АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 01 листопада 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 травня 2017 року,

за участі: прокурора ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , та накладено арешт на майно, що належить на праві приватної власності ОСОБА_8 , відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме на житловий будинок і земельну ділянку кадастровий номер :85:425:0015, які розташовані по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування рішення, слідчий суддя зазначив про наявність підстав для накладення арешту на вищевказане майно.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 травня 2017 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Щодо строків апеляційного оскарження ОСОБА_5 зазначає, що про оскаржувану ухвалу ОСОБА_6 стало відомо з відкритих джерел - Єдиного державного реєстру судових рішень та на підставі ознайомлення його представником з матеріалами справи.
Автор апеляційної скарги вважає оскаржувану ухвалу незаконною та такою, що не відповідає нормам процесуального права, оскільки прокурором жодним чином не було доведено, що арештоване майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, об`єктом кримінально протиправних дій або було набуте кримінально протиправним шляхом, не доведено причинно-наслідковий зв`язок між арештованим майном та кримінальним правопорушенням, у якому підозрюється громадянин ОСОБА_10 , а також не доведено наявність шкоди, завданої неправомірними діями, та неправомірність самих дій.
Разом з тим, на переконання ОСОБА_5 , прокурором не надано відповідні докази та не підтверджено той факт, що ОСОБА_10 підозрюється у шахрайстві з майном, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_6 та відносно якого подано клопотання про накладення арешту - будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 . Також не надано докази на підтвердження винесеної у встановленому законом порядку підозри відносно ОСОБА_10 у вчиненні таких злочинів, зокрема витягу з кримінального провадження.
Крім того, автор апеляційної скарги звертає увагу на те, що прокурор звернувся до слідчого судді з клопотання про накладення арешту на майно, з метою збереження речового доказу, однак в матеріалах провадження відсутня постанова органу досудового розслідування про визнання такого майна речовим доказом.

В судове засідання у справі автор апеляційної скарги не з`явився, про причини своєї неявки він не повідомляв, хоча про час та місце судового засідання йому було завчасно повідомлено. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутністю особи, яка подала апеляційну скаргу, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З апеляційної скарги, доданих до неї документів та матеріалів судового провадження вбачається, що клопотання про накладення арешту на майно було розглянуто судом у відсутність власника майна та його представників, а тому колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження необхідно поновити.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 16 грудня 2014 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001671, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч.ч. 1, 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на підставі рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 березня 2011 року, яке зареєстровано та оприлюднено судом 01 квітня 2016 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 26 квітня 2016 року зареєстровано право власності на житловий будинок площею 422 кв.м. та земельну ділянку площею 462 кв.м. (кадастровий номер :85:425:0015) за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В рішенні Дарницького районного суду міста Києва від 17 березня 2011 року вказано, що право власності на будівлю та земельну ділянку визнається за ОСОБА_12 у зв`язку з тим, що ним проведено ремонтні роботи будинку з поліпшенням та благоустроєм території на загальну суму 8 859 705 грн. згідно з актом виконаних робіт, а попередніми власниками не здійснено розрахунок та не сплачено грошові кошти за вказані роботи. Зокрема: ремонтні роботи будинку - 7 002 408 грн.; благоустрій та озеленення, будівництво дитячого майданчика та фонтану - 290 000 грн.; дизайнерські роботи та меблювання - 1 567 297 грн.

Поверхневим оглядом будівлі зафіксовано, що на земельній ділянці відсутній фонтан та дитячий майданчик, а сама будівля знаходиться в занедбаному стані, вікна відсутні, фасад розсипається, внутрішні оздоблювальні роботи, дизайнерські роботи та меблювання не проводились. Тобто, під приводом фіктивного проведення робіт та нерозрахування за них, винесено судове рішення та зареєстровано право власності на приміщення і земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_10 .

Крім цього, вищевказаним рішенням суду без будь-якої мотивації та підстав скасовано раніше накладені ВДВС Подільського РУЮ та слідчим СВ Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві обтяження та арешти на будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .

На даний час вказане рішення суду є предметом апеляційного оскарження.

В подальшому, 13 травня 2016 року ОСОБА_10 продає вказану будівлю та земельну ділянку ОСОБА_6 , а вказані правочини посвідчуються приватним нотаріусом ОСОБА_11 . При цьому, згідно з наявною у інтернет-мережі інформацією, найперше оголошення про продаж будівлі розміщено лише 10 червня 2016 року, тобто до того, як власником став ОСОБА_6 .

Крім того, установлено, що ОСОБА_10 підозрюється у шахрайстві з майном та земельними ділянками по кільком кримінальним провадженням та з 04 квітня 2017 року оголошений у розшук з метою затримання та приводу до суду.

20 липня 2016 року той же нотаріус ОСОБА_13 вносить зміни у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме, змінює площу будівлі з 422 кв.м. на 735 кв.м.

Хоча будинок залишився у тому ж вигляді що і на технічному паспорті БТІ, має три поверхи, підвал та горище, та загальну площу 422 кв.м. Крім того в одному із оголошень про продаж будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , зазначається, що отримано новий технічний паспорт, який дозволяє збільшити загальну площу будівлі до 750 кв.м., що має ознаки шахрайства.

Тобто, з метою протиправного заволодіння правом власності на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , і набуття фіктивного статусу добросовісного набувача, вказані особи, діючи в змові з іншими невстановленими особами, на підставі спірного рішення суду зареєстрували спочатку право власності за ОСОБА_10 , а через два тижні перереєстрували будівлю та земельну ділянку на ОСОБА_6 , після чого виставили майно на продаж з метою його легалізації.

25 травня 2017 року прокурор першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту у виді заборони будь-яких дій щодо реєстрації (перереєстрації) права власності чи користування на житловий будинок загальною площею 735, 5 кв.м. та земельну ділянку площею 462 кв.м. (кадастровий номер :85:425:0015) за адресою: АДРЕСА_1 , які на праві власності належить ОСОБА_6 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 травня 2017 року зазначене клопотання задоволено.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Задовольняючи клопотання слідчого, внесене в межах кримінального провадження № 0001671, щодо накладення арешту на вищевказане майно, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення прокурора та, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку про наявність підстав, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання та накладення арешту на зазначене майно.

З таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо з огляду на такі обставини.

Як вбачається з матеріалів провадження, прокурор ОСОБА_7 звертаючись до суду з клопотанням про арешт майна зазначив, що метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів.
Разом з цим, з огляду на положення п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, який передбачає, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів, то на переконання колегії суддів прокурор, який вважає за потрібне звернутись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна з метою забезпечити збереження речового доказу, першочергово має визнати майно, на яке він просить накласти арешт, речовим доказом у кримінальному провадженні шляхом винесення про це постанови, в якій має зазначити підстави визнання майна речовим доказом, з огляду на положення ст. 98 КПК України, проте таких дій прокурором на момент звернення з відповідним клопотанням до слідчого судді вчинено не було, з врахуванням відсутності у доданих до клопотання матеріалах постанови про визнання майна речовим доказом.

Що стосується постанови про визнання вищевказаного майна речовим доказом, яка була надана прокурором в судовому засіданні апеляційної інстанції, то колегія суддів не може прийняти її до уваги, оскільки остання була датована 06 червня 2017 року, тобто поза межами строків звернення сторони обвинувачення з клопотанням про арешт майна.

Наведені обставини свідчать про відсутність підстав для накладення арешту саме з метою забезпечення збереження речового доказу, а іншої мети ініціатором клопотання не зазначено та не доведено як доданими до клопотання матеріалами так і у судовому засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як необґрунтована, а апеляційна скарга задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора як такого, що внесене до суду із порушенням вимог КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна з метою збереження речових доказів, який при викладених у клопотанні обставинах порушуватиме баланс між інтересами власників майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Поновити представнику ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження та задовольнити його апеляційну скаргу.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 травня 2017 року, якою задоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , та накладено арешт на майно, що належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , а саме на житловий будинок і земельну ділянку кадастровий номер :85:425:0015, які розташовані по АДРЕСА_1 , - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , про накладення арешту на майно, що належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , а саме на житловий будинок і земельну ділянку кадастровий номер :85:425:0015, що розташовані по АДРЕСА_1 , - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/796/4496/2017 Категорія: ст.170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_14 Доповідач: ОСОБА_1