Справа № 640/5672/18
н/п 1-кс/640/3221/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2018 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
05.04.2018 року до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання слідчого Київського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Харківської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_4 , про накладення арешту на автомобіль марки "Peugeot" модель "206", синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , 1999 року випуску з ідентифікаційним номером кузову НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ - серія НОМЕР_3 , виданий 09.04.2015 Центр ДАІ 6503 на ім`я ОСОБА_5 та ключів на вищевказаний автомобіль шляхом заборони користування, володіння, розпорядження та відчуження вказаним майном.
На обґрунтування клопотання слідчий вказує, що до Київського ВП ГУ НП в Харківській області надійшло повідомлення від працівників патрульної поліції м. Харкова про те, що 05.04.2018 при перевірці документів за порушення правил дорожнього руху у водія автомобіля марки "Peugeot" модель "206", синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 за адресою: м. Харків, вул. Ак. Павлова, 307, було виявлено ознаки підробки свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .
Згідно рапорту інспектора роти №2, батальйону №1 Управління патрульної поліції у м. Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_6 , 04.04.2018 о 23:58 год. за адресою м. Харків, вул. Ак. Павлова, 307, був зупинений автомобіль марки "Peugeot" модель "206", синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , який порушив вимоги п.31.4.3.а ПДР України, під час складання постанови про адміністративне правопорушення серії ВР №316068, документи що надав водій було перевірено за черговою частиною «Купол», після чого було з`ясовано, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 з ідентифікаційним номером кузову НОМЕР_2 не відповідає дійсності, а саме, дійсним ідентифікаційним номером кузову свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , є НОМЕР_4 та зареєстрований на власника ОСОБА_8 . В свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 , який надав водій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , власником транспортного засобу є ОСОБА_5 .
Згідно протоколу огляду місця події від 05.04.2018 проведений за адресою: м. Харків, вул. Ак. Павлова, 307, був вилучений автомобіль марки "Peugeot" модель "206", синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , 1999 року випуску з ідентифікаційним номером кузову НОМЕР_2 та доставлений до штраф майданчику тимчасового тримання «Інформ-Ресурси», розташованої за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 107.
Слідчий вважає, що зазначені автомобіль та свідоцтво про реєстрацію ТЗ відповідають критеріям, зазначеним у п.1 ч.2 ст.167 КПК України, та відповідно до ст. 358 КК України є предметом вказаного кримінального правопорушення.
02.01.2018 слідчим СВ Київського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 був проведений огляд за адресою: м. Харків, вул. Ак. Павлова, 307, в ході якого вилучено свідоцтво про реєстрацію ТЗ - серія НОМЕР_3 , виданий на ім`я ОСОБА_5 та автомобіль марки "Peugeot" модель "206", синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , 1999 року випуску з ідентифікаційним номером кузову НОМЕР_2 .
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ - серія НОМЕР_3 власником автомобіля марки "Peugeot" модель "206", синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , 1999 року випуску з ідентифікаційним номером кузову НОМЕР_2 є ОСОБА_5 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Враховуючи, що вилучені автомобіль марки "Peugeot" модель "206", синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , 1999 року випуску з ідентифікаційним номером кузову НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію ТЗ - серія НОМЕР_3 , виданий на ім`я ОСОБА_5 , зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та є його предметом, а також вказане майно буде використано у кримінальному провадженні в якості речових доказів, у слідчого виникла необхідність в накладенні арешту на вказане майно.
В судове засідання слідчий не з`явився, надав суду заяву з проханням розглядати клопотання у його відсутність, просив задовольнити клопотання.
Власник автомобіля ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, суду надана заява про розгляд клопотання у її відсутність.
Слідчий суддя, дослідивши надані докази, встановив наступне.
05.04.2018 ст. слідчим СВ Київського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 був проведений огляд місця події за адресою: м. Харків, вул. Ак. Павлова, 307, в ході якого вилучений автомобіль марки "Peugeot" модель "206", синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , 1999 року випуску з ідентифікаційним номером кузову НОМЕР_2 та доставлений до штраф майданчику тимчасового тримання «Інформ-Ресурси», розташованої за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 107.
05.04.2018 слідчий Київського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_3 звернувся до Київського районного суду м. Харкова з клопотанням, погодженим з прокурором Харківської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_4 про арешт майна, а саме автомобіля, ключів та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Ч. 1 ст. 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.
Згідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Арешт майна можливий у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.
У цьому контексті слідчий суддя звертає увагу на те, що санкція статті 358 ч. 1 КК України, за якою здійснюється досудове розслідування, не передбачає конфіскації майна, доказів подання цивільного позову в рамках кримінального провадження стороною обвинувачення не надано.
Стаття 358 ч. 1 КК України передбачає кримінальну відповідальність за підроблення посвідчення або іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, нотаріусом, державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації прав, особою, яка уповноважена на виконання функцій держави щодо реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державним виконавцем, приватним виконавцем, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою або збут такого документа, а також виготовлення підроблених печаток, штампів чи бланків підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності, інших офіційних печаток, штампів чи бланків з тією самою метою або їх збут.
Слідчому судді не надані обґрунтування висновків слідчого, які б свідчили про те, що вилучене свідоцтво про реєстрацію не відповідає бланкам, які є в офіційному обігу, відповідно є підробленим.
Але слідчим не надано ніяких доказів в обґрунтування його доводів про те, що вилучені автомобіль та свідоцтво про реєстрацію зберегли на собі сліди кримінального правопорушення; містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час вказаного кримінального провадження; є предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій; набуті кримінально протиправним шляхом.
Слідчий суддя вважає, що матеріали, які надані органом досудового розслідування слідчому судді, не містять належних та допустимих доказів, які б містили об`єктивні відомості на підтвердження клопотання.
Слідчим не надано висновку експертного дослідження, здійсненого судовим експертом, щодо огляду вилученого транспортного засобу та виявлення ознак підробки вилученого свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявники скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи.
За змістом положень ч.1 ст.173 КПК України, обов`язок надання доказів необхідності арешту покладений на особу, яка подає клопотання про арешт майна, а слідчий суддя зобов`язаний відмовляти у задоволенні цього клопотання в разі, якщо доказів про необхідність арешту майна не буде надано автором клопотання.
Отже, враховуючи, що по справі відсутні докази того, що автомобіль, свідоцтво про його реєстрацію та ключі від вище вказаного автомобілю є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуті злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримані за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову, підстави для задоволення клопотання про арешт вказаного майна - відсутні.
Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього тимчасово вилученого майна.
Враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося, що відповідає положенням ч.4 ст.107 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 132, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
Повернути власнику рухомого майна ОСОБА_5 , 1989 року народження, мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , тимчасово вилучені в ході огляду місця події 05.04.2018 року: автомобіль марки "Peugeot" модель "206", синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , 1999 року випуску з ідентифікаційним номером кузову НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ - серія НОМЕР_3 , виданий 09.04.2015 Центр ДАІ 6503 на ім`я ОСОБА_5 та ключі на вищевказаний автомобіль.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення. Ухвала в частині повернення майна підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Слідчий суддя - ОСОБА_1