Справа №635/1181/17-к
Провадження №1-кп/635/281/2018

У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
02 березня 2018 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел.Покотилівка матеріали кримінального провадження за фактом скоєння ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -
в с т а н о в и в:
В провадженні Харківського районного суду Харківської області перебуває вище зазначене кримінальне провадження.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04 січня 2018 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 05 березня 2018 року.
Прокурор у судовому засіданні просив продовжити строк тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , посилаючись на продовження існування ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно вливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник в судовому засіданні заперечували проти продовження строків тримання під вартою, просили змінити його на більш м"який, посилаючись на наявність у обвинуваченого стійких соціальних зв"язків.
Суд, вислухавши сторони кримінального провадження, при вирішенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі суспільну небезпечність та тяжкість кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, а також дані про особу обвинуваченого, який, зокрема, не має постійного місця проживання, неодружений, не працює, не має стабільного джерела прибутку та міцних соціальних зв`язків, раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, обвинувачується у злочину, вчиненому невдовзі після звільнення із місць позбавлення волі із корисливих мотивів відносно малолітньої особи, є мешканцем м.Мерефа Харківського району Харківської області, де також мешкають потерпіла та свідки.
У той же час суд зазначає, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.
При цьому, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
При вирішенні клопотання захисника про зміну обраного у відношенні обвинуваченого запобіжного заходу на домашній арешт для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно з вимогами ч.2 ст.194 КПК України суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Суд вважає, що відповідно до ст.28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; поведінка учасників кримінального провадження; спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.
Відповідно до підпункту «с» пункту 1 та пункту 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «c» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.
Зі змісту ст.1 Конвенції вбачається, що держава гарантує кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.
Відповідно до положень ст.ст.5, 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.
Відповідно до вимог ст.13 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, заходи загального характеру вживаються з метою забезпечення додержання державою положень Конвенції, порушення яких встановлене рішенням, забезпечення усунення недоліків системного характеру, які лежать в основі виявленого судом порушення, а також усунення підстави для надходження до суду заяв проти України, спричинених проблемою, що вже була предметом розгляду в суді.
Відповідно до зазначених положень, суд вважає за необхідне, під час вирішення питання щодо доцільності продовження строків тримання під вартою обвинуваченого та розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу останньому, яки перебуває під вартою вже більше року, слід врахувати правову позицію Європейського суду з прав людини за ст.5 Конвенції, яка є обов`язковою у справах щодо України, та викладена в рішенні по справі «Єлоєв проти України» від 06 листопада 2008 року, відповідно до якої зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами.
Зазначена правова позиція також викладена в рішеннях Європейського суду з прав людини по справах «Яблонський проти Польщі», «І.А. проти Франції, «Іловецький проти Польщі».
Так, обраний у відношенні ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжувався декілька разів. Прокурорами в судовому засіданні заявлені ризики того, що обвинувачений може переховуватись від суду, впливати на недопитаних свідків та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Крім того, прокурором необґрунтовано неможливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів з урахуванням обставин, передбачених ст.178 КПК України, щодо даних про його особу.
За таких обставин суд вважає за можливе змінити ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.197, 199, 331 КПК України, суд -
П О С Т А Н О В И В:
Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, звільнивши його з-під варти негайно з зали суду, заборонивши обвинуваченому ОСОБА_4 залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов"язати обвинуваченого ОСОБА_4 :
- прибувати до Харківського районного суду Харківської області за кожною вимогою суду;
- не відлучатися від населеного пункту в якому він проживає без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання, навчання;
- носити електронний засіб контролю;
- не залишати територію Харківського району Харківської області без дозволу суду.
Встановити строк дії даного запобіжного заходу до 02 травня 2018 року включно.
Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.
Головуючий суддя ОСОБА_1