Провадження № 11-кп/782/60/18
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«23» березня 2018 року місто Сєвєродонецьк
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області у складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судового засідання - ОСОБА_4
за участю прокурора - ОСОБА_5
обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Демківці, Старокостянтинівського району, Хмельницької області, українця, громадянина України, одруженого, з професійно-технічною освітою, пенсіонера за віком, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-
визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та виправдано через недоведеність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, -
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Сєвєродонецьк, Луганської області, українця, громадянина України, одруженого, з професійно-технічною освітою, працюючого ФОП, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та йому призначено покарання у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
Цивільну позовну заяву ОСОБА_9 до ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.
Постановлено стягнути в рівних долях з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 в якості завданої матеріальної шкоди 1008 грн.
Також постановлено стягнути на користь ОСОБА_9 в якості відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_6 - 300 грн. та з ОСОБА_7 - 700 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Речові докази та процесуальні витрати відсутні.
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду зазначено, що державним обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 інкримінується те, що 19 вересня 2015 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , пішов до свого сусіда ОСОБА_9 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , з метою дарунку замороженої курки в якості компенсації за незручності, які створили його домашні кури.
Прийшовши до ОСОБА_9 , у ОСОБА_6 раптово, на ґрунті раніше існуючих неприязних стосунків, виник противоправний намір спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, реалізуючи свій намір ОСОБА_6 кинув в сторону ОСОБА_9 заморожену курку, яка знаходилась в пакеті, яка потрапила ОСОБА_9 в область правої брови.
В результаті противоправних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_9 було спричинено тілесне ушкодження у вигляді забитої рани правої надбрівної дуги, яке згідно висновку судово-медичного експерта № 255 від 13.102015 року за ступенем тяжкості кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Після чого, приблизно о 16 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , який є сином ОСОБА_6 , та заходився на огороді домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , тобто за місцем проживання своїх батьків, почув крики словесної перепалки, які доносилися з подвір`я домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , у якому мешкає ОСОБА_9 .
Прийшовши на крики до домоволодіння ОСОБА_9 , ОСОБА_7 побачив, як ОСОБА_9 лає його батька, ОСОБА_6 , в результаті чого у ОСОБА_7 раптово виник противоправний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . Реалізуючи свій намір ОСОБА_7 наніс один удар кулаком правої руки в область носу ОСОБА_9 . В результаті противоправних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді забитої рани основи носу з пошкодженням хряща, закритого перелому кісток носу, які згідно висновку судово-медичного експерта №255 від 13.10.2015р. за ступенем тяжкості кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я як окремо, так і в своїй сукупності.
В апеляційній скарзі, з наступними змінами та доповненнями, прокурор вказує на незаконність вироку суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В обгрунтування своїх доводів апелянт зазначає наступне.
Приписами ч.3 ст.374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині вироку зазначаються: 1) у разі визнання особи виправданою - формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з значенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд; 2) у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Проте, як зазначає апелянт, наведені вимоги кримінального процесуального закону суд першої інстанції істотно порушив, що не дає можливості дійти однозначного висновку про правильність застосування кримінального закону, оскільки у мотивувальній частині вироку суд зазначив, що «згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні» (далі - за текстом), хоча повинен був викласти обвинувачення, визнане судом доведеним або недоведеним.
Крім того, в апеляційній скарзі прокурор вказує, що у мотивувальній частині вироку наведені ст.ст.23, 24, 25 КК України, але, всупереч фактичним обставинам кримінального провадження, суд першої інстанції неправильно застосував вказані норми, дійшовши до неправильного висновку про те, що дії ОСОБА_10 носили характер необережності.
При цьому, на думку апелянта, виходячи з обставин кримінального провадження, 19.09.2015 року, приблизно о 16.00 год., ОСОБА_6 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_9 , з відстані 2-3 метри від потерпілого ОСОБА_9 , обличчям до обличчя останнього, на ґрунті неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій, враховуючи невелику відстань, свідомо припускав настання наслідків у виді спричинення тілесних ушкоджень, умисно кинув заморожену курку в обличчя ОСОБА_9 , внаслідок чого останньому було спричинено тілесне ушкодження у вигляді забитої рани правої надбрівної дуги, яке відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень за ознакою короткочасного розладу здоров`я.

Враховуючи викладене, прокурор просить апеляційний суд вирок Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26.12.2017 року стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В судове засідання апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_9 та його представник ОСОБА_11 не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили.

З урахуванням наведеного та керуючись положеннями ч.4 ст.405 КПК України апеляційний суд вважає за можливе провести судовий розгляд за відсутністю потерпілої сторони.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши прокурора, який підтримав доводи зміненої та доповненої апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні у повному обсязі, вислухавши думку обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити вирок суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Згідно з положеннями ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.
Між тим суд першої інстанції, постановляючи вирок, не дотримався вимог кримінального процесуального закону, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями п.2 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку зазначаються, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Вказані приписи зазначені також в роз`ясненнях, що містяться у п.15 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», з наступними змінами, в яких зокрема зазначається, що в мотивувальній частині обвинувального вироку потрібно викласти весь обсяг обвинувачення, визнаного доведеним, а також обставини, які визначають ступінь винності кожного з підсудних, їх роль у вчиненні злочину, а після цього докази, покладені судом в обгрунтування своїх висновків.
Однак суд першої інстанції, всупереч зазначеним нормам кримінального процесуального закону, визнаючи доведеним вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, у мотивувальній частині свого вироку лише виклав формулювання обвинувачення згідно обвинувального акту органів досудового розслідування, але не зазначив формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, що свідчить про істотне порушення судом процесуального закону.
Відповідно до ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотні порушення кримінального процесуального закону.
Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, згідно зі статтею 412 КПК України, є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час постановлення вироку припустився істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право:
1) залишити вирок або ухвалу без змін;
2) змінити вирок або ухвалу;
3) скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок;
4) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу;
5) скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження;
6) скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що вирок суду першої інстанції не може вважатися законним, оскільки ухвалений без дотримання вимог кримінального процесуального законодавства України, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, є передчасними. Тому змінена та доповнена апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, з призначенням нового розгляду в суді першій інстанції.

Під час нового розгляду суду першої інстанції, з неухильним дотриманням норм процесуального законодавства, необхідно всебічно, повно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, перевірити викладені в апеляційній скарзі прокурора доводи щодо винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.125 КК України, після чого, виходячи з сукупності досліджених судом та перевірених доказів, прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.419 КПК України в резолютивній частині ухвали апеляційного суду зазначається рішення щодо запобіжного заходу.

За змістом положень ч.4 ст.176 цього Кодексу запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та оскаржуваного вироку, під час досудового розслідування запобіжний захід стосовно обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 не застосовувався, та судом першої інстанції будь-якого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили обвинуваченим не обирався.
Враховуючи, що під час апеляційного розгляду прокурор не заявляв клопотання про обрання стосовно обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 будь-якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає правових підстав для обрання обвинуваченим запобіжного заходу за власною ініціативою.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412 та ст.ст.418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Змінену та доповнену апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 грудня 2017 року стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч.2 ст.125 КК України скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3