Провадження № 1-кс/344/3062/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2017 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , прокурор прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність заступника прокурора Івано-Франківської області, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР після отримання заяви про кримінальне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася з скаргою, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР про вчинене кримінальне правопорушення суддею Снятинського районного суду ОСОБА_6 та суддею Апеляційного суду Івано-Франківської області ОСОБА_7 . Просила визнати незаконною бездіяльність заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_8 яка полягає у невнесенні ним відомостей до ЄРДР після отримання заяви про кримінальне правопорушення та зобов`язати невідкладно внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування.

В судовому засіданні скаржниця, адвокат вимоги скарги підтримали в повному обсязі та просили їх задоволити.

Прокурор відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечив, оскільки, прокуратура Івано-Франківської області не наділена правом давати оцінку рішенням судів. У випадку непогодження із прийнятими рішеннями, їх слід оскаржувати у вищі інстанції, що і було зроблено скаржником.

Беручи до уваги пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали скарги, вважаю наступне.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України.

Зокрема, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 214 КПК України бездіяльність слідчого, прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і є предметом оскарження в порядку ст. 303 КПК України, полягає у невнесенні вказаними особами відповідних відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань впродовж 24 години після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відомості, які підлягають внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань та їх перелік визначені ч. 5 ст. 214 КПК України, відповідно до положень якої до Єдиного реєстру досудових розслідувань підлягають внесенню, серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела.

При цьому, виходячи зі змісту ст. 214 КПК України, повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомленні потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення наділені слідчий, прокурор.

Як вбачається із матеріалів скарги, ОСОБА_3 зверталась до Національного антикорупційного бюро України із заявою від 14.07.2017 року щодо можливих незаконних ддій окремих суддів Снятинського районного суду Івано-Франківської області та Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Листом від 19.07.2017 року за №11-006/25425 вищевказану заяву було направлено за належністю до прокуратури Івано-Франківської області, оскільки, розгляд порушених у даному зверненні питань не відноситься до компетенції НАБУ.

Згідно відповіді прокуратури Івано-Франківської області від 28.07.2017 року за №15-1980-17 ОСОБА_3 було відмовлено у внесенні до ЄРДР заяви про злочин судді Снятинського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_6 та судді Апеляційного суду Івано-Франківської області ОСОБА_7 , оскільки, праввосуддя в Україні здійснюється виключно судами. При здійсненні правосуддя судді незалежні і подкоряються лише закону. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Відповідно до постанови ПВС України №8 від 13.06.2007 року Про незалежність судової влади судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом у іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Виключне право перевірки законності та обгрунтованості судових рішень має суд. Таким чином, обставин, які б свідчили про вчинення суддями Снятинського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_6 та Апеляційного суду Івано-Франківської області ОСОБА_7 кримінального правопорушення у зверненні не наведено, тому відомості до ЄРДР за даним зверненням не вносились.

Зі змісту скарги вбачається, що, доводи скаржниці та її адвоката про наявність в діях Снятинського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_6 та судді Апеляційного суду Івано-Франківської області ОСОБА_7 ознак кримінально-карних діянь зводяться до незгоди з дотриманням процесуального законодавства та неправильного застосування норм матеріального права при ухваленні ними рішень.

В своїй скарзі ОСОБА_3 фактично висловлює незгоду з рішенням суду.

У відповідності до положень ст.ст. 124, 125 Конституції України, ст. 47 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачено, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом. Вказана норма закону визнана конституційною згідно з Рішенням Конституційного Суду № 8-рп/2011 від 12.07.2011 року.

При оцінці рішень судді як незаконних, в тому числі і як неправосудних, слід керуватись правовими позиціями Конституційного Суду України, викладених у Рішенні у справі за конституційним поданням 53 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України окремих положень Закону України «Про Вищу раду юстиції» від 11 березня 2011р. № 2-рп/2011

Важливим у наведеній правовій позиції КС України є те, що оцінка процесуальним діям судді може даватись тільки судами апеляційної чи касаційної інстанції, і не може даватись будь-якими органами, їх посадовими особами, організаціями, підприємствами і установами, громадянами тощо.

Як визначено п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 13.06.2007 року №8 «Про незалежність судової влади» відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Додатком до Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленої Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 р. на 1098му засіданні заступників міністрів, зазначено (встановлено), що судові рішення мають бути обґрунтовані та оголошені публічно, однак судді не зобов`язані роз`яснювати, якими переконаннями вони керувалися при прийнятті таких рішень (§15); рішення судів не можуть підлягати будь-якому перегляду поза межами апеляційних процедур, закладених в законодавстві (§16); коментуючи рішення суддів, виконавча та законодавча влада мають уникати критики, яка може підірвати незалежність судової влади або довіру до неї (§18); тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості (§66); тлумачення закону, оцінювання фактів або доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для кримінальної відповідальності, крім випадків злочинного наміру (§68); дисциплінарне провадження може бути ініційоване, якщо суддя не виконав свої обов`язки ефективно та належним чином (§69); судді не повинні нести особисту відповідальність за випадки, коли їхні рішення були скасовані або змінені в процесі апеляційного розгляду (§70).

VII Конгрес ООН по запобіганню злочинності і поводженню з правопорушниками 1985 р. схвалив Основні принципи незалежності судових органів, де проголошується, що незалежність судових органів гарантується державою і закріплюється в Конституції або законах країни; судові органи вирішують передані їм справи неупереджено, на підставі фактів і відповідно до закону, без будь-яких обмежень, неправомірного впливу, спонукання, тиску, погроз або втручання прямого чи непрямого з будь-якого боку і з будь-яких причин; незалежність судових органів дає їм право і вимагає від них забезпечення справедливого ведення судового розгляду і додержання прав сторін.

Отже, поки рішення суду зберігає законну силу, не можна ставити під сумнів його правосудність, а крім того не може бути підставою для притягнення судді до відповідальності і скасування в установленому порядку судових рішень, оскільки, суддя діяв добросовісно за своїм внутрішнім переконанням.

Незгода з рішеннями суду сама по собі не може вказувати на наявність в діях судді упередженості, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

У відповідності до вимог КПК України до ЄРДР має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Згідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим кодексом.

Системний аналіз вищезазначених положень закону, дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне порушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину), а якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

В даному випадку, об`єктивні ознаки злочину, передбаченого ст. 375 КК України, полягають в процесі розгляду цивільної справи та як наслідок постановленні суддею завідомо неправосудного рішення.

А отже, врахування наявності чи відсутності процесуальних порушень при розгляді справи, оцінка, значення таких обставин можлива тільки в порядку перегляду справи в апеляційному чи касаційному провадженні і виключно повноважним складом суду, що розглядає справу.

Тому, внесення до ЄРДР та досудове провадження за заявою сторони спору, не повинно по суті підміняти апеляційний чи касаційний перегляд рішення суду.

З огляду на вищезазначене, слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення скарги і відповідно до ст.ст.124, 125 Конституції України, ст. 47 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», Рішення Конституційного Суду № 8-рп/2011 від 12.07.2011 року, п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 13.06.2007 року №8 «Про незалежність судової влади», ст.ст. 214, 303, 306-307, 309, 532 КПК України, -

У Х В А Л И В :
В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність заступника прокурора Івано-Франківської області, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР після отримання заяви про кримінальне правопорушення відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1