Справа № 202/7075/17
Провадження № 1-кс/202/2027/2017
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА
27 жовтня 2017 року м. Дніпро
слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_3
розглянувши клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002058, -
ВСТАНОВИВ:
В провадженні СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №0002058 від 03.10.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України за фактом надання підроблених правовстановлюючих документів з метою заволодіння правом власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

26 жовтня 2017 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002058 від 03.10.2017 року.
Дане клопотання, згідно з протоколом автоматичного визначення слідчого судді, було передано слідчому судді 26 жовтня 2017 року.
Згідно матеріалів клопотання, 02.10.2017 до Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області звернулась ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка просила притягти до відповідальності осіб, які подали приватному нотаріусу підроблені правовстановлюючі документи, а саме: договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , серія та номер 939 від 20.02.2003, на підставі якого в подальшому зареєстровано право власності за ОСОБА_5 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що влітку 2014 року біля магазину «Брусниця» біля зупинки Донецька, ОСОБА_4 познайомилась з літнім чоловіком на ім`я ОСОБА_6 . Вказаний чоловік попросив її переїхати жити до нього в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та доглядати за ним, готувати їжу, тощо. Так як потерпіла також проживала одна, вона вирішила йому допомогти і не відчувати себе одинокою. І з того часу вона почала проживати разом із ним.

Так як у ОСОБА_7 була із родичів лише донька, але вона із ним не підтримувала ніяких відносин, він запропонував ОСОБА_4 скласти заповіт на її користь, щоб належна йому квартира відійшла до потерпілої після його смерті. Потерпіла зазначила, що вона не наполягала на складанні заповіту на його користь, однак на початку 2017 року, коли стан здоров`я ОСОБА_8 різко почав погіршуватися, він наполіг на цьому. Так, 25.01.2017 року у державного нотаріуса шостої Дніпровської держаної нотаріальної контори ОСОБА_9 ОСОБА_7 було складено заповіт, який зареєстровано в реєстрі за номером 2-27, на випадок своєї смерті він заповідав належну йому квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7 , про що 16.02.2017 року було складено відповідний актовий запис №203 та видано Свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 . Коли ховали ОСОБА_7 , то його донька ОСОБА_10 забрала оригінали правовстановлюючих документів на квартиру, нічого нікому про це не сказавши.

Після смерті ОСОБА_7 ОСОБА_4 у шестимісячний строк звернулася до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори із відповідною заявою. Державний нотаріус Шостої дніпровської державної нотаріальної контори завела спадкову справу після смерті ОСОБА_7 .

Після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини потерпіла мала право звернутися до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Проте, таке свідоцтво вона не змогла отримати у зв`язку з тим, що стало відомо про наступні факти.

Начебто, 20.02.2003 року ОСОБА_7 продав належну йому квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ). Договір купівлі-продажу квартири від 20.02.2003 року було посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_11 та зареєстровано в реєстрі за № 939, бланк ВАЕ № 295130.

Пізніше, начебто 24.06.2017 року ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) продала квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_12 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 ). Договір купівлі-продажу квартири від 24.06.2017 року було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_13 та зареєстровано в реєстрі за № 588, бланк НМА № 132070.

04.08.2017 року, начебто, ОСОБА_12 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 ) продала квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_14 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_5 ). Договір купівлі-продажу квартири від 04.08.2017 року було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_15 та зареєстровано в реєстрі за № 800, бланк НМЕ № 674466.

Первісний Договір купівлі-продажу квартири від 20.02.2003 року є підробленим, оскільки ОСОБА_7 такого договору ніколи не укладав.

Потерпіла зазначила, що ОСОБА_7 до дня свої смерті проживав у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , свою квартиру нікому не продавав.

Крім того, витребувано інформації від КП «ДМБТІ», відповідно до якої встановлено, що в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_1 містяться відомості про право власності за ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 15.05.2001, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_16 за реєстром № 1-1940, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР та записаного в реєстрову книгу № 471п за реєстровим № 939-96. Відомості щодо укладання та реєстрації договору купівлі-продажу серія та номер: 939, виданого 20.02.2003, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_11 , відповідно до якого ОСОБА_5 придбала у ОСОБА_7 квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в матеріалах інвентаризаційної справи відсутні.

У своєму клопотанні прокурор просить накласти арешт на об`єкт нерухомого майна квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки остання набута кримінально протиправним шляхом, тобто є об`єктом кримінально-протиправних дій - речовим доказом у кримінальному провадженні, а відсутність заборони на відчуження та розпорядження майном може призвести до пошкодження, псування, знищення, перетворення, передачі майна та ускладнення здійснення досудового розслідування, поновлення прав потерпілої сторони.
На підставі ч. 2 ст. 163 КПК України просив розглянути клопотання без виклику осіб, у власності який перебуває майна, з клопотанням про накладення арешту на яке звернувся прокурор.

Прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.
На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України слідчий суддя розглядає клопотання без виклику власника майна.
Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002058 підлягає задоволенню з наступних підстав.
У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_14 .

Виходячи з вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню, оскільки прокурором доведено, що майно, на яке планується накласти арешт є об`єктом кримінально-протиправних дій, та доведено необхідність накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки накладення арешту сприяє забезпеченню збереженню речових доказів, а незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна із встановленням заборони відчуження, розпорядження майном, може призвести до пошкодження, псування, передачі майна, яке згідно матеріалів клопотання вже було неодноразово відчужено.

Клопотання про фіксування процесуальної дії за допомогою технічного засобу під час розгляду клопотання слідчому судді не надходило і за ініціативою слідчого судді не здійснювалося, що відповідає вимогам ст. 107 КПК України.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 110, 131, 132, 170-175, 309, 369-372, 395 КПК України, -
ПОСТАНОВИВ :
Клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002058 від 03.10.2017 року задовольнити.
Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 , із забороною власнику майна вчиняти будь-які дії по його відчуженню, розпорядженню.
Ухвала слідчого судді про арешт майна підлягає негайному виконанню прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 ..
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області, шляхом подачі протягом 5-ти днів з дня проголошення ухвали, апеляційної скарги.
Особи які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом 5-ти днів з моменту отримання копії цієї ухвали.
Слідчий суддя ОСОБА_1