Провадження №1-кп/639/464/17
Справа №639/4917/17
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження внесене до ЄРДР 25 липня 2017 року за №0001529 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, громадянки України, раніше не судимої, не одруженої, маючої на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ;

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

20 липня 2017 року о 20.00 год. ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходилась на території двору, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де стала ініціатором сварки зі своєю сусідкою, ОСОБА_4 , на грунті раніше сформованих неприязних відносин. Саме в той час у неї виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 будь-якого ступеня тяжкості. Далі ОСОБА_5 , застосовуючи фізичне насилля, спочатку спричинила одну подряпину своєю лівою рукою по правій щоці ОСОБА_4 та продовжуючи свої дії, подряпала нігтями рук обличчя, грудини ОСОБА_4 та нанесла їй один удар ногою в ділянку фалангових пальців лівої ноги. В подальшому, ОСОБА_7 , намагаючись захистити ОСОБА_4 від дій ОСОБА_5 , відтягнув останню від потерпілої, тим самим припинив їй дії. В результаті діяння ОСОБА_5 спричинила потерпілій ОСОБА_4 тілесні ушкодження, а саме: садна на шкірі правої щоки, в ділянці проекції яремної ямки, на поверхні лівого плеча, на поверхні правого плеча, на правій молочній залозі в ділянці верхньо-внутрішнього квадранта, в проекції тіла грудини, на тильній поверхні лівої стопи в ділянці основних фаланг 3-4 пальців, синці на поверхні правого плеча, на правій молочній залозі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому злочині визнала повністю та повідомила, що конфлікт між нею та потерпілою виник на побутовому грунті. Вона дійсно нанесла тілесні пошкодження так як вказано вище. Але вважає також неадекватною поведінку ОСОБА_4 , яка її і спровакувала на такі дії.

З показань потерпілої ОСОБА_4 , обвинувачена постійно провокує конфлікти. 20.07.2017 року вона зі своїм чоловіком та його другом повернулись до дому, але у двір потрапити не змогли, оскільки ОСОБА_5 замінила замок та їх не повідомила. Коли вони пройшли у двір, їм на зустріч вийшла ОСОБА_5 , яка почала одразу лаятися. Далі ОСОБА_5 підійшла до неї та нанесла одну подряпину своєю лівою рукою на правій щоці та продовжуючи свої дії, подряпала нігтями рук обличчя, грудини та нанесла їй один удар ногою в ділянку фалангових пальців лівої ноги. Після цього до них підбігли сторонні особи і відтягли ОСОБА_5 .

Показання потерпілої в сукупності з іншими доказами підтверджують обставини, про які вона повідомила та вказують на злочинність дії обвинуваченої ОСОБА_5 .

Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду не викликають сумнівів, так як вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, относимість, допустимість та достатність яких встановлена судом.

Беручи до уваги повне визнання обвинуваченою ОСОБА_5 своєї провини, а також те, що вона не піддає сумніву фактичні обставини справи, а також правильність розуміння обвинуваченою зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності і істинності позиції обвинуваченої, а у зв`язку з цим, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ними не оспорюються, розглянув дану справу в порядку ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченої, потерпілої.

Аналізуючи обставини, що визнаються учасниками судового провадження, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_5 в обсязі пред`явленого обвинувачення (ст. 337 КПК України) є доведеною. Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

В судовому засіданні були вивченні дані про особу обвинуваченої, встановлено, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання, раніше не судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні малолітню дитину.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України, суд вважає вчинення злочину особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, а саме з принципів справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів та враховує характер і ступень тяжкості скоєного злочину, особу обвинуваченої, відношення ОСОБА_5 до скоєного злочину та вважає, що виправлення обвинуваченої та попередження скоєння нею нових злочинів можливо без відбуття покарання в місцях позбавлення волі, а тому слід обрати покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства.

Обвинуваченою ОСОБА_5 , було заявлено клопотання про застосування відносно неї амністії, звільнивши її від відбування покарання, оскільки вона має на утриманні неповнолітню дитину 2006 року народження, вчинила злочин невеликої тяжкості, з наслідками застосування амністії ознайомлена.

Прокурор та потерпіла в судовому засіданні не заперечували проти звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Як встановлено ст. 85 КК України, на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання на підставі ч. 2 ст. 86 КК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні», амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно яких осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинення діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

07 вересня 2016 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року №1810-УІІ. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно. В ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» вказано, що питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Відповідно до п. «в» Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року №1810-УІІ, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких з зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: підлягають особи не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_5 є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно якого не позбавлена батьківських прав.

ОСОБА_5 вчинила злочин невеликої тяжкості, які скоїла до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році».

Обмежень, щодо застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_5 амністії, передбачених ст.. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» судом не встановлено. Амністія до неї раніше не застосовувалась.

За таких обставин, суд вважає, що на обвинувачену ОСОБА_5 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому вона підлягає звільненню від відбування покарання.

Суд роз`яснює обвинуваченій ОСОБА_5 наслідки застосування амністії, а саме: амністія в подальшому протягом останніх десяти років до неї не може бути застосована.

На підставі викладеного, керуючись ст.. 349, 373, 374 КПК України, Законом України «Про застосування амністії в Україні» та Законом України «Про амністію у 2016 році», суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді громадських робіт на строк двісті годин.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання, призначеного за цим вироком у зв`язку з амністією.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається прокурору, обвинуваченій, потерпілій.

Суддя ОСОБА_1