Ухвала іменем україни 07 листопада 2017року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 06 вересня 2016 року та вирок Апеляційного суду Харківської області від 09 лютого 2017 року щодо нього,

в с т а н о в и л а:

не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, засуджений звернувся до суду з касаційною скаргою, яка не відповідала вимогам

ст. 427 КПК, а тому ухвалою колегії суддів ВССУ від 03 жовтня

2017 року її було залишено без руху та надано п`ятнадцятиденний строк на усунення недоліків.

У цій ухвалі касаційного суду зазначалося, що всупереч п. 4 ч. 2

ст. 427 КПК засудженим не було наведено правового обґрунтування незаконності вироків місцевого й апеляційного судів з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості й особі засудженого внаслідок суворості, з огляду на положення статей 370, 374, 404, 412, 414 цього Кодексу та статей 50, 65, 69-1 КК у їх взаємозв`язку.
У межах встановленого строку засуджений звернувся до суду з касаційною скаргою, однак, як вбачається з її змісту, не усунув недоліки, зазначені в ухвалі ВССУ від 03 жовтня 2017 року.

Згідно зі ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити правове обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Проте цих положень процесуального закону засудженим не дотримано.
Посилаючись формально на неправильне застосування судами першої й апеляційної інстанції закону України про кримінальну відповідальність (незастосування ст. 69-1 КК), засуджений у касаційній скарзі не наводить правового обґрунтування заявлених вимог щодо зміни рішень цих судів та необхідності застосування положень ст. 69-1 КК, які передбачають наявність одночасно двох обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 66 цього Кодексу, маючи 101576,33 грн. невідшкодованої потерпілим матеріальної шкоди.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість чи суворість. Касаційна скарга засудженого не містить конкретних доводів, які би ґрунтувалися на положеннях ч. 1 ст. 414 КПК (як щодо виду призначеного покарання, так і щодо його розміру).
Відповідно до правил ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами саме норм матеріального та процесуального права і переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. Відсутність у ній згаданих обґрунтувань перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху,

в установлений строк.

Оскільки засуджений не усунув недоліків касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк, його касаційна скарга підлягає поверненню.

Враховуючи наведене та керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів
у х в а л и л а:

повернути засудженому ОСОБА_4 його касаційну скаргу на вирок Московського районного суду м. Харкова від 06 вересня 2016 року та вирок Апеляційного суду Харківської області від 09 лютого 2017 року щодо нього, разом із усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3