Провадження № 1-кп/331/160/2017
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 грудня 2017 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжя у залі суду кримінальне провадження № 1-кп/331/160/2017 з обвинувальним актом у відношенні обвинуваченого
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Запоріжжі, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, дітей на утриманні не має, не працюючого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого:
- 09.02.2012 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст.121, ч.3 ст.296 КК України до 8 років позбавлення волі ;09.12.2013 року ухвалою Апеляційного суду Запорізької області засуджений за ч.2 ст.121, ч.2 ст.396, ч.2 ст.342 КК України до 9 р. і 2 міс. позбавлення волі, 18.11.2014 року Жовтневим районним судом м.Запоріжжя вирок переглянуто та визначено покарання за ч.1 ст.119, ч.2 ст.296, ч.2 ст.342 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений 25.07.2014 року на підставі Закону України Про амністію;
-07.12.2016 року Жовтневим районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.125 КК України до 200 годин громадських робіт, покарання не відбуте
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_3
В С Т А Н О В И В:
25 листопада 2016 року приблизно о 20.30 годин ОСОБА_3 , знаходячись на перехресті проспекту Соборний та вулиці Академіка Амосова в м.Запоріжжя, побачив раніше не знайомого йому ОСОБА_5 , який несподівано вийшов на проїзну частину та впав на коліна, після чого підійшов до нього з метою надати допомогу. Під час знаходження біля ОСОБА_5 , який відчував біль в очах через застосування до нього невідомою особою сльозогінного газу, у ОСОБА_3 виник умисел на заволодіння майном останнього. З цією метою, ОСОБА_3 , діючи умисно, з корисливих мотивів, розуміючи, що потерпілий ОСОБА_5 перебуває у хворобливому стані та відчуває біль в очах, через що не може повною мірою слідкувати за своїми речами, діючи таємно шляхом вільного доступу із кишені куртки останнього викрав мобільний телефон Самсунг 7272, в корпусі чорного кольору вартість якого складає 1550 гривень, в якому знаходились дві сім карти операторів мобільного звязку Київстар та МТС, які для потерпілого матеріальної цінності не представляють, шкіряний гаманець коричневого кольору вартістю 300 гривень, у якому знаходились грошові кошти у сумі 1500 гривен, пенсійне посвідчення на імя потерпілого, водійське посвідчення, карта Приват Банку, кредитна карта Приват Банку , карта Ощадбанку, які для потерпілого матеріальної цінності не представляють, тим самим заподіяв ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 3550 гривень, після чого із викраденим майном з місця вчинення злочину зник розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні свою провину у вчиненні інкримінованого злочину за ч.1 ст. 187 КК України не визнав та пояснив, що 25.11.2016 року він проводив час зі своїми знайомими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , та ввечері вони йшли пішки до них додому. Тут він побачив, що на проїзну частину дороги вийшов чоловік та впав на коліна. Він одразу побіг до нього, щоб з`ясувати, що сталося. У той момент, коли він намагався підняти потерпілого, в останнього із кишені випав мобільний телефон, який він забрав собі. ОСОБА_7 залишився біля потерпілого, а він пішов. У подальшому він продав телефон на ринку ОСОБА_9 . Гаманець із грошима він у потерпілого не викрадав. Газовий балончик до нього не застосовував, такий предмет він ніколи не мав про собі. Після цих подій він постійно був вдома та у січні 2017 року пішов за викликом до райвідділу, де його у той же день заарештували. Визнає себе винним лише у крадіжці телефона у ОСОБА_5 , ніякого насилля щодо потерпілого він не застосовував взагалі. Цивільний позов не визнає.
Не дивлячись на невизнання своєї провини, вина ОСОБА_3 заволодінні майном потерпілого підтверджується наступними доказами.
Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що 25.11.2016 року приблизно о 22 годині він йшов по перехрестю пр. Соборного та вул. Академіка Амосова та відійшов до забору справити природні потреби. У цей момент до нього підійшли двоє осіб та запитали: «Что ты тут делаешь?», та один з них приснув газовим балончиком йому в обличчя, після чого він відчув різкий біль в очах та побіг у бік дороги, де впав на коліна, тримаючись за очі. У цей момент до нього підійшов ОСОБА_3 , якого він запам`ятав за рисами зовнішності та голосу, дістав із кишені телефон та гаманець. Оскільки поруч проходили сторонні люди, ОСОБА_3 сказав: «Ой, видите, тут человеку плохо, вызовите скорую» та пішов. У той вечір він вживав алкогольні напої, однак був у задовільному стані, у житті він постійно носить окуляри через блізорукість. Хто саме із нападників приснув йому в обличчя він не пам`ятає, однак впізнає ОСОБА_3 як особу, яка заволоділа його речами. Іншій чоловік стояв трохи в стороні та лише спостерігав за подіями. Після того, як він відновив свій номер телефону та банківські картки, які знаходились у гаманці, він дізнався, що хтось намагався через Приват24 увійти до інтернет-банкінгу, однак не зміг. Оскільки мобільний телефон йому повернули, просив суд стягнути з обвинуваченого на його користь суму матеріальної шкоди у розмірі 1800 грн.
Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснив, що приблизно у листопаді 2016 року до нього на ринок ОСОБА_9 прийшов його друг ОСОБА_11 разом із ОСОБА_3 , який запропонував придбати у нього мобільний телефон Самсунг, на що він погодився та за 800 грн. купив його, не питаючи про його походження. У подальшому даний мобільний телефон був вилучений працівниками поліції.
Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що ОСОБА_3 є його знайомим. Восени 2016 року він та його дружина зустріли ОСОБА_3 в районі пл. Пушкіна, поговорили та запропонували переночувати у них вдома, оскільки ОСОБА_3 скаржився на те, що його вигнала сестра із квартири. Тоді вони пішли вздовж трамвайної колії до їх будинку, періодично зупиняючись біля кафе або кіосків. Тут у районі ринку ОСОБА_9 із темряви на проїзну частину вийшов невідомий їм чоловік та впав на коліна, тримаючись руками за очі. ОСОБА_3 одразу побіг до нього, а він із дружиною залишились спостерігати. Здалеку вони бачили, як ОСОБА_3 всадив чоловіка на парапет. Тоді він також пішов до чоловіків, щоб з`ясувати, що відбувається. Чоловік розповів, що його пограбували та викрали сумку із грошима. Тоді ОСОБА_3 запропонував уходити та швидко пішов сам. А він залишився, викликав швидку допомогу та поліцію та став чекати їх приїзду, відправивши дружину додому. Про те, чи забирав що-небудь ОСОБА_3 у потерпілого йому нічого невідомо, однак наполягав на тому, що увесь вечір ОСОБА_3 був поруч із ним та його дружиною поки вони не побачили чоловіка на дорозі.
Свідок ОСОБА_8 , будучи допитаною у судовому засіданні, повністю підтвердила викладені її чоловіком обставини зустрічі із ОСОБА_3 та із чоловіком, який на їх очах упав на коліна, а ОСОБА_3 побіг йому допомагати. Близько до чоловіків вона не підходила, у подальшому на наказом ОСОБА_7 пішла додому, де останній їй розповів, що викликав швидку та поліцію. ОСОБА_3 у той вечір до них додому не повернувся.
Крім того, провина обвинуваченого ОСОБА_3 у заволодінні майном потерпілого підтверджується письмовими доказами:
- протоколом огляду місця події від 26.11.2016 року АДРЕСА_2 , під час якого зафіксовано місце вчинення злочину;
-протоколом предявлення особи до впізнання від 16.01.2017 року відповідно до якого потерпілий ОСОБА_5 впізнав обвинуваченого ОСОБА_3 , як особу, яка вчинила на нього розбійний напад;
-протоколом предявлення особи до впізнання за фотознімками від 26.12.2016 року відповідно до якого свідок ОСОБА_10 впізнав фото обвинуваченого ОСОБА_3 , як особу, яка в перших числах грудня 2016 року продала йому телефон Самсунг 7272, в корпусі чорного кольору;
-протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 05.01.2017 року, під час якого у ОСОБА_10 було вилучено мобільний телефон Самсунг 7272;
-протоколом огляду предмету від 05.01.2017 року мобільного телефону Самсунг 7272;
-протоколом предявлення особи до впізнання за фотознімками від 27.12.2016 року відповідно до якого свідок ОСОБА_12 впізнав фото обвинуваченого ОСОБА_3 , як особу , яка в перших числах грудня 2016 року пропонувала йому купити телефон Самсунг 7272, в корпусі чорного кольору;
-експертним висновком ОИ-1131 від 20.12.2016 року, згідно якого ринкова вартість мобільного телефону Самсунг 7272 може становити 1550 грн.
Аналізуючи досліджені у судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про необхідність перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч.1 ст. 187 КК України на ч.1 ст. 185 КК України з наступних підстав.
У ході судового розгляду даного провадження обвинувачений ОСОБА_3 висловив версію про те, що вперше потерпілого ОСОБА_5 він побачив 25.11.2016 року приблизно о 20.30 годин у той момент, коли останній із темряви вийшов на проїзну частину вул. Академіка Амосова та впав на коліна, після чого підійшов до нього, став спілкуватися, намагався посадити його на парапет, побачивши, що із кишені потерпілого випав телефон, забрав його собі, вважаючи, що потерпілий нічого не помітив, та пішов з місця події. При цьому разом із ним на протязі приблизно 2-х годин до вчиненого постійно знаходились його знайомі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повністю підтвердили факт перебування ОСОБА_3 разом із ними до моменту зустрічі із потерпілим. При чому ОСОБА_7 зазначив, що він був саме тією особою, яка викликала швидку допомогу та працівників поліції та якому потерпілий розповів, що двоє невідомих приснули йому в обличчя та заволоділи його сумкою із грошима.
Оцінюючи надані свідками пояснення, суд приходить до висновку про те, що вони є послідовними, точними, детальними та підтверджуються іншими доказами, а саме: відомостями операторів 102 та 103 про те, що швидку допомогу та працівників поліції та місце вчинення злочину викликав перехожий, а також поясненнями самого потерпілого, що йому надавали допомогу перехожі (чоловік із жінкою).
В той же час, аналіз пояснень потерпілого приводить суд до висновку, що вони мають у собі ряд суперечливих даних та перекручень, що дає підстави сумніватися у їх достовірності та об`єктивності. Так, у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 зазначив, що пам`ятає ОСОБА_3 як особу, яка забирала у нього майно, однак не може зазначити, чи прискав ОСОБА_3 йому в очі сльозогінним газом. З його пояснень випливає, що двоє невідомих чоловіків підійшли до нього ззаду, один із який щось запитав та приснув балончиком, після чого він відчував сильний біль в очах. ОСОБА_3 точно пам`ятає у той момент, коли він вже пробіг кілька метрів та впав на коліна, а також тоді, коли до них підійшли перехожі та ОСОБА_3 заговорив до них. Другого чоловіка впізнати та описати не може, оскільки його взагалі не бачив.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ст. 62 Конституції України та ч.3 ст. 373 КПК України, кожна людина має право на справедливий розгляд справи, не може піддаватися кримінальному покаранню , доки не буде визнаний винним в законному порядку, обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах або припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях та ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Згідно з ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
У практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Коробов проти України», зазначено, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумпцій факту.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Яременко проти України» зазначено, що визначаючи, чи було провадження у справі загалом справедливим, також має враховуватись, чи було дотримано прав на захист. Слід, зокрема, розглянути, чи заявникові була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання. Крім того, має бути врахована якість таких доказів і, зокрема, те, чи породжують обставини, за яких вони були отримані, будь-який сумнів щодо їхньої достовірності й точності. При тому, що питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується.
Стороною обвинувачення в основу пред`явленого обвинувачення були покладені пояснення потерпілого ОСОБА_5 , який впізнав ОСОБА_3 як особу, яка вчинила щодо нього розбійний напад. Інші версії можливої причетності обвинуваченого до вчинення цього злочину не перевірялась.
В той ж час, суд не вважає пояснення потерпілого настільки переконливими, що дають змогу прийти суду лише до одного єдиного висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні саме розбійного нападу, оскільки потерпілий на момент вчинення злочину перебував у стані сп`яніння, що у будь-якому разі вплинуло на фізіологічний стан його організму та здатність сприймати обставини подій, має вади зору, постійно носить окуляри, невідомі особи застосували до нього сльозогінний газ у темному місці, після чого він відчував сильний біль та у нього була сльозотеча. Всі вказані обставини ставлять під сумнів фізичну можливість потерпілого запам`ятати риси обличчя нападника настільки точно, щоб у подальшому впізнати його під час проведення відповідної слідчої дії. Крім того, потерпілий на запитання сторони захисту повідомив, що чітко пам`ятає ОСОБА_3 з того моменту, коли той став нишпорити у нього у кишенях, а потім розмовляти із перехожими.
За таких обставин, враховуючи, що ніяких інших доказів, окрім пояснень потерпілого, які суд визнав непереконливими та суперечливими, стороною обвинувачення не надано, суд вважає, що винуватість ОСОБА_3 у нападі на потерпілого із застосуванням насильства та заволодінні його майном після цього не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні, тому кваліфікація дій ОСОБА_3 за ч.1 ст. 187 КК України є невірною.
Натомість, враховуючи пояснення свідка ОСОБА_10 про те, що саме ОСОБА_3 продав йому мобільний телефон Самсунг, пояснення самого обвинуваченого щодо обставин заволодіння вказаним телефоном, той факт, що ОСОБА_3 вважав, що потерпілий не побачив та не зрозумів, що він викрадає належне йому майно, суд приходить до висновку про необхідність кваліфікувати умисні дії обвинуваченого за ч.1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
При цьому суд не погоджується із версією обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що він заволодів лише мобільним телефоном потерпілого, а гаманець не викрадав, оскільки потерпілий у судовому засіданні пояснив, що пам`ятає, як ОСОБА_3 перевіряв його кишені, після чого зник гаманець та телефон. Пізніше від працівників банку він дізнався, що невідомі намагались зняти грошові кошти з його банківської картки за допомогою мобільного додатку, що можливо зробити одночасно маючи номер банківської картки та мобільний телефон.
Таким чином, оцінюючі всі зібрані по справі докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у судовому засіданні доведена повністю.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 необхідно кваліфікувати за ч.1 ст. 185 КК України, тому що він вчинив умиснi дії, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка).
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, ОСОБА_3 вчинив нетяжкий злочин, раніше двічі притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти життя та здоровя осіб та знову вчинив новий злочин, вчинив злочин, не відбувши покарання, що свідчить про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення та перевиховання, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, при цьому перебуває на обліку у лікаря-нарколога із діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів, офіційного місця роботи не має, власної родини не має.
Обставинами, що пом`якшують покарання, згідно ст.66 КК України суд визнає щире каяття обвинуваченого у вчиненні крадіжки.
На підставі викладеного, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_3 , обставини скоєного ним злочину, наявністю невідбутого покарання за попередній злочин, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливе без ізоляції його від суспільства і за цих обставин вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції частини 1 статті 185 КК України у вигляді позбавлення волі, вважаючи, що таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, із застосуванням ст.. 71 КК України за сукупністю вироків. Підстав для призначення покарання із випробуванням не вбачається.
Вирішуючи заявлений потерпілим цивільний позов суд виходить з наступного.
Згідно з вимогами ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Оскільки у судовому засіданні знайшла своє підтвердження провина ОСОБА_3 у таємному викраденні майна потерпілого, суд вважає, що сума цивільного позову обґрунтована та підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_5 у повному обсязі.
Долю речових доказів суд вирішує у порядку ст. 100 КПК України.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.370, 373, 374 КПК України, суд-
З А С У Д И В:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді одного року та п`яти місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2016 року у вигляді двохсот годин громадських робіт, що на підставі ст.. 72 КК України відповідає двадцяти п`ятьом дням позбавлення волі та остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у вигляді одного року п`яти місяців та десяти днів позбавлення волі.
Зарахувати ОСОБА_3 до строку призначеного покарання строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі з 17 січня 2017 року до 20 червня 2017 року включно у порядку, передбаченому ч.5 ст. 72 КК України, та з 21 червня 2017 року до дня фактичного відбуття покарання із розрахунку один день тримання під вартою дорівнює одному дню позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 обраховувати з 17 січня 2017 року.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Запорізькому СІЗО щодо ОСОБА_3 залишити без змін до дня фактичного відбуття покарання.
Речові докази: мобільний телефон Самсунг повернути потерпілому ОСОБА_5 .
Цивільний позов ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 суму матеріальної шкоди від злочину у розмірі 1800 грн.
Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом 30 діб з моменту його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати у Жовтневому районному суді м. Запоріжжя копію цього вироку, подавши відповідну заяву.

Суддя: ОСОБА_1