ВЕРХОВНИЙ СУД
КАСАЦІЙНИЙ КРИМІНАЛЬНИЙ СУД
справа № 676/5668/15-к
провадження № 51-1049км18
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2018 року м. Київ
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючогоОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурораОСОБА_5 ,
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу засудженого на вирок Апеляційного суду Хмельницької області від 12 липня 2017 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
засудженого за статтею 128 Кримінального кодексу України (далі КК).
Обставини справи

1. Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області вироком від 9 березня 2017 року визнав ОСОБА_6 винуватим у заподіянні необережного тяжкого тілесного ушкодження за таких обставин.
26 червня 2015 року близько 23:00 у приміщенні сільського клубу с. Княгинина Кам`янець-Подільського району Хмельницької області на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, ОСОБА_6 штовхнув потерпілого ОСОБА_7 двома руками, від чого той впав на спину та вдарився головою об підлогу. Внаслідок падіння потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.
2. Суд призначив ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік і 6 місяців та відповідно до частини першої статті 75 КК звільнив його від відбування покарання, встановивши іспитовий строк 1 рік.
3. Суд також частково задовольнив позов потерпілого та ухвалив стягнути з ОСОБА_6 18 974,51 грн матеріальної шкоди, 100 000 грн моральної шкоди та 5 000 грн витрат на правову допомогу.
4. 12 липня 2017 року Апеляційний суд Хмельницької області скасував вирок суду першої інстанції в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК і ухвалив новий вирок, яким призначив засудженому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік і 6 місяців.
Вимоги і доводи касаційної скарги

5. У касаційній скарзі засуджений просить на підставах, що передбачені частиною першою статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
6. Засуджений не погоджується з висновком апеляційного суду щодо того, що обставини справи та відомості про особу винного не дають підстав для застосування статті 75 КК, оскільки його дії потягли тяжкі наслідки. Він стверджує, що диспозиція статті 128 КК повністю охоплює настання тяжких наслідків, тому посилання апеляційного суду на цю обставину не відповідає вимогам кримінального закону.
7. Також засуджений зазначає, що апеляційний суд не дотримався вимог статті 65 КК щодо загальних засад призначення покарання, не врахував того, що він вчинив злочин невеликої тяжкості з необережності, саме тому призначене апеляційним судом покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого через суворість.
Позиції інших учасників судового провадження

8. Потерпілий подав заперечення на касаційну скаргу засудженого, в якому просить залишити вирок апеляційного суду без змін, а касаційну скаргу без задоволення.
9. Прокурор, не оспорюючи юридичної оцінки діяння, просила змінити вирок апеляційного суду і звільнити засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК. На думку прокурора, згаданий суд на відміну від місцевого суду не повною мірою врахував усіх обставин, які мають правове значення в аспекті статті 65 КК.
10. Інших учасників провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.
Оцінка Суду

11. Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що подану скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.
12. Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Законодавець надав дискреційні повноваження судам у визначенні можливості звільнення від покарання з випробуванням. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
13. Касаційний суд не погоджується з висновком апеляційного суду про те, що настання тяжких наслідків у цій справі виключає можливість звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням. Диспозиція статті 128 КК, яка передбачає відповідальність за необережне тяжке тілесне ушкодження, охоплює настання тяжких наслідків, тому посилання на цю обставину як таку, що не дозволяє застосувати умовне звільнення від покарання, є неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність.
14. Також Суд зазначає, що, ухвалюючи новий вирок, апеляційний суд не повною мірою врахував встановлені судом першої інстанції обставини вчинення злочину, зокрема те, що дії засудженого були реакцією на агресивну поведінку потерпілого, через яку виник конфлікт, і що засуджений відштовхнув потерпілого з метою припинити його агресивні дії. Також суд залишив поза увагою те, що під час події потерпілий, за його показаннями, перебував у стані алкогольного сп`яніння і це вплинуло на його здатність тримати рівновагу. Отже, тяжкі тілесні ушкодження від падіння потерпілого і удару головою об підлогу були наслідком не лише поштовху засудженого, але й попередньої поведінки потерпілого та його фізіологічного стану. Такі обставини суттєво зменшують суспільну небезпечність засудженого і мають бути враховані при визначенні покарання й вирішенні питання про можливість звільнення від покарання з випробуванням.
15. Враховуючи наведене, а також те, що засуджений молодий за віком, раніше не притягався до кримінальної відповідальності, вчинив злочин невеликої тяжкості, який за формою вини є необережним, частково відшкодував завдану майнову шкоду, Суд вважає, що його виправлення можливе без відбування покарання, проте в умовах здійснення контролю за поведінкою.
16. Таким чином, оскаржений вирок належить змінити в частині застосування заходу примусу на підставі, передбаченій пунктом 3 частини першої статті 438 КПК. Разом з тим, правових підстав для скасування вироку апеляційного суду, як про це йдеться в касаційній скарзі, Суд не встановив. Тому подану скаргу необхідно задовольнити частково.
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, пунктом 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Апеляційного суду Хмельницької області від 12 липня 2017 року щодо ОСОБА_6 змінити: на підставі статті 75 КК звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного йому апеляційним судом за статтею 128 КК покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців із випробуванням, встановивши засудженому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік. На підставі частини першої та третьої статті 76 КК покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3