Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
06 вересня 2017 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

Суддів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ТОВ «Перші ВЛТ технології»- адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 22.08.2017 року про накладення арешту на майно, з участю:

захисника адвоката ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області про арешт майна, вилученого в приміщенні грального закладу по АДРЕСА_1 : 16 системних блоків комп`ютерів, 16 моніторів, комплектуючі до комп`ютерної техніки, мобільний телефон, чорнові записи, брезент з рекламою.

В поданій апеляційній скарзі представник ТОВ «Перші ВЛТ технології»- адвокат ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна. Вказує, що арештоване майно використовувалося товариством для здійснення законної діяльності з розповсюдження лотерейних білетів, а тому накладення арешту на вказане майно є необгрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ТОВ «Перші ВЛТ технології»- адвоката ОСОБА_5 про задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

З огляду на положення ч. 2 ст. 170 КПК України майно, яке відповідає критеріям, визначеним кримінальним процесуальним законом, повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (зникнення чи відчуження) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, відповідно дост. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

При апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали встановлено, що слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про арешт майна в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, вірно зазначив щодо достатності підстав вважати, що вилучене майно в приміщенні по АДРЕСА_1 являється предметом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203-2 КК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що вилучене майно не має жодного відношення до діяльності з організації грального бізнесу, а тому воно не може вважатись доказом чи являтись предметом кримінального правопорушення, не можуть вважатись овгрунтованими з огляду на наявні матеріали клопотання.

Згідно матеріалів клопотання, в приміщенні за адресою АДРЕСА_1 протиправно функціонує заклад, в якому відвідувачам надається доступ до азартних ігор з можливістю отримання виграшів.

У зв`язку з цим, існує розумна підозра вважати, що вилучене майно є доказом злочину, а тому слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність арешту вказаного майна.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, наведені в ній доводи не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому підстав для скасування ухвали суду не вбачається.

На підставі наведеного, керуючись ст.376, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 22.08.2017 року про накладення арешту на майно, що вилучене в приміщенні по АДРЕСА_1 залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника ТОВ «Перші ВЛТ технології»- адвоката ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

с у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3