Ухвала
Іменем України
26 грудня 2017 р.

м. Київ
справа № 225/3244/17

провадження № 51-151 ск 17
Верховний Суд у складі колегії суддів першої палати Кримінального касаційного суду:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу заступника прокурора Донецької області на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 14 вересня 2017 року,
встановила:
вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 07 липня 2017 року

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Дзержинська Донецької області,
мешканця

АДРЕСА_1 ,
засуджено за частиною 2 статті 309 КК України на 3 роки позбавлення волі.
На підставі статті 75 КК України ОСОБА_4 звільнений від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 2 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених частинами 1, 2 статті 76 цього Кодексу.
Згідно з вироком, ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він 26 травня 2017 року о 12 годині, перебуваючи в лісосмузі, що розташована в мікрорайоні № 1 м. Торецька Донецької області, діючи умисно повторно, самостійно виготовив наркотичну речовину «опій ацетильований» близько 5 мл, яку помістив у шприц об`ємом 10 мл, після чого ОСОБА_4 вжив близько 2 мл виготовленої рідини шляхом введення ін`єкції, а близько 3 мл, що залишилась в шприці, з метою подальшого вживання, поклав в пакет, з яким направився на вул. Лісна в м. Торецьку.
26 травня 2017 року ОСОБА_4 на вул. Лісна біля будинку № 19 був зупинений працівниками Торецького ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області, які в період часу з 14 години 28 хвилин до 14 години 35 хвилин провели огляд речей ОСОБА_4 , в ході якого в поліетиленовому пакеті, який він ніс в руках, був виявлений шприц об`ємом 10 мл з рідиною коричневого кольору, яка містить особливо небезпечний наркотичний засіб «опій ацетильований», маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0,360 г, який ОСОБА_4 виготовив та зберігав без мети збуту.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 14 вересня 2017 рокувирок Дзержинського міського суду Донецької області від 07 липня 2017 року щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.
У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування вказаних судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості.
Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що судом апеляційної інстанції не взято до уваги, що засуджений ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений частиною 2 статті 309 КК України, маючи не погашену та не зняту судимість у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, перебуває на обліку у лікаря нарколога, самостійно виготовив небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, що потребує в свою чергу додаткових знань та свідчить про його схильність до систематичного вживання наркотичних засобів. Зазначає, що апеляційним судом не наведено доводів, про можливість попередження вчинення ОСОБА_4 аналогічних правопорушень у сфері незаконного обігу наркотичних засобів за обраною формою відбування покарання. Також, вважає, що щире каяття ОСОБА_4 у вчиненому злочині викликає сумніви, оскільки останнього було затримано внаслідок роботи правоохоронних органів.
Згідно з частиною 1 статті 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 309 КК України, та кваліфікація його дій в касаційній скарзі прокурором не оспорюються та не заперечуються.
Що стосується доводів прокурора про необґрунтованість висновку щодо можливості виправлення засудженого без ізоляції від суспільства, то колегія суддів вважає їх неспроможними.
Відповідно до статті 65 КК України при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно з частиною 1 статті 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, суд першої інстанції, призначаючи засудженому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, враховував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відноситься до середньої тяжкості, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про його особу, котрий за місцем мешкання характеризується позитивно, неодружений, є інвалідом 3 групи, займається суспільно-вагомою працею, раніше судимий, перебуває на обліку у лікаря нарколога, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, а також пом`якшуючу покарання обставину щире каяття та відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Вказані обставини надали суду першої інстанції підстави для висновку, що виправлення та перевиховання засудженого можливе без ізоляції від суспільства та саме таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
З обраною судом першої інстанції формою відбування засудженим покарання погодився і суд апеляційної інстанції. Зокрема, апеляційним судом додатково зважено нате, що засуджений ОСОБА_4 вжив всіх дій, щоб тяжких наслідків від його протиправної поведінки не настало, вважаючи наведені обставини такими, що істотно знижують суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, що разом з даними про особу засудженого та з урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення надали суду підстави для незмінності обраної засудженому форми відбування покарання.
Висновки суду апеляційної інстанції щодо обраної засудженому форми відбування покарання у колегії суддів також сумнівів не викликають, оскільки при призначенні покарання враховувалися та оцінювалися всі обставини, на які покликається прокурор у касаційній скарзі. При тому, що врахуванню підлягають обставини у їх сукупності та не надається перевага одним обставинам над іншими, як про це ставить вимогу прокурор.
Що стосується оскарження щирого каяття, то такі доводи прокурора не заслуговують на увагу, адже надання особою критичної оцінки своїм діям підлягає врахуванню, як щире каяття, на будь-якій стадії провадження. Разом з цим, попередня судимість засудженого також враховувалась судами під час призначення йому покарання та наводилася у формулюванні обвинувачення.
Саме такі принципи визначення форми відбування покарання особі закріплені у статті 75 КК України.
Ухвала ж суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статті 419 КК України.
Таким чином, з касаційної скарги прокурора та наданих до неї судових рішень колегія суддів не вбачається підстав для її задоволення.
На підставі викладеного та керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК України, колегія суддів

постановила:

відмовити заступнику прокурора Донецької області у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 14 вересня 2017 року щодо засудженого ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3