ЄУН № 337/850/17
Провадження №1-кс/337/808/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2017 року слідчий суддя Хортицького районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , заявників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 представника адвоката ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 , слідчого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 розглянувши клопотання про скасування арешту майна

в с т а н о в и в :

До суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_5 і інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в якому вказано, що в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000583 від 03.03.2017 року, ухвалою слідчого судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10.03.2017 року було задоволено клопотання слідчого про арешт майна, а саме нежиле приміщення № 74 будинку АДРЕСА_1 , у якому 1/2 частина зареєстрована за ОСОБА_3 , а інша 1/2 частина зареєстрована за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу.

Вважає, що арешт на нерухоме майно було накладено безпідставно, та підлягає скасуванню, так як слідчий у своєму клопотанні, та в ухвалі не наведено доводів, які б підтверджували б існування обставин, які підтверджують, що незастосування арешту майна призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, та не наведено достатніх підстав вважати, що саме нежитлове приміщення, на яке накладено арешт, є предметом злочину та що його не обґрунтовано було визнано речовим доказом.

Також вказує, що нежитлове приміщення за своїм функціональним призначенням може використовуватися у господарській діяльності, і наявність арешту позбавляє його власників вільно ним розпоряджатися насамперед передавати в оренду, і тим самим позбавляє законного джерела отримання доходу.

Просить зняти арешт накладений ухвалою слідчого судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10.03.2017 року.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 підтримав клопотання та просив його задовольнити.

У судовому засіданні ОСОБА_4 підтримав клопотання та пояснив, що він придбав нерухомість у Сірої, йому не було відомо, що приміщення є предметом кримінального правопорушення. Він планує у приміщенні провадити господарську діяльність з приводу ритуальних послуг, а частину здавати у оренду. Також пояснив, що приміщення придбавалось не для перепродажі і таких намірів не має.

У судовому засіданні ОСОБА_3 клопотання підтримала та пояснила, що купівлею приміщення займався її син ОСОБА_4 , і вини планують у приміщенні здійснювати господарську діяльність так як вона як приватний підприємець займається ритуальними послугами. Ніяких об`яв з приводу продажу приміщення не подавали.

У судовому засіданні прокурор проти клопотання заперечувала та пояснила, що приміщення неодноразово перепродувалось, необхідність у арешті майна не відпала, та саме приміщення є предметом злочину.

У судовому засіданні слідчий проти клопотання заперечував та пояснив, що провадиться досудове розслідування, та необхідні слідчі дії. 03.03.2017 року були внесені відомості за фактом заволодіння приміщенням у період з 2013 року по 03.03.2017 року. Також пояснив, що за даним кримінальним провадженням нікому підозра не пред`явлена, особи не встановлені слідством, і вважає, що приміщення може бути перепродане. Доказів наміру ОСОБА_3 і ОСОБА_4 продати приміщення, на даний час немає.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 проти клопотання заперечувала та пояснила, що шахрайським шляхом заволоділи її приміщенням на підставі неіснуючого рішення суду та неодноразово його перепродували. Вважає, що необхідність в арешті майна не відпала так як навіть після порушення кримінальної справи 03.03.2017 року вже 06.03.2017 року було здійснено продаж приміщення. Також пояснила, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ухиляються від явки до слідчого.

Дослідивши обставини, фактичні підстави які послугували накладенню арешту на майно, клопотання та додані до нього матеріали, заперечення, пояснення учасників, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Встановлено, що 10.03.2017 року слідчий ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 , про накладання арешту із забороною розпоряджатися, на майно, яке є предметом злочину у кримінальному провадженні, а саме на нежиле приміщення № 74 будинку АДРЕСА_1 , яке на праві власності на 1/2 частину об`єкта нерухомості, зареєстроване за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 06.03.2017 року, та на 1/2 частину об`єкта нерухомості зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 06.03.2017року.

В клопотанні слідчим було зазначено, що у період часу з 2013 року по 03 березня 2017 року, невстановлені особи, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння чужим майном, шахрайським шляхом заволоділи нежилим приміщенням №74 будинку АДРЕСА_1 .

Слідчим відділенням Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000583 за ознаками ч.3 ст.190 КК України, за фактом заволодіння шахрайським шляхом нежилим приміщенням №74 будинку АДРЕСА_1 .

Згідно договору купівлі-продажу ВАА №421103 від 24.12.2003, право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_8 .

Згідно рішення Запорізької міської ради №411/19 від 28.10.2004 квартиру АДРЕСА_2 переведено до нежитлового фонду та оформлено за ОСОБА_8 .

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, право власності на об`єкт нерухомості, а саме нежиле приміщення № 74 будинку АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 02.03.2017 року.

Відповідно до постанови про визнання речовими доказами від 09.03.2017 року, нежиле приміщення № 74 будинку АДРЕСА_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

На підставі вказаних даних, наданих слідчим до суду, клопотання було задоволено, так як на момент постановлення ухвали, матеріали клопотання давали підстави вважати про необхідність накладення арешту на майно, яке предмету злочину та речового доказу, із забороною розпорядження(відчуження), так як нежиле приміщення вже не один раз було продано, що вказує на шахрайські дії, та можливості подальшого розпорядження майном і його остаточної втрати.

Відповідно до ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження може застосовуватись арешт.

Відповідно до ст. 170 ч.1 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно п.2.6 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 07.02.2014 року «Про узагальнення судової практики розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» вбачається, що арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. При цьому таке майно може перебувати як у згаданих осіб, так і в інших фізичних або юридичних осіб. Щодо осіб, які не є підозрюваними, обвинуваченими або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.
Відповідно до ст. 170 ч.3 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Матеріали кримінального провадження свідчать, що певна особа, яка вчинила злочин, передбачений ч. 3 ст. 190 КК України, слідством не встановлена, як на момент розгляду клопотання слідчим суддею про накладення арешту 10.03.2017 року, так і по теперішній час, нікому не повідомлено про підозру.
Слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Ухвалою слідчого судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10.03.2017 року було застосовано захід забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту із забороною розпоряджатися(відчуження), на майно.

Згідно до ст. 170 ч. 11 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Наданими слідчому судді документами, поясненнями учасників розгляду, на час розгляду клопотання про скасування арешту не встановлена наявність належних підстав для подальшого арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення титульними власниками майна кримінального правопорушення; недобросовісності набуття майна; не встановлено наявності цивільного позову, співмірності обмеження права власності; клопотання слідчого про арешт майна розглянуто за відсутності власників майна.

Статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 316-319, 321 ЦК України, визначено та законодавчо закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає, що кожна особа має право на безперешкодне користування своїм майном, а також задекларовано право власника володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд здійснювати щодо свого майна будь-які дії, вчиняти будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В ході розгляду клопотання встановлено, що досудове розслідування провадиться за фактом незаконного заволодіння шахрайським шляхом в період часу з 2013 року по 03.03.2017 року, квартирою АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 , хоча за надими документами нерухомість вибула з володіння ОСОБА_8 у 2006 році, та була придбана ОСОБА_3 і ОСОБА_4 вже 06.03.2017 року, тобто поза періодом за яким провадиться досудове слідство.

Також слідчим та прокурором на даний час не встановлена причетність ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до шахрайських дій відносно нерухомого майна, не встановлено їх недобросовісності у набутті майна.

У судовому засіданні не наведена, та не доведена належними і допустимими доказами обґрунтованість підозри у намірі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 приховати, пошкодити, зіпсувати, сприяти зникненню, втраті, знищенню, перетворенню, пересування, відчуження, передачі майна.
Крім того постановою про визнання речовими доказами від 09.03.2017 року, нежиле приміщення № 74 будинку АДРЕСА_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, але нікому на відповідальне зберігання не передане.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність захисту порушеного права власності, та не вбачає, на даний час, правових підстав для подальшого існування арешту нерухомого майна і вважає, що на даний час відпала потреба в застосуванні такого заходу.

Відповідно до норм ст. 309 КПК України не передбачена можливість оскарження даного виду ухвали слідчого судді.

Керуючись ст.131, 170-174 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В :

Скасувати захід забезпечення кримінального провадження № 0000583 від 03.03.2017 року у вигляді накладення арешту із забороною розпоряджатися (відчуження), на майно, а саме на нежиле приміщення № 74 будинку АДРЕСА_1 , яке на праві власності на 1/2 об`єкта нерухомості зареєстроване за ОСОБА_3 , на праві власності на 1/2 об`єкта нерухомості зареєстровано за ОСОБА_4 , застосований ухвалою слідчого судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10.03.2017 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1