АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1383/2017 Суддя у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2

ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Тилявка Шумського району Тернопільської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше судимий:

- 18 квітня 2001 року Кременецьким районним судом Тернопільської області за ч. 3

ст. 81, ст.ст. 208, 42, 46-1 КК України в редакції 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

- 11 червня 2003 року Кременецьким районним судом Тернопільської області за ч. 1

ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 10 листопада 2003 року Кременецьким районним судом Тернопільської області за

ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 510 грн.;

- 11 лютого 2004 року Шумським районним судом Тернопільської області за ч. 3

ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки

6 місяців;

- 06 серпня 2008 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік;

- 01 листопада 2010 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки та звільнений 02 липня 2012 року за відбуттям покарання;

- 27 березня 2013 року Шумським районним судом Тернопільської області за ч. 2

ст. 263 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 240 годин,

на вирок Печерського районного суду м. Києва від 13 лютого 2017 року у кримінальному провадженні № 0001536,

за участю прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Печерського районного суду м. Києва від 13 лютого 2017 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15,

ч. 2 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк

2 роки.

Як установив суд у вироку, 13 січня 2014 року приблизно о 16 год. 30 хв. ОСОБА_6 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , який за вказаний злочин засуджений вироком Печерського районного суду м. Києва від 17 серпня 2015 року, з метою таємного викрадення чужого майна, зайшли до приміщення гаражного боксу по АДРЕСА_2 , з якого викотили один із двигунів, вартістю 837 грн., який перебував на балансі Міністерства освіти та науки України. Після чого, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу на таємне викрадення чужого майна, вважаючи, що їх дії є непомітними для інших осіб, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 повернулися до приміщення гаражного боксу і намагалися викрасти другий електродвигун, вартістю 837 грн., проте свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, загальною вартістю 1 675 грн., до кінця не довели з причин, що не залежали від їх волі, оскільки на місці вчинення злочину були затримані охоронцем Київського національного університету технологій та дизайну.

Докази у кримінальному провадженні досліджені судом відповідно до вимог ч. 3

ст. 349 КПК України.

В апеляційній скарзі зі змінами обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості у вчиненні кримінального правопорушення і правильність кваліфікації діяння за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, просить змінити вирок шляхом пом`якшення покарання, вважаючи призначене йому судом першої інстанції покарання занадто суворим, бо суд, як він вважає, не врахував вартість того майна, яке вони намагались викрасти, відсутність цивільного позову і факту завдання шкоди потерпілій стороні, а також його особу, зокрема, що він є учасником АТО.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, який підтримавши апеляційну скаргу, просив пом`якшити йому покарання, зменшивши його розмір до фактично відбутого покарання у виді позбавлення волі або звільнити від покарання на підставі ст. 75 КК України, заперечення прокурора щодо доводів апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За визначеним обсягом доказів, що підлягали дослідженню, в суді першої інстанції за погодженням з усіма учасниками судового провадження у відповідності до ст. 349 КПК України визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та роз`яснено наслідки щодо таких обставин, як то позбавлення права оскаржити їх. Оскільки застосування вказаного порядку обвинуваченим не оспорюється, колегія суддів виходить виключно з встановлених судом першої інстанції обставин.

Отже, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, що відповідає юридичній кваліфікації за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, колегія суддів, виходячи з вищевикладеного, не переглядає.

Що стосується покарання, то на думку колегії суддів, судом першої інстанції ОСОБА_6 призначено покарання у відповідності з вимогами ст.ст. 50, 65 КК України.

Так, згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження та вироку, обираючи ОСОБА_6 вид та міру покарання, суд першої інстанції на виконання вимог ст. 65 КК України урахував ступінь тяжкості та завершеності вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості; відношення обвинуваченого до скоєного, визнавши обставиною, яка пом`якшує покарання - щире каяття; обставину, що обтяжує покарання, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України рецидив злочинів; прийняв до уваги дані про особу винуватого, який раніше неодноразово судимий, переважно за злочини проти власності, і до спливу строків погашення попередніх судимостей вчинив новий злочин, в цілому характеризується посередньо, суспільно корисною працею не займався.

Отже, зваживши зазначені обставини, суд обґрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі у розмірі, наближеному до мінімального розміру цього виду покарання, передбаченого законом за вчинений ним злочин, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи обвинуваченого про те, що він є учасником АТО, що не було враховано судом першої інстанції при призначенні йому покарання, є непереконливими, оскільки у кримінальному провадженні відсутні докази, які б доводили зазначене, а відсутність майнових претензій у потерпілого, враховуючи, що злочин не було закінчено з причин, що не залежали від волі обвинуваченого, не є обставиною, яка пом`якшує покарання. Між тим, відомості про попередні судимості ОСОБА_6 дали суду підстави для обґрунтованого висновку про можливість виправлення і перевиховання обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства, тобто про відсутність підстав для застосування положень ст. 75 КК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі у розмірі, визначеному судом першої інстанції, є справедливим, необхідним і достатнім для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Оскільки переконливих аргументів щодо суворості покарання обвинувачений в апеляційній скарзі не навів, за відсутності підстав для пом`якшення покарання, колегія суддів дійшла висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Виходячи з положень ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 26 листопада 2015 року, колегія суддів вважає за необхідне уточнити вирок суду першої інстанції в частині зарахування обвинуваченому в строк покарання часу попереднього ув`язнення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Печерського районного суду м. Києва від 13 лютого 2017 року відносно ОСОБА_6 без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 26 листопада 2015 року зарахувати у строк покарання час попереднього ув`язнення ОСОБА_6 в межах цього кримінального провадження з 01 листопада 2016 року по 20 червня 2017 року включно та з 13 по 15 січня 2015 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4