печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 вересня 2017 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваної ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу,

В С Т А Н О В И В:
Адвокат ОСОБА_6 в інтересах підозрюваної ОСОБА_4 звернулась до слідчого судді із клопотанням про зміну запобіжного заходу щодо підозрюваної у кримінальному провадженні №0000784 ОСОБА_4 , з тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 у нічний час з 22.00 год. до 07.00 год. наступної дня або зменшити розмір застави, як альтернативи триманню під вартою до 80 (вісімдесяти) розмірів мінімальної заробітної плати.

Клопотання підтримано адвокатами ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , підозрюваною ОСОБА_4 , під час його розгляду та обґрунтовано наступним.

Першим слідчим відділом з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідувань особливо важливих справ ГСУ ГПУ здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000784 за підозрою ОСОБА_4 та інших у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.368-4 КК України.

04.08.2017 слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва продовжено щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 4 місяців, строком до 03.10.2017р., із альтернативою у розмірі 81250 р.п.м. для працездатних осіб, що становить 130000000,00 грн.

Відповідно до ч. 1,5 ст. 201 КПК України: « Підозрюваний..., до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу...»

Необхідність зміни підозрюваній запобіжного заходу обґрунтовується наступним; 1) значним об`ємом позитивно-характеризуючих обставин особу підозрюваної; 2) мінімізацією ризиків передбачених ст. 177 КПК України; 3) наявністю підстав (умов) для застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Як встановлено судом, під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_4 , остання раніше не судима, ніколи не притягався до кримінальної чи адміністративної відповідальності. Має вищу освіту (диплом бакалавра, та магістра за спеціальністю «Облік та аудит» в управліннями банками в 2002 р.).

ОСОБА_4 офіційно працевлаштована, з 2014 року працює у Фонді гарантування вкладів фізичних осіб на посаді провідного професіонала з питань

врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту управління активами. Де має заслужено високий рівень довіри та репутацію професіонала високого класу, враховуючи стрімке зростання по кар`єрній драбинці, займану посаду та рівень відповідальності.

Має реєстрацію у м. Києві, постійне та безперешкодне (без обмеження у часі) місце проживання в квартирі свого батька за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, під час продовження тримання під вартою, слідчому судді не було відомо про наступні обставини, які заслуговують на увагу, в розрізі можливості пом`якшення запобіжного заходу, такі як:

ОСОБА_4 самостійно виховує повнолітню доньку (1998 р.н.), повністю матеріально її забезпечує (в т. ч. самостійно здійснює оплату навчання у ВНЗ відповідно до вимог Сімейного кодексу України), як одинока матір. При цьому, не зважаючи на свій щільний робочий графік ОСОБА_4 активно займається вихованням доньки, приділяючи значну увагу розвитку високого рівня самосвідомості, культурного рівня та порядності дитини, що говорить про високий рівень освіченості та моральні критерії підозрюваної, як людини. Дочка має вроджену ваду серця (двухстулковий аортальний клапан з невеликим пролапсом передньої стулки клапана (градієнтом клапана), що є невиліковною хворобою, яка потребує постійного медичного контролю у вигляді періодичних оглядів, проходження медикаментозного курсу лікування, що не може дозволити собі неповнолітня дитини.

Крім того, ОСОБА_4 утримує обох своїх непрацездатних батьків - пенсіонерів, яка повністю забезпечує матеріально та всіляко опікується ними.

Батько підозрюваної, ОСОБА_7 , 1950 р.н., (пенсіонер) є інвалідом 2 групи. Має ряд хронічних захворювань, зокрема переніс в 2013р. складну операцію на серці - здійснено протезування клапана серця (діагноз : двухстулковий аортальний клапан. Різкий аортальний стеноз IV ст. Заборонена тяжка фізична праця, постійно потребує сторонньої допомоги.

Мати підозрюваної, ОСОБА_8 (1952 р.н.) пенсіонерка, являється інвалідом 3 групи(компресійний перелом хребта з корсетним больовим синдромом). Заборонена тяжка фізична праця, потребує сторонньої допомоги. Постійного спостереження у невропатолога, відвідування інституту онкології для проходження осетеосцинтиграфії, що є самим мінімум, з того, що потребує хвора особа з подібних діагнозом.

По суті, ОСОБА_4 є єдиним годувальник у родині, яка повністю матеріально утримує свою сім`ю та членів родини. І перебування останньої під вартою позбавляє їх підтримки та фінансової допомоги.

Сама ОСОБА_4 теж має ряд хронічних хвороб, в стадії загострення через відсутність необхідної спеціалізованої медичної допомоги, зокрема:

- Невеликий пролапс передньої стулки аортального клапану з помірними видозмінами (діагностовано в 2017р.). Це вроджена вада серця.

Ознаки сільового діатезу, аномалії деформації жовчного міхура (Сольовий діатез нирок найчастіше не є самостійним захворюванням. Зазвичай це залишкове явище після перенесених запальних захворювань нирок, які переходять у хронічні стани). Саме таке запалення перенесла підозрювана після її нелюдського конвоювання протягом ночі, в холодну добу без теплого одягу з м. Дніпра до м. Києва. Наслідки якого, у вигляді циститу, гостро проявляється на сьогоднішній день. При цьому запалення сечового міхура (цистит), простатит або уретрит можуть спровокувати загострення сольового діатезу нирок. Буває так, що симптоматична картина цих захворювань настільки схожа і носить неясний характер, що досить важко визначити першопричину захворювання. При цьому важливу роль у постановці діагнозу відіграють лабораторні методи дослідження, що неможливо здійснити в умовах Київського СІЗО (за відсутності елементарних реагентів, та спеціального лабораторного обладнання), не кажучи вже про антибіотики.

Виражений дифузний фіброаденоматоз молочних залоз (мастопатія) - дане захворювання відноситься до доброякісних новоутворень. У зв`язку з тим, що процес може перерости в рак молочної залози, своєчасна діагностика і лікування вкрай необхідні. Якщо вчасно його виявити, то можна уникнути небезпечних наслідків і хірургічного лікування.

Вказаний обсяг захворювань, не дозволяє, з точки зору здорового глузду і людської гуманності, тримати дану особу в умовах СІЗО, що невідворотно, без надання відповідної медичної допомоги, може привезти до фатальних наслідків для здоров`я та життя підозрюваної.

Разом із тим, ОСОБА_4 не має шкідливих звичок, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Підозрювана має міцні соціальні зв`язки, а саме проживає та зареєстрована у Києві. Має родину (батьків, дитину), а також велике коло колег, знайомих та друзів. Має гарантоване офіційне місце роботи. За місцем проживання, серед близьких, знайомих позитивно характеризується (відповідно до характеристик), в суспільстві має добру репутацію, користується авторитет та підтримкою серед відповідних соціальних груп.

Тобто, фактори, які характеризують особу та статус ОСОБА_4 в суспільстві значно переважають виключно декларативне твердження про побоювання нею суворості покарання за інкримінований злочин, втечі та переховування, і робить, наведені прокурором ризики,зокрема і переховування від правосуддя маловірогідним в цій частині, особливо в розрізі позбавлення особи свободи.

За вищевказаних обставин, на сьогоднішній день наявні достатні передумови, визначені ст.178 КПК України для мінімізації первинно заявлених стороною обвинувачення ризиків, що дає привід для обговорення зміни ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`які.

Стороною обвинувачення заявлені у провадженні ризики передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були покладені в основу ухвали від 04.08.17р., про продовження строків тримання під вартою, значимість яких для кримінального провадження, на думку сторони захисту, є занадто перебільшена і, на теперішній час, значно мінімізована.

Підозрюваний перебуває під вартою понад 3,5 місяці, а час - це як раз і є той чинник, який мінімізує, будь-які, ризики в силу їх деактуалізації через поняття - розумні строки. Ст.28 КПК України зазначає: «Кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.»

Твердження про те, що ризик того, що підозрювана може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, виходячи виключно із тяжкості інкримінованого їй діяння, а також, можливої міри покарання, на думку сторони захисту, носить абстрактний та виключно декларативний характер. В матеріалах провадження відсутні докази в підтвердження наявності мети, наміру у ОСОБА_4 переховуватися, вжиття заходів конспірації. Відсутність конкретних фактів, які б свідчили, що вона це робила раніше (була в розшуку, обирався раніше запобіжний захід, його порушення тощо).

В тому числі, як аргумент на боці спростування існування даного ризику говорить обізнаність ОСОБА_4 , про здійснення щодо неї негласних слідчий дій, відеоспостереження, розуміння ймовірності затримання, і тим більше не бажання нею вжиття будь-яких заходів переховування, зокрема і через тягар піклування про фізично та матеріально залежних від неї утриманців.

Проте сторона захисту звертає увагу на те, що ЄСПЛ в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що: «сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою. Так само продовження строків тримання під вартою не може бути наслідком очікування покарання у виді позбавлення волі» (п. 102 рішення ЄСПЛ у справі «Панченко проти Росії», п. 81 рішення ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії»; п. 51 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», п. 36 рішення ЄСПЛ у справі «Москаленко проти України»).

Так само, не може слугувати такою єдиною підставою і обгрунтована підозра (обвинувачення), зокрема: «Суд вважає, що обгрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою... Однак, з плином часу ці підстави ставали усе менш обґрунтованими», (п. 114 рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі», п. 34, 35 рішення ЄСПЛ у справі «Москаленко проти України»).

Тобто, посилань виключно на тяжкість злочину та загрозу покарання по ньому є недостатньо при продовженнях строку тримання під вартою, зокрема, і в розрізі для відмови у вирішення питання про зміну запобіжного заходу на більш м`який.

Наявність даного ризику була псевдо обгрунтована виключно тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, що вказано радше для кількісного показнику ніж якісного або сенсового наповнення. Суть даного ризику, в ухвалі, ніде не розкривається (спосіб його вчинення та реальність втілення в життя даного способу), що дає підстави прийти до висновку - про виключність припущень суду про його існування.

Разом з тим, дана аргументація є абстрактною та суб`єктивною в частині доведеності існування даного ризику. Зокрема, досудове розслідування у даному провадженні ведеться із 15.03.2017р., тобто понад 5 місяців, при цьому не зрозуміло, що заважало органу досудового слідства протягом тривалого часу виявити та зібрати всі необхідні докази.

Доказів існування даних обставин ні стороною обвинувачення, ні судом, не наведено під час продовження тримання під вартою підозрюваній. Інших доказів (заяв, протоколів допиту, скарг) незаконного впливу па свідків протягом 3,5 місяців перебування під вартою, чи можливості його чинити в майбутньому, не наведено, зокрема ні конкретно учасників, в розрізі цінності їхніх показів (П.І.Б.) на яких впливатиме, ні яким чином це робитиме ОСОБА_4 (тиск, погрози, підкуп, зваблення, тощо).

Через призму вказаного, теза про вплив підозрюваної ОСОБА_4 на потерпілих чи то свідків у даному провадженні виглядає, як мінімум, значно гіперболізованою, виходячи із розуміння співдостатності та співмірності обраного запобіжного заходу особі підозрюваної, та обставинам ймовірно вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, знову ж таки, ЄСПЛ наголошує виключно не первісності такої підстави арешту як унеможливлення тиску на учасників провадження, неодноразово зазначаючи в своїх рішеннях, про те, що: «з плином часу ці підстави ставали усе менш обґрунтованими» і на обов`язку суду «встановити, чи були інші підстави ... «достатніми» та «відповідними» (п.п. 34, 35 рішення ЄСПЛ у справі «Москаленко проти України»). Крім того, ЄСПЛ зазначає, що «по мірі прогресу провадження та завершення збирання доказів ризик того, що заявник загрожуватиме певним учасникам провадження також ставав усе меншим» (п. 136 рішення ЄСПЛ у справі «Невмержицький проти України»).

При цьому, згідно п. 37 рішення ЄСПЛ у справі «Москаленко проти України», щодо існування чи продовження існування ризику того, що особа примушуватиме свідків давати неправдиві показання: «Суд зазначає, що у своїх рішеннях про тримання заявника під вартою чи продовження тримання під вартою, органи державної влади не вказали жодних конкретних причин, на підставі яких вони дійшли такого висновку».

Таким чином, указаний вище ризик, не кажучи про свою доведеність та існування, є значно перебільшеними.

ЄСПЛ неодноразово постановляв: «Що хоча серйозність пред`явленого обвинувачення є належним аспектом при оцінюванні загрози ... продовження заняття злочинною діяльністю, необхідність у продовженні строків тримання особи під вартою не може оцінюватися виключно абстрактно, з урахуванням лише тяжкості злочину» (п. 102 рішення ЄСПЛ у справі «Панченко проти Росії», п. 51 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції»).

Посилання ж прокурора та суду виключно на тяжкість злочину та його характер, за відсутності матеріальних доказів намірів ОСОБА_4 вчиняти на волі будь-які правопорушення, як раз, в розумінні позиції ЄСПЛ, і є тими абстрактними даними, виключно на які не може покладатись суд при прийняті рішення. А особливо, нехтуючи, тією обставиною, що ОСОБА_4 раніше не судима особа, і відсутні пред`явлені підозри у вчиненні інших подібних правопорушень.

Знову ж таки, відповідно до позиції ЄСПЛ при продовженні строку перебування під вартою, крім ризиків, які існували раніше: «Лише надзвичайно переконливі аргументи_могли б упевнити ..., що подальше тримання заявника під вартою ... було виправдане ...». (п. 114 рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі»),

Сам факт, перебування ОСОБА_4 під слідством, відповідно до принципу презумпції невинуватості, не доводить того факту, що вона даний злочин вчинила, а отже, говорити про характер ймовірно вчиненого правопорушення (без чинного вироку) зокрема зухвалість та тривалість, говорити передчасно. Та, вочевидь, не може слугувати достатнім обгрунтуванням існування даного ризику.

Таким чином, на сьогодні, самих лише тверджень прокурора та суду щодо тяжкості та характеру інкримінованого ОСОБА_4 злочину, як і загрози покарання по ньому, є явно не достатньо для того, щоб дійти висновку, що ризик вчинення нею на волі нових злочинів не зменшився.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України: «Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м 'яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу». При розгляді клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (п. 137 рішення ЄСПЛ у справі «Невмержицький проти України», п. 80 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України»). Але, в супереч цьому, зі змісту ухвали слідчого судді незрозуміло, чому до ОСОБА_4 неможливо застосувати більш м`які запобіжні заходи, зокрема такі як помірна застава (в рамках встановлених п. З ч.5 ст.182 КПКУ), домашній арешт, особисте зобов`язання чи порука. При цьому, це обов`язок доведення прокурором, а отже, і суду, якщо він кладеться в основу відповідної ухвали. Так, слідчий суддя повинен зазначити та вмотивувати чому інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть унеможливити існування та виникнення ризиків, а також, забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної. Але, незважаючи на це, слідчий суддя взагалі оминув указаний обов`язок, не зазначивши чому, наприклад, домашній арешт не зможе унеможливити існування декларативних ризиків, враховуючи при цьому особу підозрюваної.

Дані обставини, на тлі вищенаведених аргументів стороною захисту, заслуговують на увагу слідчого судді під час вирішення питання можливості зміни запобіжного заходу ОСОБА_4 . Попередня аргументація як сторони обвинувачення, так і суду щодо неможливості застосування до підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу, як і у випадку із обґрунтуванням існування ризиків, яка зводилася виключно до тяжкості інкримінованого останній злочину, та загрози покарання по ньому, на сьогоднішній день втратила свою первинну виключність та актуальність.

При цьому, згідно позиції Європейського суду з прав людини, сама по собі тяжкість обвинувачення (підозри) не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою.

Стосовно розміру застави, виходячи із змісту ухвали від 04.08.17р., підставами для продовження раніше визначеного розміру застави, слугувало те слідчий суддя відмовився розглядати питання зменшення застави як альтернативного запобіжного заходу ОСОБА_4 посилаючись на те, що воно підлягає розгляду тільки за окремим клопотанням, в супереч вимогам ст.194 КПК України. Інших доводів суддею не наведено.

При цьому сторона захисту вважає, що застава, як альтернативний запобіжний захід, ухвалений слідчим суддею як альтернатива триманню під

вартою є заздалегідь непомірно великою та не обгрунтованою (що робить апріорі неможливим досягнення цілі даного запобіжного заходу), так як не доведено виключні випадки призначення застави у розмірі, який перевищує встановлений законом вісімдесят розмірів мінімальної заробітної плати, та не враховано особу підозрюваної, її сімейні зв`язки, наявність утриманців, інвалідностей у батьків, хронічних хвороб у ОСОБА_4 та всіх членів її родини, майновий стан (все майно, та грошові кошти, заощадження підозрюваної та членів її родини, були вилучені органом досудового розслідування, на нього накладено арешт), тобто мова йде про незаконну подвійність (над прибутковість) даного заходу забезпечення кримінального провадження (арешт на все майно підозрюваної і при цьому фантастичний розмір застави) в порушення принципу розумності та справедливості.

На думку сторони захисту, враховуючи особу підозрюваної, наявність вищої освіти, місця роботи, позитивних характеристик, місця реєстрації та проживання у м. Києві, наявність утриманців - дитини до 23 років, яка навчається у ВНЗ, батьків пенсійного віку - інвалідів, значною мінімізацією ризиків передбачених ст. 177 КПК України, запобігти їх подальшому збільшенню, чи то виникненню нових, на теперішній час, можливо і при застосуванні до ОСОБА_4 запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі.

Тому, сторона захисту вважає такий запобіжний захід як домашній арешт, цілком зможе забезпечити виконання підозрюваною, покладених на неї слідчим суддею обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, враховуючи наявність в даному випадку більшості позитивних обставин передбачених ст.178 КПК України.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення поданого клопотання та зміни запобіжного заходу, вказуючи на те, що обставини, якими обґрунтовувалось застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням альтернативної застави у зазначеному розмірі, не змінились, а також те, що саме такий запобіжний захід є доцільним на даній стадії досудового розслідування.

Вислухавши сторін кримінального провадження, вивчивши додані до клопотання матеріали, слід дійти наступного висновку.

В даному випадку слід врахувати те, що застосований до підозрюваної ОСОБА_4 розмір застави як альтернативний запобіжний захід виявився непомірним для його сплати, про що свідчать надані стороною захисту матеріали. Стан здоров`я підозрюваної, який не враховувався під час застосування запобіжного заходу у вигляді триманн під вартою та його продовженні, є незадовільним, та в умовах слідчого ізолятора може призвети до його погіршення.

Як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини у своїх рішення, сама по собі тяжкість інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу без врахування інших обставин.

Так, слід врахувати стадію досудового розслідування, обставини які викладені у повідомленні про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, їх наслідки, непомірність визначеного розміру алтернативного заходу у вигляді застави, тяжкість покарання яка загрожує у разі визнання ОСОБА_4 винуватою, стан здоров`я підозрюваної , міцність родинного зв`язку. З урахуванням зазначеного слід дійти висноку про те, що на даний час існує необхідність у зміні запобіжного заходу на інший не пов`язаний з триманням під вартою, але який зможе забезпечити неможливість здійснення підозрюваною дій визначених ст. 177 КПК України. В даному випадку слід визнати можливим застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашньго арешту з покладенням обов`язків, визначених ч5 ст.194 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2,8,178,181,194,201,309 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В:
змінити застосований до підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши залишати місце проживання: АДРЕСА_1 цілодобово, за виключенням необхідності надання медичної допомоги та участі в кримінальному провадженні №0000784.

Покласти на підозрювану ОСОБА_4 наступні обов`язки:

-прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

-носити електронний засіб контролю;

-утримуватись від спілкування із свідками кримінального провадження №0000784 визначеними прокурором;

Строк дії обов`язків визначити в межах строку досудового розслідування - до 19 листопада 2017 року включно.

Роз`яснити підозрюваній , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за її поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому вона перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Ухвала підлягає негайному виконанню. Копію ухвали в частині застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваної ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1