Справа № 183/1084/18
№ 1-кп/183/659/18
В И Р О К
іменем України
23 березня 2018 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 16.11.2017 року за № 0000381 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дружелюбівка Солонянського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, військовослужбовця призваного під час часткової мобілізації, сержанта військової частини НОМЕР_1 , перебуваючого на посаді командира відділення взводу зв`язку 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до наказу № 72 (по стройовій частині) від 3 квітня 2014 року командира військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_5 було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду командира відділення взводу зв`язку 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 .

За наведених обставин, сержант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію», з 5 березня 2015 року в Україні діє особливий період.

Однак, 15 квітня 2015 року сержант ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину, без поважних причин, чим протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок, щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 , та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

16 листопада 2017 року сержант ОСОБА_5 прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України та заявив про себе, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.

Таким чином, сержант ОСОБА_5 1 квітня 2015 року самовільно залишив військову частину та незаконно перебував за межами військової частини НОМЕР_1 до 16 листопада 2017 року без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, визнав повністю та підтвердив обставини, які лягли в основу обвинувачення, в скоєному щиро розкаявся.

В судовому засіданні були досліджені докази вини обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме:

- витяг з кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 16.11.2017 року за № 0000381, згідно якого 15.04.2015 року військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , призваний за мобілізацією сержант ОСОБА_5 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 та незаконно перебував за її межами до 16.11.2017 року

(а.п. 17);

- копія витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 72 від 03.04.2014 року про зарахування до списків особового складу частини ОСОБА_5

(а.п. 18);

- копія витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 1284 від 29.10.2017 року про притягнення сержанта ОСОБА_5 до дисциплінарної відповідальності після його повернення у зв`язку із самовільним залишенням військової частини

(а.п. 19-20);

- копія акта проведення службового розслідування, затвердженого 29.10.2017 року командиром військової частини НОМЕР_1 , під час проведення якого встановлено факт самовільного залишення сержантом ОСОБА_5 військової частини без поважних причин, тривалістю понад один місяць

(а.п. 21-22);

- копії документів щодо проходження ОСОБА_5 військової служби та безпосередньої участі в антитерористичній операції

(а.п. 24-32);

- з`явлення із зізнанням ОСОБА_5 від 16.11.2017 року про самовільне залишення військової частини без поважних причин, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав

(а.п. 33).

Дослідивши наведені докази, суд вважає, що вони є належними та допустимими, оскільки вони, кожний окремо, а також в сукупності прямо підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також вони є достовірними, оскільки отримані в порядку, встановленому КПК України.

Аналізуючи досліджені під час судового розгляду докази, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_5 встановленою та доведеною, а його дії підлягають кваліфікації за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання ОСОБА_5 відповідно до ст.ст. 50-52 КК України, суд обставин, які обтяжують покарання, визначених ст. 67 КК України, не встановив. Обставинами, які пом`якшують покарання, визначених ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття, а також з`явлення обвинуваченого із зізнанням у скоєнні кримінального правопорушення.

Також суд враховує факт безпосередньої участі ОСОБА_5 в антитерористичній операції, а також те, що ОСОБА_5 раніше не судимий; має на утриманні неповнолітню дитину, працевлаштований.

Санкція ч. 4 ст. 407 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

З урахуванням обставин скоєння кримінального правопорушення, його наслідків, а також обраної позиції обвинуваченим ОСОБА_5 , суд вважає, що призначення обвинуваченому покарання у виді максимального строку позбавлення волі, передбаченого санкцією зазначеної статті, буде занадто суворим, а призначення мінімального покарання сприятиме виправленню обвинуваченого ОСОБА_5 та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень. При цьому суд вважає, що з причин, визначених раніше, обвинуваченому ОСОБА_5 можливо застосувати ст. 75 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 349, 368, 370 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, строком на 1 рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 не виїздити за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1