ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі колегії суддів: [1]
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 07 вересня 2017 року касаційну скаргу заступника прокурора Луганської області на ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 31 серпня 2016 рокуу кримінальному провадженні щодо засудженого
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, не судимого,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
встановив:
У касаційній скарзі прокурором викладено вимогу про скасування ухвали апеляційного суду, постановленої відносно засудженого ОСОБА_5 , із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Вимогу мотивовано неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання внаслідок м`якості через безпідставне звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Зазначено про недотримання апеляційним судом й вимог ст. 419 КПК України також й через те, що суд, погодившись із доводами скарги щодо неправильного застосування ст. 75 КК України без зазначення від якого саме виду покарання особу звільнено, скаргу і в цій частині залишив без задоволення.
Вироком Міловського районного суду Луганської області від 26 січня 2016 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на пять років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю три роки, з покладенням на нього обовязків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України. Стягнуто з засудженого ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_7 100 000 грн відшкодування моральної шкоди. Вироком суду також вирішено долю речових доказів та питання процесуальних витрат.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.

30 липня 2015 року, приблизно о 23 год. 40 хв., ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки «Mitsubishi Pajero Sport», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вул. Луначарського у смт Мілове, де в цей час по проїзній частині вулиці в зустрічному напрямку руху автомобіля йшов пішохід ОСОБА_8 . Під час руху водій автомобіля ОСОБА_5 , незважаючи на те, що виникла небезпека для руху та перешкода, яку він виявив у вигляді пішохода, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди, продовжив рух далі, допустив наїзд на пішохода і зник з місця події. При цьому водій ОСОБА_5 мав об`єктивну і технічну можливість вжити будь-які заходи спрямовані на уникнення дорожньо-транспортної пригоди. Порушення ОСОБА_5 пунктів 2.10, 12.3 Правил дорожнього руху мали у наслідку заподіяння потерпілому ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, від яких він помер на місці події.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 31 серпня 2016 року апеляційну скаргу заступника прокурора Луганської області залишено без задоволення, а вирок суду від 26 січня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_5 без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у касаційній скарзі прокурора не оспорюються, як і кваліфікація дій за вказаним правопорушенням.

У мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції відповідно до абз. 6 п. 2 ч. 1 ст. 419 КПК України мають бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Як передбачено ч. 2 ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

На вирок суду прокурором було подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності призначеного покарання через безпідставне звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Натомість при перевірці вказаних доводів апеляційної скарги прокурора, що аналогічні за доводами поданій касаційній скарзі, апеляційним судом наведені ті ж посилання суду першої інстанції як на підстави до звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Отже, суд апеляційної інстанції фактично доводи апеляційної скарги прокурора не перевірив, а отже і не спростував.

За умови, що наведених положень процесуального закону не дотримано повною мірою, касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню в цій частині.

Судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_5 не повною мірою було враховано тяжкість вчиненого злочину, що є тяжким, дані про його особу, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання. Врахування судом лише одних позитивних даних про особу засудженого є явно недостатнім для прийняття рішення про застосування положень ст. 75 КК України, тому суд вважає таке рішення передчасним, оскільки воно не має належного обґрунтування.

Суд апеляційної інстанції, викладаючи мотиви свого рішення про залишення вироку без зміни, посилаючись на думку потерпілої, «яка наполягала на відшкодуванні їй моральної шкоди, що за умови реального відбування обвинуваченим покарання у місцях позбавлення волі можливо виконати тільки на протязі тривалого часу», залишив при цьому поза увагою звернення цієї ж потерпілої, надіслані до апеляційного суду до початку судового розгляду апеляційної скарги, в яких вона стверджує, що звільнення ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання вважає надто м`яким (а.к.п. 125, 144 т. 2).

З огляду на що, суд погоджується й в частині касаційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання ОСОБА_5 тяжкості вчиненого злочину та його особі внаслідок м`якості через застосування положень ст.ст. 75, 76 КК України.

З огляду на викладене, ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час проведення якого слід проаналізувати всі доводи апеляційної скарги прокурора із наведенням докладних мотивів прийнятого рішення за ними, та за результатами чого постановити законне і обґрунтоване судове рішення, мотивоване належним чином. При цьому за тих самих обставин та даних про особу засудженого, призначене покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України слід вважати мяким.
При цьому, суд касаційної інстанції твердження касаційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині відсутності посилання суду від якого саме виду покарання основного чи додаткового звільнено особу на підставі ст. 75 КК України, вважає безпідставними, оскільки таке звільнення передбачено лише від основного покарання.

Керуючись статтями 376, 434, 436, 438 КПК України, суд

постановив:

Касаційну скаргу заступника прокурора Луганської області задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 31 серпня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Провадження за касаційною скаргою № 5-6894км16 Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_9
Доповідач в суді апеляційної інстанції: ОСОБА_10
Доповідач в касаційній інстанції: ОСОБА_1