АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 08 грудня 2017 року щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,-

в с т а н о в и л а :

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 08 грудня 2017 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 18 жовтня 2012 року Апеляційним судом міста Києва за ч. 2 ст. 187 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений 29 квітня 2016 року з Первомайської виправної колонії Харківської області № 117 по відбуттю строку покарання,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Згідно з вироком суду 26 серпня 2016 року приблизно о 06 годині 30 хвилин ОСОБА_5 знаходячись за адресою, м. Київ, проспект Григоренка, 23 побачив, що попереду нього йде раніше невідома йому громадянка ОСОБА_8 , яка тримала у своїх руках сумки. Скоротивши дистанцію, ОСОБА_5 помітив, що у ОСОБА_8 на шиї знаходиться належний останній золотий ланцюжок, в результаті чого у нього виник раптовий злочинний умисел, направлений на повторне, відкрите викрадення чужого майна, поєднане із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне, відкрите викрадення чужого майна, поєднане із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, - ОСОБА_5 , користуючись своєю фізичною перевагою та відсутністю навкруги сторонніх осіб, які б могли завадити його злочинним намірам, підійшов зі сторони спини потерпілої. Знаходячись позаду ОСОБА_8 , ОСОБА_5 несподівано для неї схопився руками за ії золотий ланцюжок, який знаходився у неї на шиї, та намагався його зірвати, однак ОСОБА_8 почала чинити опір. З метою подолання опору потерпілої, ОСОБА_5 повалив її на землю та своєю правою рукою стиснутою у кулак наніс декілька спрямованих ударів в обличчя.
Подолавши своїми діями волю до опору ОСОБА_8 , ОСОБА_5 шляхом ривка, зірвав з її шиї золотий ланцюжок вартістю 10 000 гривень та побіг за будинок АДРЕСА_3 , тим самим спричинив ОСОБА_8 матеріальної шкоди на вказану суму та фізичного болю.

Обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі, не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій, просить скасувати вирок Дарницького районного суду від 08 грудня 2017 року та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з застосуванням максимального умовного терміну, тобто, 3 роки іспитового терміну.

При цьому апелянт посилається на те, що суд не навів у вироку належних і достатніх мотивів прийнятого рішення щодо міри покарання, та не врахував дані про особу обвинуваченого, який не перебуває на обліку лікаря-психіатра, за місцем останнього місця роботи характеризується задовільно. Також суд не врахував відсутність обставин, що обтяжують покарання, та наявність обставин, що пом`якшують покарання щире каяття і допомога слідству, відсутність претензій з боку потерпілої.

За таких обставин, суд, на думку обвинуваченого, не застосував закон, який підлягав до застосування, а саме - ст. 75 КК України.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_5 подав клопотання, у якому прохав змінити вирок Дарницького районного суду м. Києва від 08 грудня 2017 року щодо нього, застосувавши вимоги ст. 75 або ст. 69 КК України, та відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015) зарахувати до строку покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, починаючи з 28.09.2017 по день вступу вироку в законну силу, оскільки злочин вчинено 26.08.2016.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу з доповненнями, пояснення прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст.186 КК України в апеляції не заперечується і колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування вироку в цій частині у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 404 КПК України.
При призначенні покарання ОСОБА_5 суд першої інстанції врахував, що скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який є раніше судимим за вчинення тяжкого корисливого злочину, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем останньої роботи характеризується позитивно, за місцем проживання характеризується задовільно, обставину, яка пом`якшує покарання, - щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання, і призначив покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.
Отже, з вироку суду убачається, що при призначенні покарання ОСОБА_5 суд врахував всі обставини, на які посилається в апеляції обвинувачений, а тому доводи апеляційної скарги щодо неврахування обставин провадження, даних про особу обвинуваченого та обставин, що пом`якшують покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Також з вироку суду убачається, що суд розглядав можливість застосування відносно ОСОБА_5 вимог ст. 69 та ст. 75 КК України, проте не знайшов підстав для призначення обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої ч. 2 ст. 186 КК України, чи звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК, і за відсутністю передбачених законом підстав, не застосував положень вказаних законів. Такі висновки суду відповідають фактичним обставинам провадження та ґрунтуються на вимогах закону, тому колегія суддів вважає їх обґрунтованими.
Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про невмотивованість судового рішення, оскільки висновок про неможливість застосування щодо ОСОБА_5 вимог ст. 69 та ст. 75 КК України у вироку вмотивовано.
Клопотання про зарахування до строку покарання часу попереднього ув`язнення на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015) не може бути задоволено, оскільки згідно з вироком строку відбування покарання ОСОБА_5 обчислюється з моменту затримання 28.09.2017 року.
На момент затримання ОСОБА_5 ч. 5 ст. 72 КК України діяла в редакції Закону від 18.05.2017, відповідно до якої попереднє ув`язнення зараховується у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Обчислюючи початок строку покарання ОСОБА_5 з моменту затримання 28.09.2017, суд практично виконав вимоги ч. 5 ст. 72 КК України в редакції закону від 18.05.2017.
Та обставина, що ОСОБА_5 засуджується за злочин, вчинений 26.08.2016, у даному разі значення не має, оскільки строк попереднього ув`язнення визначається моментом затримання, а не вчинення злочину.
Отже, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку Дарницького районного суду м. Києва від 08 грудня 2017 року щодо ОСОБА_5 , як про це прохав апелянт.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а :

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 08 грудня 2017 року щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення копії судового рішення.

С у д д і :

ОСОБА_9 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/2010/2016 Категорія КК: ч. 2 ст. 185, ч.3 ст.15, ч. 2 ст. 185

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10
Доповідач ОСОБА_1