Справа № 447/1030/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/14/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2018 року м. Львів
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області

під головуванням судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 на вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 07 листопада 2017 року у кримінальному провадженні №0000920 щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Миколаїв Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, обвинуваченого за ч.1 ст. 185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:
заступник прокурора Львівської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи вину на кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 07 листопада 2017 року щодо ОСОБА_9 змінити в частині призначеного покарання.

Вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 07 листопада 2017 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначеного покарання за цим вироком та покарання призначеного за вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 04 травня 2017 року, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років 8 (восьми) місяців позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (одержувач УДКСУ у Залізничному районі м. Львова, код ЄРДПОУ 38007594, р/р 31 1 3, МФО 825014) 351,6 гривень та 351,84 гривень витрат за проведення експертиз.

У своїх доводах на підтвердження апеляційних вимог, не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення та кваліфікації дій обвинуваченого, прокурор вказує наступне.

Зі змісту вироку вбачається , що ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 185 КК України 22 серпня 2016 року. Разом з тим, ОСОБА_7 вироком Миколаївського районного суду від 04 травня 2017 року за ч.1 ст. 263 КК України засуджено до 4 років позбавлення волі, на підставі ч.4 ст.70 КК України до цього покарання частково приєднано покарання за вироком Миколаївського районного суду від 14 лютого 2017 року та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання обвинуваченого звільнено із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки. Тому, вказує апелянт, кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_7 до постановлення вироку Миколаївського районного суду від 04 травня 2017 року.

Апелянт звертає увагу, що суд першої інстанції, визначаючи остаточне покарання відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України, склав реальне покарання у виді позбавлення волі та покарання з випробуванням, тим самим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Прокурор вказує, що суд першої інстанції, призначивши обвинуваченому за ч. 1 ст. 185 КК України покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі, мав ухвалити рішення про самостійне виконання вироку Миколаївського районного суду від 04 травня 2017 року, яким визначено ОСОБА_7 покарання з іспитовим строком, що ним зроблено не було.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції прокурор підтримав подану апеляційну скаргу у повному обсязі.
Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно оцінив одержані у передбаченому КПК України порядку докази у цьому кримінальному провадженні, оцінивши їх в сукупності, зробив правильний висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, повністю та об`єктивно стверджується зібраними та перевіреними в ході судового розгляду доказами. І таке в апеляційній скарзі прокурора не оскаржується.
Суд апеляційної інстанції вважає, що покарання обвинуваченому, призначено з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України, що є достатнім та необхідним для виправлення особи обвинуваченого ОСОБА_7 .
Разом з цим, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій інстанції інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається.
Вищенаведене, як вірно зазначає прокурор, вбачається із абз.2 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання»: коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій праві інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.
Згідно із п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування судом закону, який не підлягає застосуванню та незастосування закону, який підлягає застосуванню.
Таким чином, апеляційну вимогу прокурора про зміну вироку суду в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність слід задоволити.
Інших істотних порушень, які б тягнули за собою безумовне скасування вироку суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.
Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 409, 413, 419, 426 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 на вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 07 листопада 2017 року задоволити повністю.
Вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 07 листопада 2017 року щодо ОСОБА_7 змінити.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 1(одного) року позбавлення волі.
Вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 04 травня 2017 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст. 263 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ч.4 ст.70 КК України частково приєднано покарання за вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 14 лютого 2017 року та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнено із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки, виконувати самостійно.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою у цей же строк з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4