, які характеризують особу обвинуваченого. Зокрема, крім даних, указаних у вступній частині цієї ухвали, ОСОБА_7 у лікарів нарколога чи психіатра на обліку не перебуває; за місцем проживання скарг на нього від мешканців будинку не надходило; за місцем роботи характеризується позитивно (а.с. 46-54, 58-60, 71).

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, обвинуваченого, потерпілого, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зазначених вимог в цілому дотримався.

Висновок суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження; ґрунтується на доказах, досліджених в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, та ніким не оскаржується. Це визнається повністю і самим обвинуваченим, який щиро розкаюється, активно сприяв розкриттю злочину.

Колегія суддів враховує, що апеляційна скарга прокурора за змістом стосується необґрунтованого, на думку прокурора, застосування до обвинуваченого положень ст. ст. 75, 76 КК України, адже у апеляції прокурор не ставить питання про посилення розміру покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, засудивши ОСОБА_7 , призначив йому обґрунтоване, законне і справедливе покарання в межах санкції відповідної частини статті КК України, яке в цілому відповідає ступеню суспільної небезпечності вчиненого злочину, його характеру, враховує особу винного. Також суд першої інстанції обґрунтовано врахував щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, як обставини, що пом`якшують покарання. При цьому судом враховано, що злочин, який був вчинений обвинуваченим, є незакінченим.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вбачає покарання, призначене місцевим судом ОСОБА_7 , справедливим та не знаходить достатніх підстав для призначення йому більш суворого покарання, враховуючи й інші аспекти провадження, зокрема відсутність претензій зі сторони потерпілої до обвинуваченого, про що свідчить заява потерпілої ОСОБА_9 , в якій остання вказує, що не має до ОСОБА_7 претензій матеріального і морального характеру (а.с. 22), що вірно врахував суд першої інстанції в оскаржуваному вироку.

Колегія суддів вбачає, що суд першої інстанції з указаних вище мотивів також обґрунтовано дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, як особу, необхідність ізоляції якої від суспільства не вбачається очевидною навіть з урахуванням того, що він вчинив новий злочин під час триваючої судимості за інший злочин, оскільки він, крім указаного вище, також не має негативних відгуків за місцем проживання, має постійне місце роботи, де характеризується позитивно.

Колегія суддів бере до уваги вимоги прокурора щодо неврахування судом першої інстанції у якості обставини, що обтяжує покарання, факту вчинення злочину особою у стані алкогольного сп`яніння, який відображений в обвинувальному акті, описаний у змісті обвинувачення, визнаного судом доведеним, й не заперечується самим обвинуваченим. Однак колегія суддів не вбачає доцільним скасовувати вірний і справедливий по суті вирок лише з цієї підстави, оскільки, на думку колегії суддів, навіть за наявності врахування такої обставини, необхідність призначення обвинуваченому реального покарання у виді позбавлення волі на певний строк за існуючих обставин не вбачається безальтернативно необхідною.

Враховуючи це та керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора Уманської місцевої прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 січня 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :