УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №287/222/17-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 240 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 листопада 2017 року Апеляційний суд Житомирської області
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 ,
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Лугини Житомирської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, на утриманні троє неповнолітніх дітей, не працюючого, не інваліда, не депутата, військовозобов`язаного, раніше не судимого, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , -
- обвинуваченого за ч.2 ст.15, ч.2 ст.240 КК України;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Лугини Житомирської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, не інваліда, не депутата, не військовозобов`язаного, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,-
- обвинуваченого за ч.2 ст.15, ч.2 ст.240 КК України;
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця смт. Лугини Житомирської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, не інваліда, не депутата, військовозобов`язаного, раніше не судимого, зареєстрованого у АДРЕСА_4 , проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_5 ,-
- обвинуваченого за ч.2 ст.15, ч.2 ст.240 КК України, -
В апеляційній скарзі заступник прокурора Житомирської області ОСОБА_10 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини та кваліфікації дій обвинувачених, просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання та рішення щодо речових доказів, ухваливши новий вирок, яким
- ОСОБА_7 визнати винними та призначити йому покарання за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 240 КК України у виді двох років обмеження волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк два роки, зобов`язавши його періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;
- ОСОБА_8 визнати винними та призначити йому покарання за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 240 КК України у виді двох років обмеження волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк два роки, зобов`язавши його періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;
- ОСОБА_9 визнати винними та призначити йому покарання за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 240 КК України у виді двох років обмеження волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк два роки, зобов`язавши його періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Речові докази: автомобіль марки «УАЗ-3033», д.н.з. НОМЕР_1 , бензиновий генератор марки «WERK 6.5», дренажний насос і пристрій для буріння породи марки «Sadko», бензинову водяну мотопомпу марки «Hyundai» моделі «JC 9.0 HP», шланг забірник, два пожежних рукави, шрайбер, металеву палицю, вісім лопат та два сачки - конфіскувати в дохід держави. В решті вирок залишити без зміни.
Вважає, що вирок суду підлягає скасуванню в частині призначення покарання та вирішення питання речових доказів у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених, а також істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд не дотримався загальних засад, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України, призначивши йому покарання у вигляді штрафу, що не сприяє досягненню мети покарання, щодо запобігання вчинення нових злочинів як ОСОБА_7 , так і іншими особами. З цієї ж підстави, вважає призначене ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання у виді 1 року обмеження волі занадто м`яким. Крім того, посилається на те, що суд у своєму рішенні не мотивував, на підставі чого він повернув ОСОБА_12 частину речових доказів, а саме: автомобіль марки «УАЗ-3033», д.н.з. НОМЕР_1 , бензиновий генератор марки «WERK 6.5», дренажний насос і пристрій для буріння породи марки «Sadko», на відміну від інших речових доказів (бензинової водяної мотопомпи марки «Hyundai» моделі «JC 9.0 HP», шлангу забірник, двох пожежних рукавів, шрайбера, металевої палиці, восьми лопат та двох сачків), які ухвалено конфіскувати і обернути в дохід держави.
Вироком Олевського районного суду Житомирської області від 08 серпня 2017 року
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
- визнано винним за ч.2 ст.15, ч.2 ст.240 КК України та призначено покарання у виді штрафу, у розмірі 400 (чотирьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 6 800,00 гривень;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
- визнано винним за ч.2 ст.15, ч.2 ст.240 КК України та призначено покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік, зобов`язавши його періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,
- визнано винним за ч.2 ст.15, ч.2 ст.240 КК України та призначено покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік, зобов`язавши його періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
До набрання вироком законної сили обрано обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжний захід особисте зобов`язання
Вирішено питання про речові докази.
Зо обставин встановлених судом і викладених у вироку суду, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , групою осіб, умисно, з корисливих мотивів, в порушення п.2-5 Порядку «Про надання спеціальних дозволів на користування надрами», затвердженого Постановою КМУ від 30 травня 2011 року № 615, п.3-4 Положення «Про порядок надання гірничих відводів», затвердженого постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 59, не маючи спеціального дозволу користування надрами та відповідного гірничого відводу, необхідність яких передбачена ст.19 Кодексу України «Про надра», на автомобілі марки «УАЗ» державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_12 , 28.06.2017 року о 05 годині 00 хвилин прибули на територію лісового масиву, розташованого на відстані одного кілометру праворуч від ґрунтової дороги до с.Замисловичі Олевського району Житомирської області. Реалізуючи свій умисел, спрямований на незаконне видобування бурштину із вказаного вище лісового масиву, о 05 годині 20 хвилин того ж дня, без оформлення в установленому порядку документів, що посвідчують право на земельну ділянку, самовільно, за допомогою бензинової водяної мотопомпи, марки «Hyndai», моделі «JC 9.0 НР» та обладнання до неї, шляхом гідророзмиву ґрунту намагалися здійснити незаконне видобування каміння бурштину-сирцю, який відповідно до Закону України «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ним» від 18.11.1997 року, постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення» від 12 грудня 1994 року № 827 (у редакції Кабінету Міністрів України від 13 січня 2012 року) відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення, є дорогоцінним камінням органогенного утворення, проте не довели свій злочинний намір до кінця з причин, які не залежали від їхньої волі, оскільки безпосередньо під час спроби незаконного видобування каміння бурштину-сирцю, цього ж дня, тобто 28.06.2017 року о 06 годині 00 хвилин були затримані працівниками Олевського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області, якими в ході огляду місця вчинення кримінального правопорушення було вилучено автомобіль марки «УАЗ-3303» державний номерний знак НОМЕР_1 , синього кольору, бензинову водяну мотопомпу, марки «Hyndai» моделі «JC 9.0 НР», шланг-забірник, два пожежні рукави, шрайбер, металеву палицю-тичку, бензиновий генератор, марки «WERK 6.5», дренажний насос і пристрій для буріння породи, марки «SADKO», вісім лопат та два сачки.
Заслухавши доповідача, доводи прокурора в підтримання апеляційної скарги лише в частині призначеного покарання, пояснення обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчинені інкримінованого їм кримінального правопорушення, при встановлених обставинах, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені доказами, дослідженими судом в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України.
За таких обставин, відповідно до вимог ч.2 ст. 394 КПК України, враховуючи, що фактичні обставини справи ніким не оспорювалися і докази щодо них, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України, не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Санкція ч.2 ст. 240 КК України передбачає покарання у вигляді штрафу від чотирьохсот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на той самий строк.
Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом в повній мірі було дотримано вказаних вимог закону та призначено покарання в межах санкції ч.2 ст.240 КК України. Суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості, громадську небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та встановив, що ОСОБА_7 раніше не судимий, по місцю проживання характеризується виключно позитивно, має молодий вік, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей 2001, 2009 та 2011 років народження, а також має кошти на рахунку відкритому на своє ім`я у « ОСОБА_14 ». Також судом враховано обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а саме: обставинами, що пом`якшують покарання є щире каяття та повне визнання своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, обставиною, що обтяжує покарання є вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб.
Враховуючи викладене та думку прокурора, суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді штрафу, з чим погоджується і апеляційний суд.
Призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суд врахував, що останні вперше притягуються до кримінальної відповідальності, вчинили кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних правопорушень середньої тяжкості, по місцю проживання характеризуються позитивно, їхній вік, і з врахуванням вказаних вище обставин, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та повне визнання своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, а також разом із конкретними обставинами справи, суд вважав необхідним обрання до обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання, пов`язаного із обмеженням волі в межах санкції частини статті за якою вони притягуються до кримінальної відповідальності. Також, з врахуванням особи винних, обставин за яких вони вчинили дане кримінальне правопорушення, та того, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не являються підвищено суспільно небезпечними особами, думку прокурора щодо застосування покарання та звільнення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з випробуванням, суд прийшов до висновку про можливість застосування до обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ст.75 КК України і на підставі викладеного звільнив їх від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк та поклавши на них обов`язки, передбачені ч.1 п.п.1, 2 ст.76 КК України.
Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду та вважає, що зазначені вид і міра кримінального покарання є необхідними і цілком достатніми для виправлення обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та попередження вчинення ними нових злочинів.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених є безпідставними та спростовуються матеріалами кримінального провадження і наведеними вище обставинами, відображеними у вироку суду.
Враховуючи, що при апеляційному розгляді даного кримінального провадження, прокурор не підтримав доводів апеляційної скарги в частині вирішення питання про речові докази, апеляційний суд, на підставі ч.1 ст. 404 КПК України, переглядає кримінальне провадження в межах заявлених в апеляційному суді.
Таким чином, на підставі наведеного, вирок суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим і підстав для його скасування чи зміни немає.
Разом з тим, під час апеляційного розгляду від обвинуваченого ОСОБА_7 надійшло клопотання про застосування щодо нього Закону України «Про амністію у 2016 році».
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_7 згідно копії свідоцтв про народження дітей та довідки Бовсунівської сільської ради Лугинського району Житомирської області від 10.11.2017 року №1198, є особою, яка має трьох дітей, яким не виповнилося 18 років на день набрання чинності зазначеним законом і не позбавлений батьківських прав, колегія суддів вважає можливим застосування щодо нього п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.
Так, відповідно пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Вирок Олевського районного суду Житомирської області від 08 серпня 2017 року щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 без зміни.
В порядку ст.404 КПК України на підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного вироком Олевського районного суду Житомирської області від 08.08.2017 року за ч.2 ст.15, ч.2 ст.240 КК України у виді штрафу у розмірі чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 6 800 грн., як особу, яка не позбавлена батьківських прав і на день набрання чинності цим Законом має трьох дітей, яким не виповнилося 18 років.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

Судді: