Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/99/18
У Х В А Л А

25 січня 2018 року слідчий суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 на постанову прокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 від 13 грудня 2017 року про відмову в задоволенні клопотання,-

встановив:

Адвокат ОСОБА_3 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_4 зі скаргою, в якій просить скасувати постанову від 13 грудня 2017 року, винесену прокурором Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_4 від 30 листопада 2017 року про передачу кримінального провадження №0000250 для подальшого досудового розслідування до НАБУ незаконною та зобов`язати Генерального прокурора України або його відповідного заступника в межах своїх повноважень розглянути таке клопотання від 30 листопада 2017 року відповідно до вимог ст.ст. 218, 220 КПК України.

В обґрунтування скарги зазначено, що 30 листопада 2017 року ОСОБА_4 подав прокурору Черкаської області клопотання, в якому просив виконати процесуальну дію передати кримінальне провадження до іншого органу досудового розслідування НАБУ.

За результатами розгляду вказаного клопотання прокурором відділу ГПУ ОСОБА_5 винесено незаконну постанову від 13 грудня 2017 року про відмову в задоволенні клопотання.

Незаконність вказаної постанови полягає у недотриманні прокурором відділу ОСОБА_6 вимог п.2ч.5 ст.110КПК України, оскільки в її мотивувальній частині не містяться відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови та мотивів її прийняття, їх обґрунтування та мається незаконне посилання на положення цього Кодексу

У судовому засіданні захисник підтримав доводи своєї скарги та наполягав на її задоволенні. Зауважив, що прокурором грубо порушується право на захист ОСОБА_4 , оскільки проведення досудового розслідування неналежним органом створює ряд незручностей для учасників кримінального провадження та перешкоджає належній участі в кримінальному провадженні сторони захисту. Окремо наголосив на невідповідності оскаржуваної постанови прокурора вимогам законодавства щодо обґрунтованості та вмотивованості.

Підозрюваний ОСОБА_4 підтримав доводи свого захисника та наполягав на задоволенні скарги.

Прокурор в судове засідання не з`явився, що згідно ч.3 ст.306 КПК України не перешкоджає розгляду скарги.

Заслухавши доводи захисника ОСОБА_3 та підозрюваного ОСОБА_4 , дослідивши надані слідчому судді письмові докази, вважаю, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З огляду на зміст п.1, 7 ч.1 ст.303 КПК України в контексті положень ч.3, 4 ст.21 КПК України, ст.55 Конституції України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, постанова прокурора про відмову у передачі кримінального провадження іншому органу досудового розслідування може бути оскаржена до слідчого судді.

В судовому засіданні встановлено, що слідчим підрозділом прокуратури Черкаської області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000250, в рамках якого ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.2 ст.364, ч.2 ст.28 ч.1 ст.366, ч.5 ст.27, ч.2 ст.28, ч.1 ст.197-1, ч.5 ст.27 ч.2 ст.197-1, ч.5 ст.27, ч.2 ст.28 ч.3 ст.197-1, ч.5 ст.27 ч.3 ст.209 КК України. До складу групи прокурорів, що здійснюються процесуальне керівництво кримінального провадження входять прокурори Генеральної прокуратури України, зокрема, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 .. Старшим групи прокурорів є заступник Генерального прокурора України ОСОБА_7 ..

30 листопада 2017 року ОСОБА_4 подав прокурору Черкаської області клопотання, в якому просив виконати процесуальну дію передати кримінальне провадження до іншого органу досудового розслідування НАБУ.

За результатами розгляду вказаного клопотання прокурором відділу ГПУ ОСОБА_5 винесено незаконну постанову від 13 грудня 2017 року про відмову в задоволенні клопотання.

Надаючи оцінку обґрунтованості доводам скарги варто звернути увагу, що правила визначення підслідності досудового розслідування кримінальних правопорушень передбачені ст.216 КПК України. Необхідність суворого дотримання зазначених правил обумовлена дією принципу законності в кримінальному провадженні, який передбачає обов`язок будь-яких службових осіб органів державної влади під час кримінального провадження неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Порушення таких правил може мати наслідком визнання зібраних під час досудового розслідування доказів недопустимими (ст.86 КПК України).

Системний аналіз змісту ст.ст.36, 216, 218 КПК України свідчить, що під час досудового розслідування підслідність визначається постановою прокурора, який здійснює нагляд за досудовим розслідуванням. Забезпечення контролю з правомірності дій прокурора та органу досудового розслідування, щодо дотримання належної процедури досудового розслідування, зокрема і дотримання правил підслідності, гарантується передбаченою законом процедурою кримінального провадження, яка передбачає перевірку таких обставин та надання їм оцінки судом під час розгляду кримінального провадження.

Аналіз змісту КПК України свідчить, що його норми не передбачають компетенції суду (слідчого судді) втручатися в порядок визначення органу досудового розслідування, оскільки це є виключним повноваженням сторони обвинувачення. Зазначений висновок обумовлюється і порядком розгляду спорів про підслідність, який визначений ч.5 ст.218 КПК України.

Отже питання визначення органу досудового розслідування є компетенцією прокурора, який бере участь у кримінальному провадженні. Враховуючи зазначене, слідчий суддя не втручаючись у зміст такої компетенції при розгляді скарги перевіряє лише дотримання відповідною службовою особою процедури прийняття такого рішення та наявності у такої особи правомочності його прийняття.

Таким прокурором є відповідні посадові особи прокуратури, які визначаються згідно положень ст.37 КПК України. При цьому за змістом даної норми закону в кримінальному провадженні може брати участь група прокурорів, але кожен з яких згідно ст.ст.36, 37 КПК України є самостійним у своїй процесуальній діяльності.

В даному випадку прокурор ОСОБА_5 входить до складу групи прокурорів в кримінальному провадженні №0000250, а відтак кожен має рівний обсяг компетенції щодо розгляду клопотань сторони захисту. Таким чином доводи захисника щодо неповно важності прокурора ОСОБА_5 вирішувати клопотання сторони захисту про передачу кримінального провадження іншому органу досудового розслідування є помилковим.

Необґрунтованим є доводи захисника щодо того, що клопотання ОСОБА_4 від мав вирішувати виключно Генеральний прокурор або його заступник. В цьому контексті слід звернути увагу, що такі посадові особи мають виключне право вирішувати лише спори про підслідність, а не клопотання учасників кримінального провадження. Тож для підтвердження наявності спору з питань підслідності кримінального провадження мають бути обставини, які свідчать про розбіжність вирішення такого питання між сторонами кримінального провадження. Стороною захисту не надано доказів того, що між сторонами кримінального провадження на момент подання клопотання від 22.11.2017р. існував спір щодо підслідності, а відтак доводи про необхідність розгляду такого клопотання виключно в порядку, передбаченому а.2 ч.5 ст.218 КПК України є передчасними.

Таким чином, вирішення прокурором ОСОБА_5 клопотання підозрюваного від здійснено у спосіб, передбачений законом і в межах його компетенції. До того ж аналіз змісту оскаржуваної постанови прокурора свідчить, що вона відповідає вимогам ст.110 КПК України в частині мотивування та обґрунтування висновків прокурора. В цьому контексті доводи захисника про наявність в оскаржуваній постанові прокурора посилань на норми КПК України, які не регулюють вирішуваного процесуального питання, не спростовують загальних ознак відповідності такого рішення вимогам законності, а тому не є підставою для його скасування.

За таких обставин, постанова прокурора від 13 грудня 2017 року про відмову у задоволенні клопотання захисника є такою, що за своїм змістом відповідає положенням ст.ст.110, 220 КПК України, винесена з врахуванням засад кримінального провадження, а тому підстави для її скасування відсутні.

На підставі вищевикладеного і керуючись ст.303, 306, 307 КПК України,-

ухвалив :

В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 на постанову прокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 від 13 грудня 2017 року про відмову в задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1