В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2018 року м. Кривий Ріг
Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі кримінальне провадження № 0001199 від 29.04.2013 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, освіта вища, не одруженого, неповнолітніх дітей не має, не працюючого, не судимого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України

Сторони кримінального провадження та інші та учасники судового провадження: прокурор ОСОБА_4 , потерпіла ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_3 висунуте обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за наступних обставин.
29.04.2013р. в світлий час доби, приблизно о 18.15 год., водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем «Range Rover» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул.Каширська зі сторони вул.Сірка в напрямку вул.Краснознаменна в м.Кривому Розі.
Рухаючись зі швидкістю 110 км/год., водій ОСОБА_3 значно перевищував максимально дозволену у населених пунктах швидкість, порушуючи вимоги п.12.4, 12.9 Правил дорожнього руху України, згідно яких:
-«12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.»
-«12.9. Водієві забороняється: б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "і" пункту 30.3 цих Правил;»
В цей же час, позаду автомобіля «Range Rover», у попутному напрямку, по проїжджій частині вул. Каширська зі швидкістю 120 км/год. рухався автомобіль «ВМW» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який, рухаючись із більшою швидкістю, почав здійснювати маневр обгону автомобіля «Range Rover».
Рухаючись зі швидкістю 120 км/год., водій ОСОБА_7 , також значно перевищував максимально дозволену у населених пунктах швидкість, порушуючи вимоги п. 12.4, 12.9 Правил дорожнього руху України.
В ході виконання маневру обгону водієм ОСОБА_7 , водій ОСОБА_3 , маючи об`єктивну можливість спостерігати за діями водія ОСОБА_7 , не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, перешкоджаючи обгону, змінив напрямок руху керованого ним автомобіля ліворуч, чим порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме п.п. 1.5, 2,3 б), 10.1, 14.3 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:
-«1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху...не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
-«2.3 б). Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: ... б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, ... і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
-«10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху»;
-«14.3. Водієві транспортного засобу, якого обганяють, забороняється перешкоджати обгону шляхом підвищення швидкості руху або іншими діями».
Внаслідок порушення зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, водій ОСОБА_3 в районі електричної опори №185 по вул. Каширська м. Кривого Рогу, допустив зіткнення із автомобілем «ВМW», під керуванням водія ОСОБА_7 , після чого останній почав рухатись у стані заносу, і виїхав на смугу зустрічного руху, де відбулося зіткнення із автомобілем «Range Rover» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_8 , який рухався по вул. Каширська з боку вул. Краснознаменна, тобто у зустрічному напрямку.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водія ОСОБА_7 , було травмовано, 29.04.2013р., ОСОБА_7 , знаходячись на стаціонарному лікуванні у КЗ «Міська клінічна лікарня №8» помер від травм отриманих внаслідок ДТП.
Згідно висновку експерта №901 від 28.05.2013р., смерть ОСОБА_7 , наступила від сполученої травми голови і тулубу яка супроводжувалась множинними переломами кісток скелету, ушкодженням внутрішніх органів і ускладнилась травматичним шоком, що підтверджується характером і тяжкістю виявлених тілесних ушкоджень.
Згідно висновку експерта №58/27/29-277 від 20.09.2013р., в діях водія ОСОБА_3 по керуванню автомобілем «Range Rover» р.н. НОМЕР_1 вбачаються невідповідності вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з подією, яка розглядається.
В діях водія ОСОБА_7 по керуванню автомобілем «ВМW» вбачаються невідповідності вимогам п.12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з ДТП.
Між порушенням водієм ОСОБА_3 правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п. 10.1Правил дорожнього руху України та наслідками які наступили - смертю потерпілого ОСОБА_7 , є прямий причинний зв`язок.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані стороною обвинувачення за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому злочині не визнав. Суду, зокрема, засвідчив, що 29.04.2013 року він керував технічно справним автомобілем «Range Rover» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. Каширська зі сторони вул. Сірка в напрямку вул. Краснознаменна в м.Кривому Розі, із швидкість 60 км/год, на відстані 2,5 метрів від бордюрного каменю, у салоні автомобіля був пасажир ОСОБА_9 . На зустріч рухався автомобіль марки «Range Rover. В дзеркало заднього виду побачив, що за ним рухається автомобіль «ВМW», під керуванням водія ОСОБА_7 , який наближувався. Почув звук схожий на чіркання, автомобіль качнуло, проїхавши декілька метрів, вирішив зупинитися та подивитися на своє авто. Коли зупинив автомобіль, побачив, що «ВМW» на зустрічній смузі зіткнулося із Range Rover.
Крім того, судом досліджені наступні докази.
Потерпіла ОСОБА_5 пояснила суду, що за обставинами справи нічого не відомо, тому що не була присутня під час ДТП. Покарання обвинуваченому просила призначити на розсуд суду. Заявляла цивільний позов, але згодом надала суду заяву про залишення цивільного позову без розгляду.

Свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що в кінці квітня 2013 року він повертався додому на машині Рейнджровер реєстраційний номер НОМЕР_4 , їхав в районі дробувальної фабрики №3 де і трапилося ДТП. Був вечір але було світло на вулиці. Коли їхав то на зустрічній полосі бачив два автомобілі які їхали трошки швидше чим поточні машини. Автомобіль БМВ сірого кольору почав обганяти машину чорного кольору Рейнджровер. В той момент автомобіль Рейнджровер, мабуть не захотів пропустити машину БМВ і зробив різко рух автомобіля вліво і знову назад, чим зачепив машину БМВ і від цього вона вилетіла на зустрічну смугу. Погодні умови були сприятливі, дорого суха, світило сонечко. Після зіткнення автомобіль БМВ почало заносити на зустрічну полосу і вивернуло пасажирською стороною на дорожню полосу по якій він їхав. ОСОБА_10 доторкнувся до крила машини БМВ та витиснув на іншу полосу дороги. Коли він побачив зіткнення автомобіля Рейджровера та автомобіля БМВ то він почав гальмувати і прижиматися як можливо правіше дороги, але в момент удару машина БМВ була вже на бордюрі і зіткнення було не уникнути. Рейджровер який спричинив аварію не зупинився на місці ДТП, поїхав далі і зупинився на зупинці громадського транспорту. Далі пояснив суду, що після аварії почали підходити люди, відкрили машину та достали водія поклали його на підлогу та викликали швидку, пожежників, бо машина почала горіти. Доповнив тим, що автомобіль БМВ здійснюючи обгін Рейнджровера частково виїхав на зустрічну полосу, а частково їхав по своїй полосі.

Свідок ОСОБА_11 пояснив суду, що три роки потому восени приблизно о 18.00 годині він їхав на автомобілі марки Опель, швидкість була 60 км/год, у сторону Тернів і по переду в 100 метрах від нього їхав позашляховик на зустріч їхав інший позашляховик чорного кольору і побачив як машина марки БМВ на пристойній швидкості обганяв позашляховик, який рухався йому на зустріч. Коли машина БМВ пішла на обгін, позашляховик різко змінив рух ліворуч в іншу полосу руху, а потім знову вернувся на ту дорожню полосу на якій їхав, таким чином цей позашляховик витиснув машину БМВ на зустрічну полосу і сталося зіткнення. Він одразу зупинився, вийшов з машини, підійшов до машини відкрив задні двері машини БМВ , викликали швидку допомогу. В цей час погодні умови були сприятливі, було сухо та світло на дорозі, швидкість машини БМВ була кілометрів 90-100 за годину. Контакт зіткнення між автомобілями було помітно, позашляховик зіткнувся з задньою лівою частиною з машиною БМВ правою передньою частиною. Після чого автомобіль БМВ розвернуло та викинуло на зустрічну полосу де інший позашляховик врізається в машину БМВ. Здійснюючи обгін БМВ частково виїжджав на зустрічну смугу руху.

Свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що він є товаришем обвинуваченого та день аварії їхав з обвинуваченим в машині Рейнджровер, він сидів на пасажирському сидінні поруч, за кермом був обвинувачений ОСОБА_3 . Швидкість автомобілю була приблизно 60 км/год, потім побачив в дзеркалі, що до їх автомобіля наближається на великій швидкості автомобіль БМВ сірого кольору , коли почув удар в задню частину ОСОБА_12 зі сторони водія, машину почало трохи кидати на дорозі. ОСОБА_3 вирівняв автомобіль, зупинився, коли вийшли то побачили що автомобіль БМВ зіткнувся з другим автомобілем Рейнджровера. Уточнював, що швидкість автомобіля ОСОБА_3 була 60 км/ч. Коли побачив автомобіль БМВ, його швидкість перевищувала автомобіля Рейнджровера в якому вони їхали, він почув звук двигуна автомобіля БМВ. Ніяких поворотів та маневрів водій ОСОБА_3 не здійснював. До місця ДТП вони підходили.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 03.09.2013 року, (а. с. 115-122 т. 1) проведеного за участю свідка ОСОБА_13 та схеми до нього убачається, що останній про обставини ДТП, яка сталася 29.04.2013 року, розказав та показав, за який погодних та дорожніх умов відбулося ДТП. Так ОСОБА_8 пояснив, що від моменту зміни напрямку руху, автомобіль «Range Rover» почав зміщуватись ліворуч. Було встановлено дугу по якій рухався автомобіль її довжина склала 18,6 метра, а також було встановлено місце зіткнення автомобілів на відстані 3,5 метра від лівого краю проїзної частини та на відстані 6,7 метра за електро опорою №185. Також свідок ОСОБА_14 пояснив, що автомобіль «Range Rover» контактував із передньою частиною автомобіля «ВМW» своєю задньою лівою частиною. При проведенні слідчого експерименту, проведеними замірами було встановлено, що в момент зміни напрямку руху водієм автомобіля «Range Rover», автомобіль водія ОСОБА_8 , знаходився на відстані 0,9 метра, від правих коліс до правого краю проїзної частини дороги та на відстані 73,6 метра перед електро опорою № 185 до передньої частини.
Протоколом слідчого експерименту від 12.11.2013 року, проведеного за участю підозрюваного ОСОБА_3 та схемами до нього встановлено, що останній про обставини ДТП, розказав та на місці показав, що його автомобіль рухався на відстані 2,8 метра від правих коліс до правого краю проїзної частини дороги зі швидкість 60 км/год, побачив автомобіль БМВ який наближався із швидкість 100 км/год та рухався на відстані 4,8 метра від його правих коліс до правого краю проїзної частини дороги, місце зміни напрямку руху автомобіля БМВ вказати не може. Зіткнення їхніх авто відбулося на відстані 4,7 метра від правого краю проїзної частини дороги та на відстані 8,5 метра до електро опори №185. Місцем зіткнення автомобілів Рейнджровера, який рухався у зустрічному напрямку та БМВ є відстань 0,5 метра від правих коліс до правого краю проїзної частини дороги, до електро опори №185 - 79 метра (а.с.124-131 т.1).

Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 27.08.2013 року, проведеного за участю свідка ОСОБА_11 та схемами видно, що останній про обставини ДТП, розказав та на місці показав, що автомобіль знаходився на відстані 1,0 метра від правого габариту до правого краю проїзної частини дороги, а в момент зміни напрямку руху зустрічного автомобіля «Range Rover» він знаходився на відстані 71,4 метра перед опорою № 185. Також свідок пояснив, що швидкість автомобіля, який рухався попереду нього в попутному напрямку складала 60 км/год. Далі свідку було запропоновано вказати місце зіткнення автомобілів, яке відбулось попереду нього, на яке він згодом вказав. Проведеними замірами було встановлено, що воно знаходиться на відстані 38,7 метра перед опорою № 185 і на відстані 1,7 метра від правого краю дороги (а.с.232-237 т.2).

З протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 29.04.2013 року, проведеного з 18 год. 30 хв. до 22 год. 00 хв., ілюстративною таблицею та схемою до протоколу, видно що місцем ДТП є ділянка проїзної частини вулиці Каширська дорожнє покриття сухе чисте, загальною шириною 10,6 метра, транспортні засоби розташовані на місці пригоди, зафіксовані три сліди бокового заносу автомобіля БМВ довжиною 30 метрів, зазначені пошкодження автомобілів, осип скла та обгорілих частин автомобілю впродовж дороги 12,1 метра, шириною 4,7 метра, на відстані 8,3 метра перед електро опорою № 185 (а.с143-162 т1).

Постановами слідчого від 14.05.2013 року про визнання речовими доказами, відповідно до якого автомобіль марки «ВМW» реєстраційний номер НОМЕР_2 , та «Range Rover» реєстраційний номер НОМЕР_3 визнано речовими доказами та передано на зберігання їх власників (а. с. 163-166 т.1).

Згідно з висновком транспортно - трасологічної експертизи № 58/29-140 від 29.05.2013 року з ілюстративними таблицями до нього (а.с.132-141 т.1), кузов автомобіля «ВМW» реєстраційний номер НОМЕР_2 має значні механічні та термічні пошкодження. Найбільшому пошкодженню піддалася права бокова частина кузова автомобіля. Ушкодження правої сторони автомобіля представляє собою значну деформацію елементів конструкції, та відсутність де яких елементів кузова. Деформація кузова локалізована між переднім крилом та задніми дверима правої сторони кузова автомобіля. Відсутнє скло передніх і задніх лівих та правих дверей, заднє та вітрове скло автомобіля, праве бокове дзеркало заднього виду, задній бампер, ліва передня блок фара, передня права протитуманна фара, задні блок фари, права декоративна накладка бамперу, шина заднього правого колеса, задні праві дверцята та кришка моторного відсіку автомобіля деформовані та підлягали термічному впливу відкритого полум`я, на момент огляду транспортних засобів були відділені від кузову та знаходились біля автомобілю. На відстані приблизно 0,3 метра від нижньої частини віконного пройому, двері по всій своїй довжині мають горизонтальну вм`ятину, дно якої спрямоване в середину автомобіля, деформуюче зусилля що утворити деформацію було спрямовано справа на ліво та ззаду наперед.

Кузов автомобіля «Range Rover» реєстраційний номер НОМЕР_1 має пошкодження, які сконцентровані на його задній лівій частині кузова, а саме заднє ліве крило деформовано, по висоті на відстані приблизно 0,8 метра від опорної поверхні, та по довжині на відстані 0,4 метра від передньої нижньої частини крила, на лакофарбовому покритті крила мається нашарування речовини сірого кольору яке розташоване під кутом відносно горизонтальної вісі, нашарування спрямоване ззаду наперед та знизу вверх.

Пошкодження автомобіля «Range Rover» реєстраційний номер НОМЕР_1 представленого на дослідження є на задній частині задньої лівої двері по висоті на відстані приблизно 0,55 метра від опорної поверхні мається нашарування речовини сірого кольору, яке спрямоване знизу у верх та ззаду наперед. Довжина нашарування складає приблизно 0,035 м деформуюче зусилля що утворили деформацію задньої лівої двері було спрямоване знизу вверх та ззаду наперед. Враховуючи розміщення і характер ушкоджень на автомобілі можна дійти висновку про те, що вони були утворені в результаті деформуючого зусилля, прикладеного до лівої бокової задньої частини кузову досліджуваного автомобіля по напрямку ззаду наперед, зліва направо та знизу вверх.

Автомобіль «ВМW» реєстраційний номер НОМЕР_2 після зіткнення з автомобілем «Range Rover» реєстраційний номер НОМЕР_1 , зіткнувся своєю правою стороною з автомобілем «Range Rover» реєстраційний номер НОМЕР_3 , після чого кузов піддався термічному впливу відкритого полум`я. Вказані впливи на кузов автомобіля «ВМW» змінили та знищили первинну слідову інформацію пов`язану зі зіткненням автомобіля «ВМW» «Range Rover» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що не дозволили виявити контактуючи пари, та використовувати їх, для встановлення кута між повздовжніми вісями транспортних засобів в момент їх зіткнення. З урахуванням викладеного встановити під яким кутом знаходились автомобілі в момент первинного контакту відносно один одного, експертним шляхом встановити не представляється можливим.

Ушкодження транспортних засобів утворені в результаті зіткнення досліджувалися експертом вище, проте встановити взаємне розташування транспортних засобів у момент зіткнення не представилося можливим.

Оскільки основні ознаки, по яких може бути встановлене місце зіткнення в наданих матеріалах кримінального провадження №0001199 (а саме протокол огляду місця ДТП і схеми до нього від 29.04.2013) відсутні, а наявні ознаки не несуть інформативності про конкретизацію розташування місця зіткнення автомобіля «ВМW» реєстраційний НОМЕР_2 та автомобіля «Range Rover» реєстраційний номер НОМЕР_1 , то встановити розташування місця зіткнення останніх, експертним шляхом не представляється спроможнім, отже і розташування хоч одного із автомобілів в момент їх зіткнення відносно межі проїзної частини дороги, експертним шляхом встановити також не представляється можливим.

Враховуючи розміщення і характер ушкоджень на кузові автомобіля «ВМW» реєстраційний НОМЕР_2 експерт дійшов висновку про те, що вони були утворені в результаті деформуючого зусилля, прикладеного до правої бокової частини кузова досліджуваного автомобіля по напрямку справа наліво та ззаду наперед.

Враховуючи розміщення і характер ушкоджень на автомобілі «Range Rover» реєстраційний номер НОМЕР_1 , експрт зазаначає про те, що вони були утворені в результаті деформуючого зусилля, прикладеного до лівої бокової задньої частини кузову досліджуваного автомобіля по напрямку ззаду наперед, зліва направо та знизу вверх.

Експерт ОСОБА_15 пояснив суду, що 29.05.2013 року складав по вказаній кримінальній справі висновок транспортно- трасологічної експертизи. На автомобілі ОСОБА_3 були сліди від удару ззаду на перед, це підтверджує те, що швидкість руху автомобіля БМВ перевищувала швидкість руху автомобіля Рейнджровер. При дослідженні машини БМВ не виявлено контактуючих ударів з машиною ОСОБА_16 під керуванням ОСОБА_17 було виявлено тільки зіткнення машини БМВ з іншим автомобілем Рейнджровером під час зіткнення яких автомобіль БМВ сталося загоряння, інших ударів від зіткнення не знайшов так як фарба на машині згоріла.

Відповідно до висновку авто технічної експертизи № 58/27/29-277 від 20.09.2013 року (а.с.103-107 т.1), вбачається, що при вказаних механізмах процесу зближення транспортних засобів могли виникнути пошкодження задньої лівої бічної частини кузова автомобіля «Range Rover» реєстраційний номер НОМЕР_1 , які утворились внаслідок деформуючого зусилля встановленого при проведені транспортно-трасологічної експертизи. При заданих вихідних даних, в діях водія ОСОБА_3 по керуванню автомобілем «Range Rover» реєстраційний номер НОМЕР_1 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 Праві дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з подією, яка розглядається. При заданих вихідних даних, в діях водія ОСОБА_7 по керуванню автомобілем «ВМW» вбачаються невідповідності вимогам п. 12.4, 12.9 б ПДР України, які з технічної точки зору знаходять в причинному зв`язку з ДТП. При умові виконання водієм ОСОБА_7 вимог п.12.4,12.9 б) ПДР України, дистанція між автомобілями постійно б збільшувалась, тобто останній рухаючись з фактичною швидкістю постійно б віддалявся, а тому і контакт між ними виключався.

Відповідно до висновку авто технічної експертизи № 58/27/29-355; 356 від 19.11.2013 року (а.с.99-102 т.1), вбачається, що водій ОСОБА_3 , рухаючись на автомобілі повинен був стежити за дорожньою обстановкою в напрямку руху керованого транспортного засобу та відповідно реагувати на її зміну. Дорожня обстановка за напрямком руху не мала ознак, щодо її зміни в частині виникнення небезпеки, або перешкоди для руху. Автомобіль «ВМW» який контактував в задню частину автомобіля «Range Rover» реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався за останнім, і оскільки ОСОБА_3 не змінював напрямку руху керованого ним автомобіля, а рухався прямолінійно, не перешкоджаючи обгону, він не повинен був стежити за характером руху транспортних засобів, що рухалися позаду нього, а відповідно розвиток аварійної дорожньо- транспортної ситуації, яка розвивалася позаду не залежала від будь-яких його односторонніх дій. З вищевказаного експерт дійшов висновку, що водій ОСОБА_3 не мав технічної можливості запобігти зіткненню з автомобілем «ВМW», а тому в його діях по керуванню автомобілем «Range Rover» невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору могли знаходитись в причинному зв`язку з ДТП, не вбачається.

Водій ОСОБА_7 , здійснюючи рух в населеному пункті повинен був рухатись зі швидкістю не більше ніж 60 км/год, а перед зміною напрямку руху, повинен був впевнитись, що він своїми діями не створить небезпеки чи перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, тобто цей водій для забезпечення безпеки дорожнього повинен був діяти відповідно до вимог п.10.1,12.4,12.9б) ПДР України. Оскільки автомобіль «ВМW» перед подією знаходився в технічно справному стані, подія здійснена в задовільних дорожніх умовах (світлий час та оглядовість не обмежена) за відсутності зовнішніх чинників, що змушували водія ОСОБА_7 екстрено виконувати ті або інші норми Правил дорожнього руху України, то результат ситуації повністю визначався прийняттям цим водієм на власний розсуд рішення в частині зміни напрямку руху, при наявності транспортних засобів, які рухались в попутному напрямку, і його реалізацією в робочому режимі. Отже, технічна можливість для водія ОСОБА_7 запобігти ДТП, визначалася виконанням ним в робочому режимі вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України і на момент проведення дослідження експерту не відомі які-небудь перешкоди технічного характеру, які не дозволяли б цьому водію виконати вказані норми ПДР, - виконання яких було необхідною умовою для запобігання події з його боку. Таким чином водій ОСОБА_7 мав технічну можливість запобігти ДТП шляхом виконання в робочому режимі вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України. З вище викладеного експерт вказує про те, що в діях водія ОСОБА_7 по керуванню автомобілем «ВМW» вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з подією, яка розглядається.

Експерт ОСОБА_18 пояснив суду, що по даному провадженню проводив дві експертизи 20 вересня та 19 листопада 2013 року. При проведенні експертизи приймалися вихідні дані, що вказані слідчим у постанові про призначення експертизи, при проведені експертизи вивчав матеріали кримінального провадження. В діях водія ОСОБА_7 вбачалося невідповідність дотримання вимог Правил дорожнього руху, які знаходилися в причинному зв`язку з настанням ДТП. Якщо б ОСОБА_3 не здійснив поворот керма ліворуч то зіткнення з автомобілем ОСОБА_7 не сталося.

Відповідно до висновку авто технічної експертизи № 8/10.1/364, 8/10.1/365 від 05.01.2017 року (а.с.60-72 т.3), проведеною на підставі ухвали суду, убачається, що згідно з висновком експерта № 58/29-140 від 29.05.2013, на автомобілі «Range Rover» реєстраційний номер НОМЕР_1 мають місце пошкодження задньої лівої бічної частини, які виникли в результаті деформуючого зусилля спрямованого ззаду наперед, зліва направо та знизу вверх. Так, як вищевказані пошкодження на автомобілі було утворено в наслідок контакту з ним автомобіля «ВМW» , то виникнення пошкоджень під впливом деформуючого зусилля спрямованого ззаду наперед є ознакою того, що з ним контактував об`єкт, рухався з більшою ніж автомобіль «Range Rover» реєстраційний номер НОМЕР_1 швидкістю, в попутному напрямку під деяким кутом зліва направо по відношенню повздовжньої осі автомобіля «Range Rover», і відповідно свідчення водія ОСОБА_3 в частині того, що до моменту зіткнення вказаних транспорт засобів його автомобіль рухався з меншою швидкістю (60км/год) по відношенню до швидкості руху автомоб' «ВМW» не позбавлені технічного сенсу.

За всіма варіантами механізму ДТП (як сторони обвинувачення так і захисту), зіткнення між автомобілями «ВМW» та «Range Rover» реєстраційний номер НОМЕР_1 в повздовжньому плані дороги відбулося до місця де має початок відображення слідів заносу автомобіля «ВМW», що відображено в матеріалах кримінального провадження, свідчення про те, що занос автомобіля «ВМW» розпочався після зіткнення транспортних засобів не позбавлені технічного сенсу.

Точну причину настання заносу автомобіля «ВМW» на даному етапі експертним шляхом встановити не надається можливим, але найімовірнішою причиною настання його заносу, могли стати, або різкий поворот керма водієм автомобіля «ВМW» при дотичному зіткненні з автомобілем «Range Rover» реєстраційний номер НОМЕР_1 в процесі його обгону, або в наслідок впливу діючих ударних навантажень при зіткненні вказаних транспортних засобів.

Експерт вказує, що автомобіль «ВМW» та автомобіль «Range Rover» реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент зміни напрямку руху останнім рухалися паралельним курсом, з боковим інтервалом 0,6м, що визначено відповідно до розрахунку.

За обома варіантами механізму ДТП (сторони обвинувачення та захисту), водій автомобіля «ВМW» ОСОБА_7 при здійсненні маневру обгону повинен був дотримуватися безпечного бокового інтервалу.

Зміну дорожньої обстановки - зміну напрямку руху автомобілем, під керуванням водія ОСОБА_3 , вліво, до смуги руху автомобіля «ВМW», водій ОСОБА_7 повинен був оцінити, як небезпеку для руху, та негайно вжити заходів щодо зменшення швидкості керованого ним автомобіля, аж до зупинки.

Керуючи автомобілем в населеному пункті, вищевказаний водій повинен був рухатися зі швидкістю не більшою ніж 60км/год. Тобто для забезпечення безпеки дорожнього руху, водій ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п. 12.3, 12.4, 12.9(б), 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України.

Оскільки, автомобіль під керуванням водія ОСОБА_3 рухається з меншою швидкістю, перебуваючи в габаритній смузі руху автомобіля під керуванням водія ОСОБА_7 , який рухається попутно з більшою швидкістю, то контакт між вказаними транспортними засобами при умові їх прямолінійного руху з постійною швидкістю неминучий, тобто автомобіль ОСОБА_3 перешкоджав руху автомобіля ОСОБА_7 .

Водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем в населеному пункті, повинен був рухатися зі швидкістю не більшою ніж 60км/год. Автомобіль ОСОБА_3 , що рухається попереду в попутному напрямку, з меншою швидкістю в межах габаритної смуги руху автомобіля «ВМW», водій ОСОБА_7 повинен був оцінити, як перешкоду для руху та вжити заходів, щодо зниження швидкості керованого ним автомобіля до швидкості перешкоди, або безпечного її об`їзду. Наведений порядок дій водія регламентовано вимогами п.п. 12.3, 12.4, 12.9(б) Правил дорожнього руху України.

Перед зміною напрямку руху, водій ОСОБА_3 повинен був впевнитися, що здійсненням маневру, він не створить небезпеки, або перешкоди для руху іншим його учасникам. Дії водія перед здійсненням маневру передбачені вимогами п. 10.1 Правил дорожнього руху України.

Обрана водієм ОСОБА_7 фактична швидкість руху керованого ним автомобіля 120... 100 км/год, перевищує допустиму швидкість руху в населеному пункті 60км/год, тому дії вказаного водія не відповідали вимогам п.п. 12.4, 12.9(б) ПДР України. В разі, якщо б водій ОСОБА_7 здійснював рух з допустимою швидкістю в населеному пункті 60км/год, то автомобіль, який рухався з більшою швидкістю - 110км/год, 90км/год постійно віддалявся, і відстань між автомобілями збільшувалася, що виключало настання події ДТП взагалі. Тобто, водій ОСОБА_7 мав технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем під керуванням водія ОСОБА_3 , діючи у відповідно із вимогами п.п. 12.4, 12.9 б) ПДР України. ОСОБА_7 , відповідно до наведених розрахунків, діючи у відповідності з вимогами п. 12.3 ПДР України мав технічну можливість знизити швидкість керованого ним автомобіля до швидкості руху автомобіля під керуванням водія ОСОБА_3 , чим запобігти зіткненню вказаних транспортних засобів.

Окрім того, зазначено що водій ОСОБА_3 застосувавши маневр відвороту ліворуч, створив небезпеку для руху водієві ОСОБА_7 , так як останній, був змушений застосувати екстрене гальмування.

Оскільки водій ОСОБА_3 застосованим маневром створив небезпеку для руху водієві ОСОБА_7 то слід дійти висновку про те, що дії водія ОСОБА_3 не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР України і обумовили настання зіткнення з зазначеним автомобілем.

Оскільки водій автомобіля «ВМW» при обгоні автомобіля «Range Rover» не дотримався безпечного бокового інтервалу, то в його діях вбачаються невідповідності вимогам п.п. 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України.

Експерт ОСОБА_19 в судовому засіданні доповів, що він проводив експертизу про яку вказано вище. Пояснив, якби водій ОСОБА_7 дотримувався швидкості дорожнього руху, то зближення транспортного засобу з автомобілем під керуванням ОСОБА_3 не настало, ДТП виключалось би взагалі. ОСОБА_7 не дотримувався інтервалу зближення транспортних засобів, відповідно до розділу 13 ПДР обгін не дозволяється. ОСОБА_7 здійснював обгін з небезпечним інтервалом зближення транспортних засобів.

Згідно експертного висновку між вказаними автомобілями боковий інтервал 0,6 м. Теоретично мінімально допустимий інтервал зближення 1,85-1,65 метра. Водій ОСОБА_7 створив умови для того щоб потрапити в дану ситуацію ДТП, так як перевищив швидкість руху та не витримав боковий інтервал. Водій ОСОБА_3 не виконав пункти 10.1,12.4 ПДР України. Категорично не можна сказати хто з водіїв перший порушив Правила дорожнього руху, які призвели до негативних наслідків. Якби водій ОСОБА_7 не перевищував швидкість руху він не здогнав би водія ОСОБА_3 . Наполягав на тому, що водій ОСОБА_7 особисто створив ситуацію ДТП, він перевищив швидкість руху, не дотримався бокового інтервалу.

Судом, за клопотанням сторони обвинувачення, досліджувалися письмові докази та допитувалися свідки, на які прокурор посилався як на доведеність вини ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. ч.2 ст.286 КК України, надані докази прокурор вважає належними, допустимими та достовірними.

Інші докази, крім перелічених вище, стороною обвинувачення та захисту суду не надавалися.

Сторона обвинувачення покладається на доказ вини ОСОБА_3 на висновок експерта № 901 від 28.05.2013 року, про який вказано в обвинувальному акті, де зазначено, що смерть ОСОБА_7 , наступила від сполученої травми голови і тулубу яка супроводжувалась множинними переломами кісток скелету, ушкодженням внутрішніх органів і ускладнилась травматичним шоком, що підтверджується характером і тяжкістю виявлених тілесних ушкоджень (т.1 а.с.2), однак вказаний документ суду для дослідження наданий не був.
Згідно із ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій пред`явлено обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Аналізуючи всі надані суду висновки авто технічних та транспортно -трасологічних експертиз, суд враховує положення ч.10 ст. 101 КПК України, згідно до якої висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути мотивована у відповідній постанові, ухвалі, вироку. Згідно ж Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30.05.1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» із наступними змінами, при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.
Згідно ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Згідно ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Об`єктивність висновків експертів сумнівів не викликає, у судовому засіданні не встановлено даних щодо відсутності належної кваліфікації та повноважень експертів, наявності істотних порушень вимог КПК при проведенні експертиз.
Відповідно до ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотиви і мета вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Відповідно до ч.2 ст.92 КПК України, обов`язок доказування належності і допустимості доказів, покладається на сторону, що їх подає.
За ч.2 ст.286 КК України передбачена кримінальна відповідальність, зокрема, за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого. При цьому порушення правил безпеки дорожнього руху повинні знаходитися у прямому причинному зв`язку з негативними наслідками, що настали.
Суд зазначає, що стороною обвинувачення не доведено причинного зв`язку між діями ОСОБА_3 пов`язаного з порушення правил безпеки дорожнього руху по керуванню транспортним засобом з настанням смерті ОСОБА_7 .
Згідно Постанови Пленуму Верхового Суду України від 23 грудня 2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із змінами), у пункті 7- роз`яснено, що у випадках, коли передбачені статтею 286 КК суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома або більше водіями транспортних засобів, суди повинні з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. При цьому треба мати на увазі, що за певних умов виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом.
Судом встановлено, що водії ОСОБА_3 та ОСОБА_7 при керуванні транспортними засобами мали порушення Правил дорожнього руху України, але сторона обвинувачення, поза розумним сумнівом, не довела перед судом причину зіткнення транспортних засобів «ВМW» та автомобіля «Range Rover» реєстраційний номер НОМЕР_1 ; причинний зв`язок учасників транспортної пригоди між діянням та наслідками, що настали; черговість порушень які вчинили обвинувачений та потерпіла особа; хто з них створив небезпечну дорожню обстановку, аварійну ситуацію; тобто не доведено ступінь участі кожного з них у дорожній пригоді. Суд приходить до висновку, що зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, можливості збирання додаткових доказів судом вичерпана.
Стаття 10 КПК України встановлює рівність всіх перед законом і судом.
Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України та аналогічна позиція держави закріплена й у частині 2 ст. 17 КПК України, де зазначено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а, відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Таку позицію висловлює Пленум Верховного Суду України в Постанові №9 від 01 листопада 1996 року (з наступними змінами) «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» в п. 18, а відповідно до п. 19 цієї ж постанови, визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.
Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статей 10 і 11 Загальної декларації прав людини та ст.14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права, кожна людина, яка звинувачується у вчиненні злочину, має право вважатися безвинною доти, доки її вина не буде встановлена законним чином шляхом прилюдного розгляду її справи незалежним і безстороннім судом на основі повної рівності, з додержанням всіх вимог справедливості, і з забезпеченням всіх можливостей для захисту.
При цьому, суд враховує, що однією із засад судочинства є, зокрема змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п.4 ст.129 Конституції України). Принцип змагальності конкретизовано і в ст.22 КПК України, якою також встановлено, що під час кримінального провадження суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до ст. 46 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання на території України.
Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 р. передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права».
Так, у справі «Барбера, Мессегуе і Хабардо проти Іспанії» від 6 грудня 1998 р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.
Відповідно до ст. 323 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Згідно до ч.3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови, доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Тож будь-які припущення, думки, догади, якими б вони привабливими не були і кому б вони не належали, при вирішенні питання про вину особи доказами не можуть бути і значення не мають. Вони можуть бути використані лише для висунення версій, але не для обґрунтування вини. Такі припущення лише підтверджують сумнів, а він має бути витлумачений тільки на користь обвинуваченої особи.
Така позиція також знаходить своє відображення і в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 року №5 «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку». Відповідно до п. 23 вказаної постанови, є недопустимим обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Згідно вказаної постанови, виправдувальний вирок постановляється: за відсутністю події злочину, коли судовим розглядом справи встановлено, що діяння, у вчиненні якого обвинувачувався підсудний, взагалі не мало місця або відсутній причинний зв`язок між діянням підсудного і шкідливими наслідками, настанням яких обумовлюється злочинність діяння, зокрема, коли шкідливі наслідки настали внаслідок дій особи, якій заподіяно шкоду, або в результаті дії сил природи тощо.
Виправдувальний вирок постановляється судом у випадках передбачених ст.284 та 373 КПК України. Пункт 3 ч.1 ст. 373 КПК України також встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність в діянні ОСОБА_3 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Приймаючи рішення з постановленням виправдувального вироку у даній справі, суд також бере до уваги обов`язок дотримуватися розумних строків розгляду справи.
При цьому суд зважає на практику Європейського суду, зокрема на справу «Федорченко та Лозенко проти України» 20 вересня 2012 року, де Європейським судом зверталася увага на фактах неможливості встановити «поза розумним сумнівом» причетність до вчинення злочину, відтак констатовано порушення ст. 14 у поєднанні з ст. 2 Конвенції в її процесуальному аспекті, у зв`язку з не проведенням державними органами розслідування можливих інших мотивів, а також на справу «Зароченцев проти України» від 10 січня 2013 року, де Європейський суд встановив порушення п. 1 ст. 6 Конвенції у зв`язку з незабезпеченням національними органами розгляду справи упродовж розумного строку.
Вважаючи достатньо забезпеченим в ході судового процесу процесуальні права прокурора та потерпілого, не надання ними додаткових доказів у підтвердження доведеності події та вини обвинуваченого, суд також виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його права та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь - якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Сумнівний характер наявності причинного зв`язку між діями обвинуваченого ОСОБА_3 та настанням ДТП не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов свій вияв як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема також в рішенні від 21.07.2011 року у справі «Коробов проти України», в якому зазначалось, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумпцій факту.
Однак, аналіз перерахованих вище доказів на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими у процесі судового розгляду й оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом і оцінюючи кожен доказ з точку зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності і взаємозв`язку, та враховуючи, що можливості для збору додаткових доказів вичерпано, а стороною обвинувачення не подано інших доказів для ухвалення обвинувального вироку, суд приходить до висновку, що судом не здобуто і стороною обвинувачення не доведено жодних переконливих доказів наявності в діянні обвинуваченого ОСОБА_3 складу інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, які згідно Конституції України, Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, були б прийняті судом до уваги.
Тому суд, оцінюючи досліджені по справі докази з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності, прийшов до переконання, що вони не обґрунтовують та не доводять пред`явленого обвинувачення ОСОБА_3 , а тому його необхідно виправдати в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України з підстав передбачених ст. 373 КПК України, тобто за недоведеністю наявності в його діянні складу кримінального правопорушення, оскільки зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення, всі можливості зібрання додаткових доказів вичерпані, а сумніви щодо доведеності обвинувачення усунути неможливо, а тому суд тлумачить їх на користь обвинуваченого.
У відповідності до ст. 124 КПК України, процесуальні витрати розподіляються у разі ухвалення обвинувального вироку. Таким чином, понесені по цій справі та підтверджені судові витрати на залучення експерта компенсуються за рахунок держави. Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався. Цивільний позов ОСОБА_5 за її ж клопотанням, залишено без розгляду. Речові докази - залишити в розпорядженні власників.
Керуючись ст. 370, 371, 374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і виправдати його у зв`язку з недоведеністю, що в його діях є склад даного кримінального правопорушення.
Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, віднести на рахунок держави.
Речовий доказ, автомобілі - залишити в розпорядженні власників.
Роз`яснити виправданому ОСОБА_3 право на поновлення в правах, обмежених під час кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1