АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/1747/17 Номер провадження 11-кп/786/158/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних
справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7
представника установи ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 25 липня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні спільного подання Божківської виправної колонії УДПтСУ в Полтавській області (№16) та спостережної комісії при Полтавській райдержадміністрації про умовно-дострокове звільнення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Копіївка Тульчинського району Вінницької області, не судимого, засудженого:

9.08.2010 Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 153 КК України на 8 років позбавлення волі.
Приймаючи таке рішення суд зазначив, що засуджений своєю поведінкою не довів свого виправлення, оскільки його поведінка не була достатньо стабільною та сумлінною. Так ОСОБА_7 має 3 стягнення, які зняті і погашені у встановленому порядку, 4 заохочення у 2016 році, в 2017 році засуджений заохочень не мав, згідно попередньої характеристики від 16.09.2014 характеризується посередньо, комісією установи відмовлено в переведенні до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, у зверненні з поданням про умовно-достроковому звільненні, а також в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, як такому, що не став на шлях виправлення.
В апеляційній скарзі засуджений, посилаючись на те, що він працевлаштований з перших днів відбування покарання, сумлінно виконує покладені на нього обов`язки, стягнення погашені, має заохочення, просить скасувати ухвалу суду та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.

Заслухавши доповідача, засудженого на підтримку апеляційної скарги, міркування прокурора про законність судового рішення, представника установи, який зазначив, що ОСОБА_7 позитивно характеризується, а тому заслуговує на умовно-дострокове звільнення, перевіривши матеріали особової справи та судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до частини 1 статті 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Як вбачається з ч. 1 ст. 107 КК України до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі за злочин, вчинений у віці до вісімнадцяти років, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання незалежно від тяжкості вчиненого злочину.
Пунктом 3 частини 3 статті 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 107 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване до засуджених за злочин, вчинений у віці до вісімнадцяти років, після фактичного відбуття не менше двох третин строку покарання у виді позбавлення волі, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі і була умовно-достроково звільнена від відбування покарання, але до закінчення невідбутої частини покарання та до досягнення вісімнадцятирічного віку знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
Необхідною умовою застосування положень частини 1 статті 81 та ч.2 ст. 107 КК України є те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці та навчання довів своє виправлення про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.

У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26.04.2002 визначено, що при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Відповідно до п. 1 та п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 26.04.2002 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Так під час апеляційного перегляду встановлено, що ОСОБА_7 засуджений 9.08.2010 Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 153 КК України на 8 років позбавлення волі за те, що він 6.07.2009 на території колишнього садового товариства «Шахтер» по вул. Набережній м. Марганець із застосуванням насильства до малолітнього ОСОБА_9 , а саме здавив шию поки останній не втратив свідомість та скориставшись станом малолітнього, який в силу свого віку не міг розуміти характер і значення вчинених з ним дій, вступив з ним в статевий акт неприродним способом із застосуванням фізичного насильства, які виразилися у нанесенні ОСОБА_7 малолітньому чотирьох ударів кулаком в область обличчя і не менше двох ударів кирпичем в область голови, а коли потерпілий став кричати, ОСОБА_7 почав давити дерев`яною палкою на шию ОСОБА_9 поки останній не втратив свідомість. Свою вину у вчиненому злочині визнав частково, а саме у частині нанесення ударів потерпілому (а.м.о.с. 6-7).

Початок строку покарання ОСОБА_7 з 3.09.2010, кінець строку покарання 3.09.2018 (а.м. 6).

У Державній установі «Божківська виправна колонія № 16» ОСОБА_7 відбуває покарання з 16.11.2012.

Згідно характеристики засудженого, наданої начальником відділення соціально-психологічної служби №1 ОСОБА_10 та заступника начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи ОСОБА_11 , затвердженої в.о. начальника Державної установи «Божківська виправна колонія № 16» ОСОБА_12 від 24.07.2017, засуджений ОСОБА_7 під час утримання в Дніпропетровському слідчому ізоляторі характеризувався посередньо. Порушень вимог режиму утримання не допускав. Стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався. Під час перебування у відділенні карантину, діагностики і розподілу поводився позитивно, порушень вимог встановленого порядку відбування покарання не допускав, стягнень і заохочень не мав. По прибуттю до відділення засуджений був працевлаштований різноробочим житлової зони установи на безоплатній основі, на даний час днювальним відділення СПС № 1, завдання виконує вчасно та якісно, подає позитивний приклад іншим. За час відбування покарання зарекомендував себе позитивно, мав 3 стягнення, які знято та погано у встановленому законом порядку, 4 заохочення. Підтримує зв`язок з родичами. За характером спокійний, тихий, злодійських традицій не підтримує. На заходи виховного характеру реагує правильно, робить для себе вірні висновки, приймає активну участь у суспільному житті відділення та установи. Бере особисту участь: в організації виховних заходів, які проводяться в установі; у роботі самодіяльних організацій, проявляє соціально-корисну активність в організації їх роботи; у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення», «Професія» - отримав професії кухаря, електрозварювальника ручного зварювання, маляра, «Фізкультура і спорт», у змаганнях з шахів. Виконавчих листів на адресу установи не надходило. Вину у вчиненому визнає, щиро розкаюється. В характеристиці зазначено, що ОСОБА_7 за час відбування покарання сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення (а.п.6).

За час відбування покарання ОСОБА_7 має 4 заохочення за сумлінну поведінку і ставлення до праці, 3 стягнення догани: 22.04.2014 та 15.09.2014 за зберігання хлібної закваски та 16.04.2015 за самовільне залишення свого робочого місця (а.п. 7).

Згідно особової справи: 16.09.2014 - відмовлено у переведенні до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, 22.01.2016 відмовлено в поданні матеріалів щодо застосування до нього ст. 82 КК України на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням та у поданні матеріалів на застосування пільги згідно ст. 107 КК України у виді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (а.о.с.108, 118,122).

9.12.2016 комісією Божковської виправної колонії № 16 постановлено представити матеріали до суду на умовно-дострокове звільнення як довівшому своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці (а.о.с. 137).
11.01.2017 Полтавським районним судом Полтавської області у задоволенні спільного подання Божківської виправної колонії УДПтСУ в Полтавській області (№ 16) та спостережної комісії при Полтавській райдержадміністрації про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 відмовлено (а.о.с. 17).
Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого. При цьому висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

Відмовляючи в задоволенні заяви засудженого, суд першої інстанції врахував дані про поведінку і ставлення до праці ОСОБА_7 за весь час відбування покарання, які наведені вище, та прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_7 не довів свого виправлення.

Доводи засудженого про неврахування судом того, що він має заохочення, а стягнення зняті та погашені є необґрунтованими та спростовується рішенням суду, відповідно до якого це судом праховано.

З урахуванням викладеного, зважаючи на те, що засуджений працює в установі, має стягнення, які зняті та погашені у встановленому законом порядку, заохочення, останнє з яких за сумлінну поведінку та ставлення до праці отримав 26.09.2016, тобто більше року засуджений не отримував заохочень, у той час як висновки щодо виправлення ОСОБА_7 можна зробити на підставі сумлінної поведінки засудженого і ставленням до праці та навчання, згідно характеристики від 22.01.2016 засуджений за час відбування покарання в установі зарекомендував себе з негативної сторони. При цьому висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення є правильним.
Тому колегія суддів вважає, що засуджений своєю поведінкою і ставленням до праці та навчання за весь час відбування покарання не довів своє виправлення, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги засудженого.

Окрім цього з матеріалів провадження вбачається, що до суду першої інстанції із заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання звернувся засуджений, а не Божківська виправна колонія УДПтСУ в Полтавській області (№16) та спостережна комісія при Полтавській райдержадміністрації зі спільним поданням(а.п. 1).

Зі змісту ухвали, а саме з вступної та мотивувальної частини, вбачається, що суд першої інстанції розглядав саме заяву засудженого ОСОБА_7 , проте у резолютивній частині рішення суду помилково зазначив про відмову у задоволенні спільного подання Божківської виправної колонії УДПтСУ в Полтавській області (№16) та спостережної комісії при Полтавській райдержадміністрації (а.п. 12), що є технічною помилкою.

У зв`язку з вказаним на підставі ч. 4 ст. 404 КПК України ухвала суду підлягає уточненню.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 25 липня 2017 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Уточнити у резолютивній частині ухвали суду про відмову у задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , а не спільного подання Божківської виправної колонії УДПтСУ в Полтавській області (№16) та спостережної комісії при Полтавській райдержадміністрації.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4