Справа № 278/2618/17
В И Р О К
Іменем України
20 грудня 2017 року м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
представника цивільного відповідача ОСОБА_8 ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження стосовно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жовква Львівської області, громадянина України, із середньою освітою, пенсіонера, інваліда III групи, одруженого, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
в с т а н о в и в:
15 серпня 2017 року близько 1 год. 15 хв. ОСОБА_4 , керуючи технічно справним вантажним автомобілем "ДАФ", реєстраційний номер " НОМЕР_1 ", у складі напівпричепа "Шмітс", реєстраційний номер " НОМЕР_2 ", та рухаючись по 131 км автодороги "Київ-Чоп" (територія Житомирського району) у напрямку м. Києва, в порушення вимог пунктів 13.1 і 13.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, під час об`їзду перешкоди не дотримався безпечного інтервалу та здійснив наїзд на автомобіль-евакуатор "ТАТА", реєстраційний номер " НОМЕР_3 ", який знаходився на правому узбіччі відносно напрямку руху, частково займаючи проїзну частину та здійснював завантаження легкового автомобіля "Фольксваген Пассат", реєстраційний номер " НОМЕР_4 ".
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля "ТАТА" ОСОБА_6 , який знаходився на платформі для завантаження транспортних засобів, отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді закритого перелому кісток тазу, перелому основної фаланги 1- пальця правої кисті без зміщення кісткових фрагментів.
Обвинувачений ОСОБА_4 вину в інкримінованому діянні визнав повністю, підтвердив вищенаведені обставини, у вчиненому кається.
Беручи до уваги, що фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорювалися, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав їх встановленими в судовому засіданні та вважав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, що характеризують його особу.
Суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину доведена, і кваліфікує його діяння за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
При призначенні покарання відповідно до ст. 65 КК України суд враховує, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, є неумисним злочином проти безпеки руху невеликої тяжкості.
Обвинувачений не судимий, одружений, непрацюючий, інвалід третьої групи, за місцем проживання характеризується позитивно.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують йому покарання, не встановлено.
Враховуючи наведене, особу обвинуваченого, відсутність обтяжуючих та наявність двох пом`якшуючих покарання обставин, позицію державного обвинувача і потерпілого, який на суворості покарання не наполягав, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу.
Зважаючи на те, що обвинувачений під час вчинення злочину не перебував у стані алкогольного сп`яніння, а також те, що для забезпечення себе та своєї сім`ї йому необхідне посвідчення водія, суд вважає за недоцільне призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Прокурор заявив клопотання про застосування до ОСОБА_4 Закону України "Про амністію у 2016 році", звільнивши його від відбування призначеного покарання. Усі учасники судового розгляду підтримали це клопотання.
Суд, перевіривши наявність підстав для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі названого Закону, вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до пункту "г" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" підлягають звільненню від відбування призначеного покарання особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким, які на день набрання чинності цим Законом (7.09.2017) в установленому порядку визнано інвалідами третьої групи.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 до дня набрання чинності названим Законом вчинив необережний злочин невеликої тяжкості, є інвалідом третьої групи (а.с. 62), а підстав для незастосування до нього амністії, передбачених ст. 9 названого Закону, ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та ч. 4 ст. 86 КК України, не виявлено, обвинувачений підлягає звільненню від відбування покарання на підставі ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році".
Потерпілий ОСОБА_6 заявив цивільний позов (а.с. 21-27), в якому просить з урахуванням уточнень (а.с. 31, 32) стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 та приватного підприємця ОСОБА_8 у солідарному порядку 59877 грн. 08 грн. матеріальної шкоди (з яких 40800 грн. шкоди, завданої пошкодженням автомобіля потерпілого, та 19077 грн. 08 коп. витрат на лікування потерпілого), а також 20 000 грн. моральної шкоди, заподіяної злочином. При цьому вимоги щодо стягнення шкоди в солідарному порядку обґрунтовані тим, що обвинувачений при заподіянні шкоди потерпілому перебував у трудових відносинах із цивільним відповідачем (ПП ОСОБА_8 ).
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого. Стаття 1172 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачає, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків; замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника. Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці 3 п. 4 постанови від 27.03.1992 № 6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.).
Та обставина, що обвинувачений при спричиненні потерпілому шкоди за вищевказаних обставин перебував у трудових відносинах із цивільним відповідачем і діяв за його завданням, ніким не оспорювалась.
Таким чином, шкоду, заподіяну обвинуваченим як працівником цивільного відповідача під час виконання трудових обов`язків, в силу ч. 1 ст. 1172 ЦК України відшкодовує останній. Посилання цивільного відповідача на ту обставину, що на момент ДТП транспортний засіб був переданий у користування обвинуваченому, а тому відповідати за шкоду повинен останній, є безпідставним в силу наведених роз`яснень Пленуму Верховного Суду України.
Вирішуючи цивільний позов потерпілого в частині майнової шкоди, завданої пошкодженням його автомобіля, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Позовні вимоги потерпілого про стягнення з обвинуваченого 40800 грн. шкоди, завданої пошкодженням його автомобіля, виходять за межі обвинувачення, яке було висунуте обвинуваченому та яке суд вважає доведеним, оскільки завдання матеріальної шкоди пошкодженням автотранспортного засобу перебуває поза межами складу злочину, передбаченого диспозицією ч. 1 ст. 286 КК України, а тому ця вимога підлягає залишенню без розгляду.
Вирішуючи позов потерпілого в частині стягнення витрат на лікування потерпілого, суд виходить з того, що потерпілим після початку судового розгляду не надано суду жодних доказів на підтвердження здійснення ним таких витрат, у зв`язку з чим в цій частині позову слід відмовити за безпідставністю.
Позовні вимоги стосовно стягнення моральної шкоди, заподіяної злочином, суд вважає обґрунтованими, однак враховуючи характер тілесних ушкоджень, заподіяних потерпілому, і керуючись принципами справедливості й розумності, вважає обгрунтованим розмір цих вимог в сумі 10 000 грн. А оскільки обвинувачений добровільно відшкодував потерпілому до закінчення судового розгляду саме таку суму (а.с. 60-61), суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині.
Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, підлягають стягненню з обвинуваченого.
Арешт, накладений на автомобіль потерпілого, підлягає скасуванню, а вказаний транспортний засіб, який є речовим доказом, підлягає поверненню власнику.
Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу не вбачається.
Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 300 (трьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі п. "г" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році".
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 3858 (три тисячі вісімсот п`ятдесят вісім) грн. 63 коп. судових витрат на залучення експертів при проведенні експертиз.
В задоволенні цивільного позову ОСОБА_6 про стягнення із ОСОБА_4 та ОСОБА_8 в солідарному порядку 19 077 грн. витрат на лікування потерпілого, а також 20 000 грн. моральної шкоди, заподіяної злочином, відмовити. Позовні вимоги ОСОБА_6 про стягнення із ОСОБА_4 та ОСОБА_8 в солідарному порядку 40 800 грн. майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля потерпілого, залишити без розгляду.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 16.08.2017 на автомобіль "ТАТА", реєстраційний номер " НОМЕР_3 ", скасувати, а транспортний засіб після набрання вироком законної сили повернути власнику.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення копії вироку. Вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися, і дослідження яких визнано судом недоцільним.
Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та потерпілому. Учаснику, який не був присутнім в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1