Єдиний унікальний номер №1303/179/2012
Провадження №1/440/1/2017
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" листопада 2017 р.

Буський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3

з участю адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Буськ при розгляді кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні ними злочинів, передбачених ч. 2 ст. 262, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст.342 КК України, клопотання захисника ОСОБА_7 про направлення справи на додаткове розслідування, -

в с т а н о в и в :

В провадженні Буського районного суду Львівської області знаходиться кримінальна справа про обвинувачення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні ними злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 262, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 342 КК України.

З постанов про притягнення як обвинуваченого ОСОБА_5 (а.с. 119-120 том 2), та як обвинуваченого ОСОБА_6 (а.с. 133-134 том 2), обвинувального висновку (а.с. 274-297 том 2) вбачається наступне.

ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), опір представнику правоохоронного органу, викрав вогнепальну зброю, незаконно без передбаченого законом дозволу придбав, шляхом викрадення, носив та зберігав зброю.

Досудовим слідством встановлено, що в ніч на 22 квітня 2011 року в с.Літовище, Бродівського району виконавчим директором ПФ "Біон" ОСОБА_8 , старшим єгерем ОСОБА_9 , єгерем ОСОБА_10 затримано автомобіль ГАЗ-24 р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_11 , в салоні якого знаходились ОСОБА_5 та ОСОБА_12 , а також належна їм мисливська зброя. При з`ясуванні підстав перевезення мисливської зброї, ймовірно можливого здійснення незаконного полювання в угіддях ПФ "Біон" ОСОБА_5 , розуміючи, що відібрати зброю у ОСОБА_9 без застосування сили до останнього, буде неможливо, переконав у такій потребі, викликавши рішимість та зміцнивши намір ОСОБА_6 , який підїхав на місце події за проханням ОСОБА_5 , до вчинення злочину, а саме до вчинення насильницьких дій стосовно ОСОБА_9 . В результаті такого схиляння ОСОБА_6 , умисно корпусом тіла збив з ніг ОСОБА_9 , повалив його у кювет, завдавши таким чином потерпілому фізичного болю та розірвавши йому одяг. В ході цього, ОСОБА_6 відібрав у ОСОБА_9 належну останньому мисливську рушницю ІЖ-58, вартістю 1150 грн., яку у подальшому присвоїв, чим спричинив ОСОБА_9 матеріальних збитків на вказану суму.

Своїми діями, що виразились в схилянні іншого співучасника до вчинення злочину відкритого викрадення чужого майна, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.27-ч.2 ст. 186 КК України.

Кваліфікуючою ознакою вчинення вказаного злочину є його вчинення, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Разом з цим, близько 07.00 год. 06 травня 2011 року під час проведення слідчим прокуратури Бродівського району ОСОБА_13 спільно із співробітниками Бродівського РВ ГУ МВС України, за постановою Бродівського районного суду від 05.06.2011 року, обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , що в с. Підгір`я, Бродівського району, ОСОБА_5 при вилученні слідчим прокуратури ОСОБА_13 двох пляшок наповнених рідиною із запахом спиртного, з метою перешкодити їх вилученню, схопивши пляшки умисно вилив із пляшок на підлогу вмістиму рідину майже у повному об`ємі, чим перешкодив її вилученню.

Своїми діями, що виразились в опорі представникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ст. 342 ч. 2 КК України.

Кваліфікуючою ознакою вказаного злочину є те, що ОСОБА_5 вчинив опір представникові правоохоронного органу при виконанні ним службових обов`язків.

Окрім цього, в цей же час - в ніч на 22.04.2011 року ОСОБА_5 , діючи спільно із ОСОБА_6 , знаходячись в с.Літовище Бродівського району, викрали з автомобіля ГАЗ-24 р.н. НОМЕР_1 мисливську нарізну гвинтівку Мосіна к-7.62 мм. НОМЕР НОМЕР_2 вартістю 1200 грн., належну ОСОБА_11 та мисливський нарізний карабін марки ОП-СКС к-7.62 мм. НОМЕР ТР-4925 вартістю 1080 грн., належний ОСОБА_12 , та з місця події зникли.

Своїми діями, що виразились у викраденні вогнепальної зброї за попередньою змовою групою осіб ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ст. 262 ч. 2 КК України.

Кваліфікуючою ознакою вчинення вказаного злочину є його вчинення групою осіб за попередньою змовою.

Разом з тим, ОСОБА_14 діючи спільно із ОСОБА_6 , в ніч на 22.04.2011 року, знаходячись в с.Літовище Бродівського району, привласнивши шляхом викрадення з автомобіля ГАЗ-24 р.н. НОМЕР_1 мисливської нарізної гвинтівки Мосіна к-7.62 мм. НОМЕР НОМЕР_2 , належної ОСОБА_11 , та мисливського нарізного карабіна марки ОП-СКС к-7.62 мм. НОМЕР ТР-4925, належного ОСОБА_12 , на придбання, носіння та зберігання, яких відповідного дозволу не мали, з місця події зникли і в подальшому викрадену зброю заховали.

Своїми діями, що виразились у придбанні, шляхом викрадення, носінні та зберіганні вогнепальної зброї без належного на те дозволу ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ст. 263 ч. 1 КК України.

ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), опір представнику правоохоронного органу, викрав вогнепальну зброю, незаконно без передбаченого законом дозволу придбав, шляхом викрадення, носив та зберігав зброю.

Досудовим слідством встановлено, що в ніч на 22 квітня 2011 року в с. Літовище, Бродівського району виконавчим директором ПФ "Біон" ОСОБА_8 , старшим

єгерем ОСОБА_9 , єгерем ОСОБА_10 затримано автомобіль ГАЗ-24 р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_11 , в салоні якого знаходились ОСОБА_5 та ОСОБА_12 , а також належна їм мисливська зброя. При з`ясуванні підстав перевезення мисливської зброї, ймовірно можливого здійснення незаконного полювання в угіддях ПФ "Біон" ОСОБА_5 , розуміючи, що відібрати зброю у ОСОБА_9 без застосування сили до останнього, буде неможливо, переконав у такій потребі, викликавши рішимість та зміцнивши намір ОСОБА_6 , який під`їхав на місце події за проханням ОСОБА_5 , до вчинення злочину, а саме до вчинення насильницьких дій стосовно ОСОБА_9 . В результаті такого схиляння ОСОБА_6 , умисно корпусом тіла збив з ніг ОСОБА_9 , повалив його у кювет, завдавши таким чином потерпілому фізичного болю та розірвавши йому одяг. В ході цього, ОСОБА_6 відібрав у ОСОБА_9 належну останньому мисливську рушницю ІЖ-58, вартістю 1150 грн., яку у подальшому присвоїв, чим спричинив ОСОБА_9 матеріальних збитків на вказану суму.

Своїми діями, що виразились у відкритому викраденні чужого майна, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 186 КК України.

Кваліфікуючою ознакою вчинення вказаного злочину є його вчинення, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Окрім цього, в цей же час - в ніч на 22.04.2011 року ОСОБА_15 , діючи спільно із ОСОБА_16 , знаходячись в с. Літовище Бродівського району викрали з автомобіля ГАЗ-24 р.н. НОМЕР_1 мисливську нарізну гвинтівку Мосіна к-7.62 мм. № НОМЕР_2 вартістю 1200 грн., належну ОСОБА_11 та мисливський нарізний карабін марки ОП-СКС к-7.62 мм. № НОМЕР_3 вартістю 1080 грн., належний ОСОБА_12 , та з місця події зникли.

Своїми діями, що виразились у викраденні вогнепальної зброї за попередньою змовою групою осіб ОСОБА_16 вчинив злочин, передбачений ст. 262 ч. 2 КК України.

Кваліфікуючою ознакою вчинення вказаного злочину є його вчинення групою осіб за попередньою змовою.

Разом з тим, ОСОБА_5 , діючи спільно із ОСОБА_6 , в ніч на 22.04.2011 року, знаходячись в с. Літовище Бродівського району, привласнивши шляхом викрадення з автомобіля ГАЗ-24 р.н. НОМЕР_1 мисливської нарізної гвинтівки Мосіна к-7.62 мм. № НОМЕР_2 , належної ОСОБА_11 , та мисливського нарізного карабіна марки ОП-СКС к-7.62 мм. № НОМЕР_3 , належного ОСОБА_12 , на придбання, носіння та зберігання яких відповідного дозволу не мали, з місця події зникли і в подальшому викрадену зброю заховали.

Своїми діями, що виразились у придбанні, шляхом викрадення, носінні та зберіганні вогнепальної зброї, без належного на те дозволу, ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ст. 263 ч. 1 КК України.

В ході судового слідства від захисника підсудного ОСОБА_5 захисника ОСОБА_7 до суду надійшло письмове клопотання про направлення справи на додаткове розслідування. В обґрунтування зазначеного клопотання захисник покликається, зокрема на те, що досудове слідство по даній кримінальній справі було проведено неповно та неправильно. Так, встановлені, на думку слідчого, обставини не підтверджені належними доказами, а крім цього ряд обставин, без встановлення яких притягнення осіб до кримінальної відповідальності є неможливим, - не встановлено. Так, органами досудового слідства по факту вчинення підсудними опору єгеру приватної фірми ПФ «Біон» ОСОБА_9 не з`ясовано, чи вправі були працівники ПФ «Біон» оглядати автомобіль, перевіряти підстави перевезення зброї, оскільки факт незаконного полювання було спростовано рішеннями судів. Оскільки, потерпілим від злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, може бути лише працівник правоохоронного органу, відтак ОСОБА_9 , працюючи єгером приватної фірми «Біон» таким вважатись не може. Крім цього, пред`явлене підсудним обвинувачення

за ч. 2 ст. 262 та ч. 1 ст. 263 КК України є безпідставним, оскільки факт крадіжки зброї підсудними є недоведеним, ґрунтуючись виключно на показаннях самих потерпілих ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , зокрема на їх заявах від 18.05.2011 року, яка була написана ними лише через один місяць після вчинення злочину, що заперечується підсудними. Об`єктом цього злочину є вогнепальна зброя потерпілих ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , а саме: мисливська нарізна гвинтівка Мосіна к-7.62 мм. № 92095, вартістю 1200 грн. та мисливський нарізний карабін марки ОП-СКС к-7.62 мм. № НОМЕР_3 , вартістю 1080 грн., місцезнаходження якої органами досудового слідства не встановлено. Відповідно, така на експертизу не направлялась, а тому підстав вважати, що зброя на момент ймовірного викрадення була придатною для стрільби не має. Натомість, товарознавча експертиза зброї була проведена без її наявності, ґрунтуючись виключно на даних, які взяті із рапорту слідчого, котрого в матеріалах справи не має, а також із пояснень самих потерпілих про вартість придбаної ними зброї. Також, у матеріалах справи відсутні будь-які свідчення свідків чи очевидців, які б бачили підсудних із вказаною зброєю в руках. При цьому, ст. 263 КК України виключає формулювання обвинувачення на тому, що придбання зброї може мати місце шляхом її викрадення. Також, з пред`явленого підсудним обвинувачення за ч. 2 ст. 262 КК України, відсутня об`єктивна сторона цього злочину, зокрема, час місце і спосіб викрадення зброї підсудними, як і не встановлено мотиву і мети цього злочину. Більше того, захисник покликається на те, що постанова про порушення кримінальної справи від 23.04.2011 року була вручена підсудним лише 19.11.2011 року, після чого одразу 22.11.2011 року їм було оголошено про закінчення досудового слідства, чим позбавлено права на захист, зокрема, шляхом оскарження цієї постанови до суду. Також, підсудних не було ознайомлено, як із постановою про призначення судово-медичної експертизи від 23.05.2011 року, так із висновком експерта від 30.05.2011 року. Крім цього, слідчий ОСОБА_13 , підлягаючи відводу, продовжував проводити досудове слідство в даній справі, незважаючи на те, що з 8.05.2011 року дана справа була передана для розслідування помічнику прокурора ОСОБА_17 . Крім цього, ознайомлення з матеріалами справи підсудних було проведено без участі їх адвоката ОСОБА_18 та не з усіма матеріалами справи. Відтак, на думку захисника, допущені під час досудового слідства порушення вимог КПК України є істотними, і не можуть бути усунуті в ході судового розгляду цієї кримінальної справи, а тому вказану справу слід направити на додаткове розслідування.

Підсудні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вищевказане клопотання захисників підтримали повністю і просять суд його задовольнити.

Прокурор відносно задоволення цього клопотання заперечив, вказавши, що підстав для повернення справи на додаткове розслідування та притягнення до кримінальної відповідальності інших осіб немає, оскільки досудове слідство в даній кримінальній справі було проведено повно та правильно. Просить суд у задоволенні заявленого клопотання відмовити за його безпідставністю.

Розглянувши подане захисником клопотання, оглянувши матеріали кримінальної справи, заслухавши думку учасників судового процесу, суд приходить до висновку, що заявлене клопотання підлягає до задоволення, виходячи із наступних мотивів.

Так, під час проведення розгляду даної кримінальної справи у суді, в ході судового слідства, встановлено ряд обставин, що свідчать про неповноту та неправильність проведення досудового слідства по даній кримінальній справі, що не може бути усунута в судовому засіданні та свідчить про необхідність направлення даної справи для проведення додаткового розслідування.

Згідно до ч. 1 ст. 281 КПК України (у редакції 1960 року) повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства може мати місце лише тоді, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 11 лютого 2005 року № 2 «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування» повернення справи на додаткове

розслідування зі стадії судового розгляду справи допускається лише з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства. Досудове слідство визнається неповним, якщо під час його провадження всупереч вимогам статей 22 і 64 КПК не були досліджені або були поверхово чи однобічно досліджені обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи (не були допитані певні особи; не витребувані й не досліджені документи, речові та інші докази для підтвердження чи спростування таких обставин; не досліджені обставини, зазначені в ухвалі суду, який повернув справу на додаткове розслідування, коли необхідність дослідження тієї чи іншої з них випливала з нових даних, установлених при судовому розгляді; не були з`ясовані з достатньою повнотою дані про особу обвинуваченого; тощо). Неправильним досудове слідство визнається в разі, коли органами досудового слідства при вчиненні процесуальних дій і прийнятті процесуальних рішень були неправильно застосовані або безпідставно не застосовані норми кримінально-процесуального чи кримінального закону і без усунення цих порушень справа не може бути розглянута в суді.

В силу пунктів 10 та 12 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України, повернення справи на додаткове розслідування зі стадії судового розгляду можливе як за клопотаннями учасників процесу, так і з ініціативи суду. Підстави для повернення справи на додаткове розслідування можуть виникнути на будь-якій стадії судового розгляду: під час судового слідства чи судових дебатів, при зверненні підсудного до суду з останнім словом, а також при постановленні вироку.

Виходячи з вимог п. 5 ч. 2 ст. 370 КПК України та роз`яснень, які містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 11 лютого 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування», в будь-якому разі кримінальна справа не може бути призначена до судового розгляду, а постановлений вирок підлягає скасуванню, якщо розслідування провадила особа, яка підлягала відводу.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 КПК України (у редакції 1960 року) потерпілим визнається особа, якій злочином заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду.

Так, як убачається з матеріалів справи, 14 листопада 2011 року слідчий ОСОБА_13 був визнаний потерпілим від злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, за фактом вчинення ОСОБА_5 опору слідчому ОСОБА_13 при обшуку житлового приміщення за місцем проживання ОСОБА_5 , що в селі Підгір`я Бродівського району Львівської області, що мало місце ще 6 травня 2011 року (а.с. 75 том 2).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 60 КПК України (у редакції 1960 року) слідчий підлягає відводу, зокрема, коли він є потерпілим. Заява про відвід або самовідвід слідчого подається прокуророві, який розглядає і вирішує її протягом двадцяти чотирьох годин. При наявності зазначених підстав слідчий повинен заявити самовідвід, не чекаючи заяви про відвід (ч. 2-3 ст. 60 КПК).

Проте, незважаючи на те, що з 6.05.2011 року слідчий ОСОБА_13 фактично став потерпілим від злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, ним і надалі проводились слідчі дії в даній справі. Зокрема, шляхом проведення в період з 20.05.2011 року по 30.05.2011 року допитів свідків у справі (а.с. 203-225 том 1), постановлення процесуальних рішень у вигляді постанови про призначення експертизи від 23.05.2011 року (а.с. 226 том 1), постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 30.05.2011 року (а.с. 235-239 том 1), протоколу допиту експерта від 30.05.2011 року (а.с. 230-231 том 1) надання процесуальних доручень від 10.05.2011 року (а.с. 75, 95, 193 том 1, а.с. 95 том 2) та від 20.05.2011 року (а.с. 96, 98 том 1).

Тобто, досудове слідство в даній справі проведено особою, яка підлягала безумовному відводу (самовідводу) в силу вимог ст. 60 КПК України.

Крім цього, незважаючи на те, що кримінальна справа за цим фактом була порушена лише 17

листопада 2011 року (а.с. 80-81 том 2), слідчий ОСОБА_13 був визнаний потерпілим від злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, 14 листопада 2011 року (а.с. 75 том 2). Тобто, ОСОБА_13 був визнаний потерпілим ще за три дні до порушення кримінальної справи по даному факту, що є неприпустимим.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 370 КПК України (у редакції 1960 року) істотне порушення чинного законодавства, яке регламентує право на захист, у передбачених законом випадках тягне скасування судових рішень. Зокрема, вони підлягають обов`язковому скасуванню тоді, коли таке порушення позбавило чи обмежило підозрюваного, обвинуваченого, підсудного або їх захисників у здійсненні цього права і перешкодило чи могло перешкодити суду всебічно, повно та об`єктивно розглянути справу і постановити законне й обгрунтоване судове рішення.

Так, в силу п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 24.10.2003 року «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» при попередньому розгляді справи суддя зобов`язаний перевірити, чи забезпечили органи дізнання, досудового слідства реалізацію права обвинуваченого на захист. Встановивши, що право на захист було порушено і що це унеможливлює подальше провадження у справі, суддя має повернути її на додаткове розслідування.

Відповідно до ст. 21 КПК України вказане право на захист на досудовому слідстві забезпечуються особою, яка проводить досудове слідство. Незабезпечення цього права є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, зокрема в частині забезпечення права на захист обвинувачених, якого вони собі обрали та ознайомлення обвинувачених разом із захисником з усіма матеріалами справи, що передбачене вимогами ст.ст. 219-220 КПК України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 16 вищевказаної постанови, після проведення додаткових слідчих дій або приєднання до справи нових матеріалів слідчий відповідно до вимог ст. 222 КПК зобов`язаний ознайомити обвинуваченого та його захисника з усіма такими матеріалами і протоколами слідчих дій. Недодержання органами досудового слідства зазначених вимог відповідно до п. 11 ч. 2 ст. 370 КПК є істотним порушенням кримінально-процесуального закону і тягне направлення справи на додаткове розслідування.

Зокрема, як вбачається із матеріалів цієї кримінальної справи, ознайомлення обвинувачених з матеріалами справи було проведено без участі їх захисника - адвоката ОСОБА_18 . Натомість, слідчий зазначив, що вказаний адвокат не прибув, не перевіривши причини такої неявки, незважаючи на те, що підсудні виявили бажання про ознайомлення з матеріалами справи з участю своїх захисників, про що видно як із протоколу про оголошення закінчення досудового слідства та пред`явлення для ознайомлення матеріалів справи ОСОБА_6 від 23.11.2011 року (а.с. 150, 216-217 том 2), так із аналогічного протоколу про ознайомлення з матеріалами справи ОСОБА_5 від 23.11.2011 року (а.с. 151, 244-249 том 2), що є істотним порушенням вимог ч. 4 ст. 218-220 КПК України.

Крім цього, як вбачається із змісту вказаних вище протоколів, слідчий ознайомив обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_19 не з усіма матеріалами кримінальної справи, як того вимагає норма ст. 218 КПК, а лише із 160-ма аркушами тому 2, незважаючи на те, що том 2 складається із 273 аркушів, тобто із а.с. 161-273 том 2 обвинувачені ознайомлені не були. При цьому, в силу вимог ст. 222 КПК України після проведення додаткових слідчих дій слідчий зобов`язаний ознайомити обвинуваченого і його захисника. Проте, як вбачається із матеріалів справи цього дотримано не було (а.с. 161-273 том 2).

Також, копію постанови про порушення кримінальної справи від 22.04.2011 року, обвинувачений ОСОБА_5 отримав лише 19.11.2011 року, тобто за спливом семи місяців після її ухвалення, що є порушенням вимог ст. 98-2 КПК України.

Наведені обставини являються істотним порушенням вимог КПК України, оскільки порушили право обвинувачених на захист, у тому числі обмежили можливість обвинувачених та їх захисника адвоката ОСОБА_18 на заявлення клопотань, відводів, подачу доказів, а також на оскарження процесуальних рішень, дій і бездіяльності слідчого.

Крім цього, в силу пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 24.10.2003 року «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб постанова про притягнення як обвинуваченого була конкретною за змістом. Зокрема, в описовій її частині зазначаються: злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа; час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому; стаття (частина, пункт статті) кримінального закону, якою передбачений цей злочин. Недодержання органами досудового слідства вимог статей 132 і 142 КПК може бути підставою для повернення справи на додаткове розслідування.

Відповідно до пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 26.04.2002 року «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами», зокрема, незаконним зберіганням вогнепальної зброї є умисні дії, які полягають у володінні (незалежно від тривалості в часі) без відповідного дозволу або із простроченням його дії, що знаходиться не при особі, а в обраному нею місці. Незаконне ж носіння вогнепальної зброї полягає в умисних, вчинених без передбаченого дозволу діях по її переміщенню, транспортуванню особою безпосередньо при собі (в руках, одязі, сумці, спеціальному футлярі, транспортному засобі тощо).

Згідно статей 22 і 64 КПК України (у редакції 1960 року) прокурор, слідчий і особа, яка проводить дізнання, зобов`язані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність. При провадженні досудового слідства, дізнання і розгляді кримінальної справи в суді підлягають доказуванню: 1) подія злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину); 2) винність обвинуваченого у вчиненні злочину і мотиви злочину; 3) обставини, що впливають на ступінь тяжкості злочину, а також обставини, що характеризують особу обвинуваченого, пом`якшують та обтяжують покарання.

Як вбачається із згаданих постанов про притягнення як обвинувачених ОСОБА_5 і ОСОБА_6 та обвинувального висновку під час досудового слідства не встановлено та відповідно не вказано при викладенні обвинувачення кожному із підсудних ряду обставин, які підлягали встановленню та підлягають доказуванню, без встановлення яких вирішення питання про винесення відносно особи вироку є неможливим, а суд протягом розгляду справи, незважаючи на повне та всебічне дослідження всіх зібраних на стадії досудового розслідування справи доказів, витребування за клопотаннями сторін та дослідження нових доказів не в змозі вказаного зробити, тобто усунути вказані недоліки.

Зокрема, як видно із матеріалів кримінальної справи, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст. 262 та ч. 1 ст. 263 КК України, а саме викрадення вогнепальної зброї за попередньою змовою групою осіб, а також придбання шляхом викрадення, носіння та зберігання вогнепальної зброї без належного на те дозволу. Об`єктом цих злочинів є вогнепальна зброя потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а саме: мисливська нарізна гвинтівка Мосіна к-7.62 мм. № НОМЕР_2 , вартістю 1200 грн. та мисливський нарізний карабін марки ОП-СКС к-7.62 мм. № НОМЕР_3 , вартістю 1080 грн.

Окрім цього, як вбачається з матеріалів кримінальної справи, органом досудового слідства не було встановлено місцезнаходження вищевказаної зброї. Більше того, не проведена експертиза, обов`язковість якої передбачена ч. 10, 23 ППВСУ № 3 від 26.04.2002 року «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами». Відповідно, така зброя на експертизу не направлялась, а тому підстав вважати, що зброя на момент ймовірного викрадення була придатною для стрільби не має. Натомість, товарознавча експертиза зброї була проведена без її наявності, ґрунтуючись виключно на даних, які взяті із рапорту помічника прокурора Бродівського району ОСОБА_17 (а.с. 13 том 2), котрого в матеріалах справи не має, а також із пояснень самих потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про вартість придбаної ними зброї. Також, у матеріалах справи відсутні будь-які свідчення свідків чи очевидців, які б бачили підсудних із вказаною зброєю в руках. Не встановлено вказаних обставин і під час допиту свідків та потерпілих під час судового розгляду цієї справи. При цьому, самі підсудні свою вину у вчиненні злочинів заперечують.

При проведенні розслідування не було встановлено та при пред`явленні обвинувачення як ОСОБА_5 , так і ОСОБА_6 не вказано: місця вчинення ними злочину (тобто місця де вони умисно, без передбаченого законом дозволу зберігали вогнепальну зброю); часу вчинення злочину (тобто періоду протягом якого вони таку зберігали); способу та інших обставин його вчинення (тобто способу володіння ними вогнепальною зброєю у обраному ними місці); мотиву, мети вчинення ними злочину і його наслідків. Тобто, фактично жодної із обставин, що підлягали встановленню під час досудового слідства та які мають істотне значення для вирішення справи встановлено не було. Натомість, при пред`явленні обвинувачення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 262 та ч. 1 ст. 263 КК України лише вказано, що вони викрали, а також привласнили шляхом викрадення з автомобіля ГАЗ-24 мисливську нарізну зброю ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , із якою обвинувачені з місця події зникли і в подальшому викрадену зброю заховали. Тобто, органом досудового слідства не з`ясовано об`єктивної сторони цього злочину, зокрема, час, місце і спосіб викрадення зброї підсудними, місце її схову, як і не встановлено мотиву і мети цього злочину.

Більше того, відповідно до пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 26.04.2002 року «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами», придбання вогнепальної зброї шляхом викрадення виключається.

Окрім цього, що також є істотним, під час досудового розслідування не було з`ясовано та взагалі не вирішувалось питання придбання кожним із потерпілих, тобто, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вогнепальної зброї, а саме: мисливської нарізної гвинтівки Мосіна к-7.62 мм. № НОМЕР_2 , вартістю 1200 грн. та мисливського нарізного карабіна марки ОП-СКС к-7.62 мм. № НОМЕР_3 , вартістю 1080 грн.

На думку суду, питання придбання кожним із потерпілих вогнепальної зброї, як і з`ясування мотивів та мети вчинення кожним з підсудних злочинів має істотне значення, оскільки без з`ясування вказаних обставин неможливо вирішувати питання передбачене п.2 ч.1 ст. 324 КПК України (у редакції 1960 року) чи містить діяння склад злочину, і зокрема, чи наявна суб`єктивна сторона злочину у вчиненні якого обвинувачуються підсудні, тобто чи вчинили кожен з них викрадення, зберігання чи носіння вогнепальної зброї умисно, що кожен із підсудних як і свою вину у вчиненні злочинів заперечили.

Вказані обставини під час судового слідства безпосередньо судом встановлені та поставлені у вину ОСОБА_5 та ОСОБА_6 бути не можуть, оскільки таким чином суд вийде за межі пред`явленого обвинувачення, чого в силу ст. 275 КПК України (у редакції 1960 року) суд робити не вправі, так як виконуватиме функцію сторони обвинувачення, що суперечить вимогам закону.

Враховуючи наведене, без зазначення обставин самого діяння суд не в змозі, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 324 КПК України (у редакції 1960 року), вирішувати питання про те чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачуються підсудні.

Аналогічно вказані обставини судом, незважаючи на повне та всебічне дослідження доказів, наданих сторонами та витребуваних за клопотаннями сторін, встановлені не були.

З`ясування вказаних питань має істотне значення, оскільки встановлення обставин придбання вогнепальної зброї, а також мотивів та мети вчинення кожним із обвинувачених злочинів, може призвести до збільшення обсягу обвинувачення, притягнення до відповідальності

інших осіб або навпаки до звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності.

Необхідність встановлення вказаних обставин при розгляді справ такої категорії випливає, також, із вимог абзацу 2 пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 26.04.2002 року «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами», відповідно до якого - при розгляді справ такої категорії необхідно вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування всіх обставин злочину, звертаючи особливу увагу на виявлення джерел викрадення, придбання, виготовлення зброї, бойових припасів, вибухових речовин, вибухових пристроїв або радіоактивних матеріалів, встановлення мотиву та мети винних осіб.

Натомість, суд, дослідивши всі зібрані по справі докази, усунути вказані неповноту та неправильність досудового розслідування не в змозі, оскільки з`ясування згаданих питань, зокрема обставин вчинення злочину ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , мотивів та мети вчинення злочинів кожним із обвинувачених, питання придбання потерпілими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вогнепальної зброї потребує проведення додаткових розшукових заходів, встановлення та опитування осіб, зокрема, членів сім`ї підсудних та потерпілих, сусідів, співробітників потерпілих, осіб, що займаються мисливством у районі зникнення вогнепальної зброї, власника автомобіля, з якого вогнепальна зброя зникла, тощо, проведення інших розшукових заходів та слідчих дій, які суд не вправі проводити. Крім цього, обставини, що будуть встановлені при проведенні вказаних дій можуть призвести до збільшення обсягу обвинувачення, його зміни, пред`явлення нового обвинувачення, притягнення до кримінальної відповідальної інших осіб або звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності, чого суд самостійно на даному етапі розгляду справи вирішувати не вправі.

Враховуючи наведене вище, дана кримінальна справа підлягає направленню на додаткове розслідування.

При проведенні додаткового розслідування слід усунути недоліки, про які йшлося вище, а саме слід повно, всебічно та об`єктивно провести таке, встановивши обставини, що підлягають доказуванню. Так, стосовно підсудних ОСОБА_5 і ОСОБА_6 слід встановити подію злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення ними злочинів); відносно обох обвинувачених встановити винність їх у вчиненні злочинів, мотиви, мету вчинення ними злочинів, зокрема, і з`ясувавши питання законності чи незаконності придбання кожним з потерпілих вогнепальної зброї. Крім цього, слід встановити і інші обставини вчинення ними злочинів, які матимуть значення для справи.

Що стосується обвинувачення за фактом викрадення підсудними ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вогнепальної зброї, а саме: мисливської нарізної гвинтівки Мосіна к-7.62 мм. № НОМЕР_2 та мисливського нарізного карабіна марки ОП-СКС к-7.62 мм. № НОМЕР_3 , місцезнаходження якої не з`ясоване, а товарознавча експертиза проведена лише на підставі пояснень самих потерпілих, що є на думку суду однобічним доказом. З цього приводу, суд вважає, що при додатковому розслідуванні слід правильно встановити фактичні обставини справи, вжити заходів щодо встановлення дійсної шкоди, спричиненої діями ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в частині викрадення зброї потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також виявити місцезнаходження даної зброї, з`ясувавши її придатність до використання за цільовим призначенням шляхом здійснення оперативно-розшукових заходів та проведенням судових експертиз, обов`язковість яких передбачена ч. 10, ч. 23 ППВСУ № 3 від 26.04.2002 року «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами».

Такі дані можуть бути встановлені шляхом проведенням судових експертиз, опитування (допиту) членів сім`ї обвинувачених, сусідів, співробітників, працівників мисливського господарства приватної фірми «Біон», осіб, що займаються мисливством у районі зникнення

вогнепальної зброї, власника автомобіля, з якого зникла вогнепальна зброя. Зокрема, додатково провести допити обвинувачених, огляди місць події, обшуки, відтворення обстановки та обставин події, очні ставки, судові експертизи тощо.

На підставі зібраних даних, належним чином встановити обставини, про якій йшлося вище та належним чином викласти обвинувачення, пред`явивши його обвинуваченим у відповідності до вимог чинного на час його пред`явлення закону.

Крім цього, вказані питання слід вирішувати, враховуючи, що потерпілий ОСОБА_9 , у період вчинення щодо нього злочину за ч. 2 ст. 342 КК України, у якому обвинувачують підсудних ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , працював на посаді єгера мисливського підприємства - приватної фірми «Біон», оскільки в матеріалах справи відсутнє його службове посвідчення, яке було б чинним на момент вчинення злочину щодо нього, тобто станом на 22.04.2011 року, а також те, що відповідно до його посадової інструкції потерпілий мав право доставляти зброю до органів внутрішніх справ. Тому, слід у повній мірі співвставити його посадову інструкцію, інші нормативні документи, нормативно-правові акти, на підставі яких він діяв; інструкції, правила, накази, інші нормативні документи, що регулюють питання діяльності єгера приватного підприємства, - із його безпосередніми діями (бездіяльністю), під час подій, що ляжуть в основу обвинувачення. Вказане питання слід досліджувати, враховуючи вимоги ст. 342 КК України.

За таких обставин, суд вважає, що вказане клопотання захисника підлягає до задоволення, а кримінальну справу слід направити керівнику Радехівської місцевої прокуратури Львівської області для проведення додаткового розслідування.

Суд, при поверненні справи на додаткове розслідування, враховує і те, що під час судового слідства були витребувані та безпосередньо досліджені усі докази, на витребуванні та дослідженні яких наполягали як сторона обвинувачення, так і захисту, додаткових клопотань про витребування та дослідження інших доказів заявлено не було та вказане дослідження вказує на необхідність проведення додаткового розслідування та неможливість завершення судового слідства із подальшим постановленням вироку по справі, а суд із вже зазначених причин не вправі самостійно усунути недоліки досудового розслідування справи, про які йшлося вище.

Керуючись ст.ст. 273, 275-278, 281 КПК України (у редакції 1960 року), -

п о с т а н о в и в:

клопотання захисника ОСОБА_7 про направлення кримінальної справи прокурору для проведення додаткового розслідування - задовольнити.

Кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні ними злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 262, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 342 КК України- направити керівнику Радехівської місцевої прокуратури у Львівської області для проведення додаткового розслідування.

Запобіжний захід підсудному ОСОБА_5 у вигляді підписки про невиїзд та підсудному ОСОБА_6 у вигляді підписки про невиїзд, - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляції через Буський районний суд Львівської області протягом семи діб з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1