Справа № 317/1827/17
№ 1-кп/317/212/2017

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 жовтня 2017 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження № 0000133 від 02.06.2015 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Могильне Гайворонського району Кіровоградської області, громадянина України, освіта неповна середня, розлученого, працевлаштованого трактористом, на утриманні має 2 неповнолітіх дітей, що зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , згідно ст..89 КК України раніше не судимий

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 408 ч.1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
У відповідності до Указу Виконуючого обов`язки Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», в Україні оголошено початок проведення часткової мобілізації.

На виконання зазначеного Указу, 11.11.2014 року ОСОБА_4 був призваний за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З цього ж дня наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду номера обслуги зенітно-артилерійського відділення зенітно-артилерійського взводу військової частини польова пошта НОМЕР_1 та призначено на всі види забезпечення.

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст.ст. 3-6, 11, 16, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути зразком витримки, берегти військову честь, показувати приклад дисциплінованості, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків доповідати своєму безпосередньому начальникові, за дозволом на звільнення з розташування військової частини звертатися до свого безпосереднього начальника, а виїзд військовослужбовців, за межі гарнізону здійснюється лише з дозволу командира військової частини.

31 грудня 2014 року солдату ОСОБА_5 надано відпустку терміном на 10 діб в яку він убув. 10 січня 2015 року для подальшого проходження військової служби у розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 яка дислокувалась в районі населеного пункту АДРЕСА_3 ОСОБА_5 не повернувся.

Діючи на порушення вищезазначених статутних вимог, солдат ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилитися від проходження військової служби, 10 січня 2015 року не з*явився з відпустки, свої службові обов*язки не виконував. Час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до місця несення служби та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв та ухилявся від проходження військової служби до 21 червня 2017 року.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 провину свою визнав повністю, пояснив, що за повісткою був мобілізований до Збройних Сил України в листопаді 2014 року. Пройшов медичну комісію, визнаний гідним до проходження військової служби та був зарахований на всі види забезпечення. З відпустки не повернувся, оскільки залишився доглядати за неповнолітніми дітьми. Командирів про свої проблеми та рішення не повідомляв, хоча знає, що був зобов*язаний це зробити. Весь цей час знаходився у себе вдома. Провину визнав та розкаявся у скоєному.
Беручи до уваги позицію учасників судового провадження, роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України та наслідки її застосування, суд вирішив визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежити дослідження доказів допитом обвинуваченого, дослідити дані, що характеризують особу обвинуваченого.
На підставі ч.3 ст. 349 КПК України подальше дослідження доказів за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження не проводилося.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 408 КК України - дезертирство, нез*явлення з відпустки на службу з метою ухилитися від військової служби.

При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Крім того, ОСОБА_5 в судовому засіданні заявив клопотання про звільнення його від відбування покарання за ч.1 ст.408 КК України,яке буде призначено судом, на підставі п. «в» ст. 1 та ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки на день набрання чинності цим законом він не позбавлений батьківських прав та має неповнолітніх дітей, та приймав участь в АТО і добре характеризується.

Відповідно до п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 07.09.2017 року, який набрав чинності, звільненню від покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 КК України, та за злочини вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст.12 КК України підлягають особи, які на момент вчинення злочину не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою прокурора, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників. Застосування цього Закону здійснюється щодо осіб, щодо яких судом ухвалені вироки, які не набрали законної сили за клопотанням самої особи, її захисника чи законного представника.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_5 вчинив злочин середньої тяжкості, передбачений ч.1 ст.408 КК України до набрання чинності Законом України „Про амністію у 2016 році" та має на утриманні неповнолітніх дітей, що підтверджується матеріалами справи, позитивно характеризується за місцем проходження військової служби.

Відповідно до ст..85 КК України - на підставі закону про амністію або акта помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарання.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.370, 371, 374 КПК України суд -

З А С У Д И В :

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.408 КК Українипризначити покарання у вигляді 2 (два) років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням, строком на один рік.
На підставі п.«в» ст.1, ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_4 - звільнити від призначеного покарання.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_4 не обирати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку, до апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області. шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1