Ухвала іменем україни 14 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
переглянула в судовому засіданні вирок Кремінського районного суду Луганської області від 12 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 10 лютого 2017 року за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 та захисників ОСОБА_7 і ОСОБА_8 .
Вказаним вироком, засуджено:
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганська, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
за ч. 2 ст. 125 КК до покарання у виді арешту на строк 4 місяці.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 154,86 грн., процесуальні витрати на надання правової допомоги 2000 грн., моральну шкоду 5000 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 10 лютого 2017 року зазначений вирок змінено, виключено з мотивувальної частини вироку посилання суду як на докази, якими підтверджено встановлені судом обставини: показання законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_9 , пояснення судово-медичного експерта ОСОБА_10 .
Відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_6 матеріальної шкоди у розмірі 154,86 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 2000 грн.
У резолютивній частині вироку зазначено про початок строку відбування покарання з 12 жовтня 2016 року.
В іншій частині вирок залишено без зміни.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 12 жовтня 2016 року по 19 грудня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він, 03 вересня 2015 року, приблизно о 10.00 год., перебуваючи на території Чорвонопопівської ЗОШ Кремінського району, на ґрунті неприязних відносин за обставин, детально викладених у вироку, спричинив малолітньому ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, астенічного синдрому, гематоми вушної раковини з права, що за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 та його захисники ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , посилаючись на істотне порушення судами вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового слідства та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушують питання про скасування вироку районного суду та ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції. Своє прохання обґрунтовують тим, що під час судового провадження в суді першої інстанції не всі судові засідання фіксувалися за допомогою технічних засобів, а також відсутні журнали судових засідань за 22 січня 2016 року і 20 червня 2016 року. Стверджують, що судом апеляційної інстанції порушено вимоги ст. 404 КПК, а також не надано оцінки всім доводам їх апеляційної скарги та не звернуто уваги на зазначені порушення.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який не підтримав доводи касаційної скарги та просив залишити її без задоволення, а судові рішення без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга засудженого та його захисників не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до вимог ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Згідно ст. 434 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Відповідно до вимог ст. 433 КПК України до компетенції касаційного суду не відноситься перевірка обставин, зазначених у статтях 410, 411 КПК України, щодо неповноти судового розгляду справи, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи. У зв`язку з наведеним, доводи касаційної скарги в цій частині у касаційному порядку перегляду не підлягають.
Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Оцінка доказів, згідно зі ст. 94 КПК, є виключною компетенцією суду, який постановив вирок, і ці вимоги закону судом першої інстанції дотримані у повному обсязі.
Свій висновок щодо доведеності вини засудженого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК, суд належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які були оцінені відповідно до закону та в їх сукупності правильно визнані судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку.
Такий висновок відповідає наведеним у вироку: показанням потерпілого ОСОБА_11 , про обставини спричинення засудженим йому тілесних ушкоджень; показанням свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які підтвердили спричинення тілесних ушкоджень засудженим потерпілому; висновку експерта № 158 про наявність у потерпілого струсу головного мозку, гематоми вушної раковини, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; протоколам проведення слідчого експерименту.
Суд належним чином дослідив ці та інші докази по справі, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку. Зазначені докази у справі узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності, допустимості й належності, а тому суд правильно обґрунтував ними обвинувачення засудженому ОСОБА_6 та правильно, визнавши його винуватим, кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 125 КК України.
При цьому, суд обґрунтовано, з наведенням належних мотивів, правильно відхилив доводи засудженого та його захисників щодо відсутності його вини у вчиненому злочині та з наведенням ґрунтовних мотивів відхилив докази і спростував обставини, на які вони посилалися під час досудового розслідування та судового розгляду.
Вирок суду відповідає вимогам статей 370, 373-374 КПК, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Апеляційний суд, за апеляційною скаргою захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , доводи якої близькі за змістом доводам касаційної скарги, переглянув вирок суду першої інстанції та з наведенням ґрунтовних мотивів визнав її доводи про недоведеність вини у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, безпідставними. Свій висновок щодо доведеності вини та правильності кваліфікації дій засудженого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Доводи засудженого та його захисників про те, що відсутні журнали судового засідання та технічні носії інформації судових засідань за 22 січня та 20 червня 2016 року є безпідставними та спростовуються матеріалами провадження, про що апеляційний суд правильно зазначив у своєму рішенні.

Даних, які б свідчили про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , перевіркою справи не установлено.

Отже, підстав вважати ОСОБА_6 необґрунтовано засудженим за

ч. 2 ст. 125 КК України колегія суддів не вбачає.
Що стосується покарання, то воно призначено ОСОБА_6 у відповідності до вимог статей 50, 65 КК з врахуванням усіх обставин справи. З висновками судів першої та апеляційної інстанцій у цій частині погоджується і колегія суддів, оскільки призначене засудженому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав для пом`якшення покарання, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність які, відповідно до ст. 438 КПК, були б безумовними підставами для зміни чи скасування судових рішень, при перегляді судових рішень в касаційному порядку, не встановлено, а тому підстав для задоволення касаційної скарги засудженого та його захисників не вбачається.
Керуючись статтями 433436 КПК, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 та захисників ОСОБА_7 і ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Кремінського районного суду Луганської області від 12 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської областівід 10 лютого 2017 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3