Дата документу Справа № 320/5730/17-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №320/5730/17-к Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-сс/778/948/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 вересня 2017 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0003610 від 10 серпня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:
прокурор Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_8 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 серпня 2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 про арешт майна, а саме: автомобіля ЗАЗ «Сенс» в кузові чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 21 червня 2017 року.
Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що автомобіль безпосередньо не несе на собі сліди кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.3 КК України. Власник майна ОСОБА_7 не є підозрюваною у даному кримінальному провадженні, вона не знала і не могла знати про незаконне використання її автомобіля, а тому дане майно не підлягає конфіскації, та в силу вимог ч.9 ст.100 КПК України підлягає поверненню власнику.
В апеляційній скарзі прокурор Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_8 просить вищевказану ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт на автомобіль. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що слідчим суддею в ухвалі не спростовані доводи слідчого про необхідність арешту автомобіля ЗАЗ «Сенс» в кузові чорного кольору, який є речовим доказом у вказаному провадженні, з метою його збереження та недопущення його відчуження, продажу чи приховування та необхідності проведення слідчих дій, а тільки вказуються безпідставні твердження щодо недоведеності слідчим необхідності арешту майна. Слідчим у клопотанні про арешт майна наведені обставини, які є достатніми для арешту вищевказаного майна, а саме те, що відповідно до вимог ст.84 КПК України, вказане майно має доказове значення та є речовими доказами у даному кримінальному провадженні. Тому, для встановлення наявності чи відсутності фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно з метою забезпечення його збереження як речового доказу, оскільки є підстави вважати, що в подальшому дане майно може бути відчужене чи приховане. Проте, слідчим суддею вказані доводи слідчого до уваги не прийняті та останнім не враховано, що вказане майно може бути використане, як доказ у кримінальному провадженні.
Згідно з ухвалою, слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з клопотанням про арешт майна.
У клопотанні зазначив, що 10 серпня 2017 року приблизно о 05 годині 45 хвилин, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_11 , шляхом підбору ключа, проникли до квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Продовжуючи свої злочинні дії, знаходячись в приміщенні вищевказаної квартири до 06 години 45 хвилин 10 серпня 2017 року, ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_11 таємно викрали майно ОСОБА_12 , чим спричинив потерпілій ОСОБА_13 майнову шкоду на загальну суму 9385 гривень. Відомості про вказане кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003610 від 10 серпня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. На стадії досудового розслідування виникла необхідність у забезпеченні арешту вищеописаного автомобіля, який був тимчасово вилучений. Забезпечення арешту вилученого майна необхідно для встановлення об`єктивної істини по даному кримінальному правопорушенню, так як вказаний автомобіль є речовим доказом у даному кримінальному провадженні.
Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
При розгляді апеляційної скарги прокурора колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст. ст. 132, 170, 171, 172, 173 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч.2 цієї ж статті, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до положень ч.1 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчий звернувся до слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з клопотанням про накладення арешту на майно, в якому зазначив, що арешт необхідно застосувати з метою забезпечення доказової бази по кримінальному провадженню, оскільки вказане майно відноситься до предметів, що відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98, ч. 2 ст. 167 КПК України, а саме автомобіль є речовим доказом по справі, зберіг на собі сліди злочину.
На підтвердження доводів клопотання прокурором наданий витяг з ЄРДР за №0003610 від 10 серпня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та інші документи, якими, на думку прокурора, обґрунтовується клопотання.
Відмовляючи в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна, слідчий суддя послався на те, що слідчим та прокурором не наведено підстав, передбачених ст.170 КПК України, для накладення арешту на майно.В даному випадку автомобіль безпосередньо не несе на собі сліди кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. Власник майна ОСОБА_7 не є підозрюваною у даному кримінальному провадженні, вона не знала і не могла знати про незаконне використання її автомобіля, а тому дане майно не підлягає конфіскації, та в силу вимог ч.9 ст.100 КПК України підлягає поверненню власнику.
Перевіривши вказані матеріали, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано звернув увагу на те, що прокурором не додано до клопотання відповідних доказів, які у своїй сукупності об`єктивно підтверджували б викладені в цьому клопотанні обставини та свідчили б про доцільність накладення арешту на вищевказане майно.
Клопотання про арешт майна, з яким орган досудового розслідування звернувся до слідчого судді, було винесено в рамках кримінального провадження за правовою кваліфікацією ч.3 ст.185 КК України. В рамках цього провадження ОСОБА_10 та ОСОБА_11 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. ОСОБА_7 не є підозрюваною у цьому провадженні.
Матеріалами клопотанням, з огляду на ту кваліфікацію кримінального правопорушення, в рамках якого подане клопотання слідчого, не доведено, що автомобіль ЗАЗ «Сенс» є знаряддям вчинення злочину, відтак на нього не може бути також накладено арешт з метою спеціальної конфіскації, передбаченої ст.96-2 КК України.
При цьому слід зауважити, що не може бути метою накладення арешту і конфіскація майна, як вид покарання або захід кримінально-правового характеру у зв`язку з тим, що власнику майна у даному кримінальному провадженні не повідомлено про підозру.
Таким чином арешт майна під час досудового розслідування може застосовуватись виключно щодо майна підозрюваного, або особи, що несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, відносно майна юридичної особи, якщо до юридичної особи може бути застосований захід у вигляді конфіскації майна, а санкцією ч.3 ст.185 КК України не передбачена конфіскація майна як виду покарання, а забезпечення виконання можливого покарання не передбачено як мета арешту майна.
Відповідно до вимог ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Але в матеріалах справи відсутній цивільний позов, а накладення арешту на майно з метою забезпечення кримінального провадження на підставі того, що потерпілим можливо буде пред`явлено цивільний позов, не відповідає вимогам ст.170 КПК України, та не входить в перелік підстав, за якими може бути накладено арешт на майно.
Крім того, відповідно до вимог ч.3 ст.170 КПК України арешт може бути накладений на майно будь-якої особи за достатності підстав вважати, що воно відповідає критеріям зазначеним у ст.98 КПК України, тобто є речовим доказом по кримінальному провадженню.
Натомість, слідчим та прокурором не було надано жодних даних, які б підтверджували, що зазначене майно дійсно є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, тобто могло зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Вилучений автомобіль не належить особам, які вчинили крадіжку, а належить на підставі свідоцтва про державну реєстрацію ОСОБА_7 , причетність якої до вчиненого злочину клопотанням не підтверджується, підстав для обмеження власника в користуванні майном не вбачається.
Отже, на думку колегії суддів, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, відповідає вимогам ст.ст.172,173,370,372 КПК України, порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою її скасування, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу прокурора Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 серпня 2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 про арешт майна, а саме: автомобіля ЗАЗ «Сенс» в кузові чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_7 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 21 червня 2017 року, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_14 Гончар