Справа № 349/513/17
Провадження № 1-кп/349/3/18
У Х В А Л А
іменем України
14 лютого 2018 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглядаючи у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000009, про обвинувачення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.191, ч.1 ст. 366 КК України ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:
14 лютого 2018 року перед дослідженням документів, які стосуються проведення негласних слідчих (розшукових) дій в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_7 за ч.3 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, захисник ОСОБА_8 заявив клопотання про визнання недопустимими цих доказів та просив не досліджувати їх в судовому провадженні.
Доводи клопотання обґрунтовано тим, що у постанові Верховного Суду України за № 5-364кс16 від 16 березня 2017 року сформульовано правовий висновок щодо застосування норми права, передбаченої частиною дванадцятою статті 290 КПК України, якийзводиться до наступного. Невідкриття матеріалів сторонами одна одній в порядку статті 290 КПК після закінчення досудового розслідування, а також додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду, є підставою для визнання судом відомостей, що містяться в них, недопустимими як докази. Вважає, що відкриттю , окрім протоколів про наслідки проведення негласної слідчої дії втручання у приватне спілкування ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , в обов`язковому порядку підлягали і матеріали, які є правовою підставою проведення таких дій ( ухвали, постанови, клопотання), що забезпечило б можливість перевірки стороною захисту допустимості результатів таких дій як доказів. А тому надані стороною обвинувачення у суді матеріали, до яких не було надано доступ стороні захисту, і долучення їх як доказів на стадії судового розгляду порушує право обвинувачених на захист.

Прокурор заперечив щодо задоволення клопотання захисника, пояснив, шо з протоколами про наслідки проведення негласної слідчої дії від 23 серпня 2016 року сторона захисту була ознайомлена на стадії досудового розслідування, а процесуальні документи на підставі яких вчинялись негласні слідчі дії не були долучені до матеріалів кримінального провадження та їх не було відкрито стороні захисту, у зв`язку із їх засекреченням.

Клопотання захисника підлягає задоволенню з огляду на таке.

З протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування вбачається, що 14 лютого 2018 року прокурор ОСОБА_5 надав обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та їхнім захиснику ОСОБА_9 в приміщенні Рогатинського районного суду Івано-Франківської областідоступ до матеріалів досудового розслідування №0000009, а саме: клопотання про дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 06 липня 2016 №44т, клопотання про дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 06 липня 2016 №45т, розсекречені 12 січня 2018 року; ухвали слідчого судді про дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 07 липня 2016 року №1494т та ухвали слідчого судді про дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 07 липня 2016 року №1495т, які розсекречені 16 січня 2018 року, з метою долучення до матеріалів судового провадження.

Відповідно до частини другої статті 290 КПК прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь?які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання. Сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одна одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду. Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази ( частини одинадцята, дванадцята статті 290 КПК).
Отже, з вищенаведених положень вбачається, що невідкриття матеріалів сторонами в порядку цієї статті є окремою підставою для визнання таких матеріалів недопустимими як докази. При цьому, відкриттю, окрім протоколів, у яких зафіксовано хід та результати проведення певних дій, в обов`язковому порядку підлягають і матеріали, які є правовою підставою проведення таких дій (ухвали, постанови, клопотання), що забезпечить можливість перевірки стороною захисту та судом допустимості результатів таких дій як доказів.
Суд зауважує, що чинний КПК не містить заборони для сторін кримінального провадження представляти в суді матеріали, не відкриті одна одній. Заборона адресована суду, який згідно з частиною дванадцятою статті 290 КПК, не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази. Надання стороною обвинувачення у суді матеріалів, до яких не було надано доступ стороні захисту, і долучення їх як доказів на стадіях судового розгляду порушує право обвинуваченого на захист, оскільки змушує його захищатися від так званих нових доказів без надання достатніх можливостей і часу для їх спростування.
Отже, факт ознайомлення з матеріалами справи після закінчення розслідування не є достатнім для відстоювання стороною захисту своєї позиції у кримінальному процесуальному змаганні. За таких умов, коли стороні обвинувачення відомі всі докази, а сторона захисту не володіє інформацією про них до завершення розслідування, порушується баланс інтересів у кримінальному процесі.

Частина дванадцята статті 290 КПК фактично передбачає кримінальну процесуальну санкцію стосовно сторін кримінального провадження, яка реалізується в разі невиконання сторонами обв`язку щодо відкриття матеріалів, яка полягає в тому, що в майбутньому суд не має права допустити відомості як докази у невідкритих матеріалах. Так, невідкриття сторонами кримінального провадження одна одній матеріалів суттєво зменшує їх доказову базу, що, в свою чергу, може негативно вплинути на законність та обґрунтованість прийнятого судом рішення.

Отже, невідкриття матеріалів сторонами одна одній в порядку статті 290 КПК після закінчення досудового розслідування, а також додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду, є підставою для визнання судом відомостей, що містяться в них, недопустимими як докази.

Зазначений висновок про застосування вищевказаної норми права міститься у постанові Верховного Суду України від 16 березня 2017 року № 5-364кс16.

Відно до ст.89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Керуючись, ст.ст. 89,290,371,376,458 КПК України,

у х в а л и в :
Клопотання захисника ОСОБА_6 про визнання доказів недопустими задовольнити.

Визнати недопустими докази, які стосуються проведення негласних слідчих (розшукових) дій щодо зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж номеру мобільного телефону, оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_4 та номеру мобільного телефону, оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_3 , та не досліджувати їх в судовому засіданні.
Повний текст ухвали буде оголошено 19 лютого 2018 року о 15 год. 00 хв.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1