Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

21 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0013584 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Местія, Грузія, громадянина Грузії,

що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 3 серпня 2017 року

у с т а н о в и л а :

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 03.08.2017 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.186 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки і на нього покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти ці органи про зміну місця реєстрації та проживання.

В апеляційній скарзі зі змінами перший заступник прокурора міста Києва ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції в частині визначення обов`язків, передбачених ст.76 КК України, які суд поклав на обвинуваченого, змінити і відповідно ________________________________

Справа № 11-кп/796/1863/2017
Категорія: ч.2 ст.186 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_9
Доповідач: ОСОБА_1
до вимог ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Прокурор не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості обвинуваченого і правильність кваліфікації його дій, однак вважає, що суд першої інстанції, покладаючи на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ст.76 КК України, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме, не застосував положення ст.76 КК України в редакції, чинній на момент вчинення кримінального правопорушення, яка підлягала застосуванню.

Так, Законом України Про пробацію від 05.02.2015 року, який набрав чинності 27.02.2015 року, введено інститут пробації системи наглядових та соціально-виховних заходів, що застосовуються за рішенням суду та відповідно до закону до засуджених, виконання певних видів кримінальних покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого.
У подальшому Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених від 07.09.2016 року, який набрав чинності 08.10.2016 року, статтю 76 КПК України викладено в новій редакції. Однак суд першої інстанції при ухваленні вироку щодо ОСОБА_7 , який вчинив кримінальне правопорушення 16.11.2016 року, поклав на обвинуваченого обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, який чинним законом не передбачений.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

16 листопада 2016 року близько 10 години ОСОБА_7 , знаходячись разом з невстановленою особою біля будинку № 29 по вул. М. Кривоноса в м. Києві, помітив на передньому пасажирському сидінні припаркованого автомобіля Ford Fiesta д/н НОМЕР_1 , поруч з яким біля відкритого багажнику перебувала ОСОБА_10 , жіночу сумку. Реалізовуючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_7 і невстановлена досудовим розслідуванням особа, діючи за попередньою змовою, підійшли до автомобіля, відчинили передні пасажирські двері та відкрито викрали жіночу сумку, в якій знаходилось майно ОСОБА_10 , а саме: записна книжка вартістю, гаманець з грішми в українській гривні, доларах США і євро, планшет Samsung, паспорт громадянина України і посвідчення водія на ім`я ОСОБА_10 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Після цього ОСОБА_7 разом з невстановленою досудовим розслідуванням особою залишили місце вчинення кримінального правопорушення, чим завдали потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 36 156 гривень.

Дослідження доказів під час судового провадження в суді першої інстанції здійснювалося відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України. Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб, є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону колегія суддів не вбачає.

Призначене обвинуваченому судом першої інстанції покарання за видом та розміром, а так само застосування положень ст.75 КК України прокурором не оспорюється також.

Водночас, покладаючи на ОСОБА_7 , звільненого від відбування покарання з випробуванням, обов`язки, передбачені ст.76 КК України, суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, на що обґрунтовано вказує прокурор.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених від 07.09.2016 року, який набрав чинності 08.10.2016 року і діяв як на час вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, так і на час ухвалення вироку, статтю 76 КК України Обов`язки, які покладає суд на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням викладено у новій редакції.
І якщо згідно з попередньою редакцією у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд міг покласти на засудженого обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, то у чинній редакції передбачено право суду покласти на засудженого такий додатковий обов`язок, як не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
А тому, покладаючи на ОСОБА_7 обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Хоча в апеляційній скарзі прокурор не зазначає, але колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що ні попередньою, ні чинною редакцією вказаної норми не передбачено обов`язок особи, звільненої від відбування покарання з випробуванням, повідомляти про зміну місця реєстрації, у зв`язку з чим вирок також підлягає зміні.

Згідно з ст.409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Тому відповідно до вимог ст.ст.408, 413 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, є підставою для зміни вироку суду першої інстанції у частині покладених на ОСОБА_7 обов`язків, передбачених ст.76 КК України, і задоволення апеляційної скарги прокурора.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 3 серпня 2017 року щодо ОСОБА_6 змінити.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3