Дата документу Справа № 317/2038/15-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/334/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 317/2038/15-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.366 ч.1 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 березня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002216, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 04 вересня 2017 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина Російської Федерації, з вищою освітою, одруженого, який є особою з 3-ю групою інвалідності, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України,

в с т а н о в и л а:
вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 04 вересня 2017 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 366 КК України та виправдано у зв`язку із недоведеністю того, що у його діянні є склад вказаного кримінального правопорушення.

Вирішена доля речових доказів.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до зміненого прокурором у ході судового розгляду обвинувачення, ОСОБА_7 обвинувачувався у наступному.

10.03.2009 року, будучи директором житлово-експлуатаційного комунального підприємства «Альтернатива» (далі ЖЕКП «Альтернатива»), розташованого за юридичною адресою: Запорізька область, Запорізький район, с. Володимирівське, вул. Шкільна, 2, ОСОБА_7 склав акт технічного обстеження водопроводу за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с. Володимирівське, вул. 50 років Жовтня. Проведеним оглядом виявлено, що ОСОБА_9 самостійно здійснив врізку до центральної системи питного водопостачання, у зв`язку з чим ОСОБА_7 за результатами проведених розрахунків встановлено, що за весь час користування ОСОБА_9 водопроводом середня вартість користування складає 7601 грн. 83 коп., що обумовлено тривалим користуванням водопроводом 30 днів і діаметром труби водопроводу 20 мм, що і було відображено ОСОБА_7 в акті технічного обстеження водопроводу від 10 березня 2009 року. Вищевказаний складений на той час директором ЖЕКП «Альтернатива» ОСОБА_7 офіційний документ, акт технічного обстеження водопроводу від 10 березня 2009 року, із зазначенням у ньому суми заборгованості ОСОБА_9 за використання водопроводу в розмірі 7601 грн. 83 коп., був підписаний як самим ОСОБА_7 , так і присутніми при проведенні обстеження представниками ЖЕКП «Альтернатива» ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а також сусідом ОСОБА_9 ОСОБА_12 , який був присутній при проведенні технічного обстеження водопроводу.

24 березня 2009 року, директор ЖЕКП «Альтернатива» ОСОБА_7 , будучи директором житлово-експлуатаційного комунального підприємства «Альтернатива», тобто керівником підприємства, посада якого, відповідно до статуту підприємства, пов`язана з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, тобто службовою особою, достовірно знаючи про те, що заборгованість ОСОБА_9 за використання водопроводом складає згідно складеного ним при участі представників ЖЕКП «Альтернатива» 10 березня 2009 року акті технічного обстеження водопроводу 7601 грн. 83 коп., умисно склав в приміщенні ЖЕКП «Альтернатива» за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с. Володимирівське, вул. Шкільна, 2, акт технічного обстеження водопроводу за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с. Володимирівське, вул. 50 років Жовтня, куди вніс завідомо неправдиві дані розрахунок середньої заборгованості ОСОБА_9 за час використання водопроводом у сумі 2135 грн. 12 коп., шляхом зменшення кількості днів використання водопроводом з 30 до 15 і зменшення діаметра труби водопроводу з 20 мм до 15 мм, вказавши при цьому, що даний акт технічного обстеження складений 10 березня 2009 року. Крім цього, в зазначеному акті, складеному ОСОБА_7 , підпис в графі «присутні» ОСОБА_12 останньому не належить. Згідно висновку експерта Д/№154 від 22 травня 2009 року:

рукописний текст в акті технічного обстеження від 10 березня 2009 року абонента ОСОБА_9 , в якому зазначена заборгованість за використання водогоном у розмірі 2135 грн. 12 коп., а також підпис в графі «представники ЖЕКП «Альтернатива... Костюков Е.М.», виконані самим ОСОБА_7 ;

підпис в акті технічного обстеження від 10 березня 2009 року абонента ОСОБА_9 , в якому зазначена заборгованість за використання водогоном у розмірі 2135 грн. 12 коп., у графі «присутні... ОСОБА_12 » виконані не ОСОБА_12 , а іншою особою.

Вищевказаний акт технічного обстеження водопроводу директор ЖЕКП «Альтернатива» ОСОБА_7 , яке в дійсності 24 березня 2009 року не проводилось, з ціллю надання йому статусу офіційного документа підписав сам ОСОБА_7 і надав для підпису представникам ЖЕКП «Альтернатива» ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Акт технічного обстеження водопроводу з внесеними до нього ОСОБА_7 завідомо неправдивими відомостями розрахунку середньої заборгованості ОСОБА_9 за час користування водопроводом у сумі 2135 грн. 12 коп. і датою його складання, останній видав для розрахунку ОСОБА_13 донці ОСОБА_9 , а оригінал акту технічного обстеження водопроводу за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с. Володимирівське, вул. 50 років Жовтня, від 10 березня 2009 року в якому вказано, що за час використання водопроводу ОСОБА_9 середня вартість користування складає 7601 грн. 83 коп., ОСОБА_7 знищив.

Згідно висновку експерта Д/№153 від 22 травня 2009 року, фрагменти двох листів паперу, надані для проведення експертизи, складали раніше одне ціле, утворюючи оригінал акту технічного обстеження від 10 березня 2009 року абонента ОСОБА_9 , в якому вказана заборгованість за використання водогоном у розмірі 7601 грн. 83 коп.

Рукописний текст в графах оригіналу акту технічного обстеження від 10 березня 2009 року абонента ОСОБА_9 , в якому зазначена заборгованість за використання водогоном у розмірі 7601 грн. 83 коп., підпис в графі «представника ЖЕКП «Альтернатива» ОСОБА_7 » виконаний самим ОСОБА_7 .

Внаслідок цього, 24 березня 2009 року на підставі складеного і виданого директором ЖЕКП «Альтернатива» ОСОБА_7 акту технічного обстеження водопроводу, з внесеними до нього завідомо неправдивими відомостями відносно суми заборгованості за використання водопроводу і датою складання вказаного офіційного документа, ОСОБА_13 була здійснена оплата у сумі 2135 грн. 12 коп.

Вказані дії ОСОБА_7 органом досудового слідства кваліфіковані за ч. 1 ст. 366 КК України як складання та видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів.

Суд першої інстанції, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, проаналізувавши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що у діянні обвинуваченого ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, тобто складання та видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки матеріали кримінального провадження не містять доказів, які б поза розумним сумнівом вказували на те, що лічильник, який був оглянутий комісією при складанні акту від 10.03.2009 року та лічильник, який був оглянутий при складанні акту технічного обстеження водопроводу від 16.06.2009 року, протоколу огляду від 16.06.2009 року та протоколу огляду від 06.12.2012 року один і той самий. До матеріалів кримінального провадження стороною обвинувачення не надано доказів, які б поза розумним сумнівом вказували на те, що конкретний строк самовільного користування водою ОСОБА_9 , відмінний від того, який ОСОБА_7 зазначений у виправленому акті. Будь-яких доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_7 прямого умислу на складання завідомо неправдивого документа або на внесення до документа неправдивих відомостей, стороною обвинувачення також не надано.

В апеляційній скарзі прокурор вважає вирок суду необґрунтованим та незаконним через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження, надав неправильну оцінку добутим доказам, в дослідженні окремих доказів відмовив, у зв`язку із чим судове провадження проведено неповно та однобічно, висновки, викладені судом у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать дослідженим доказам по справі та матеріалам кримінального провадження. При постановленні вироку суд обґрунтував його прийняття тим, що згідно показань обвинуваченого ОСОБА_7 ним складено Акт технічного обстеження, який в подальшому не призвів до правових наслідків, а лише носив інформативний характер, у той час як інші докази у сукупності, суд залишив поза увагою, під час постановлення вироку на них не посилався, хоча вони були належним чином досліджені у судовому засіданні. Зокрема, судом за наслідками судового розгляду у вироку не надано оцінку свідченням заявника (свідка) ОСОБА_13 . При цьому, відповідно до вимог КПК України, якщо суд критично поставився до тих чи інших доказів та не приймає їх до уваги, то повинен викласти мотиви цьому у судовому рішенні. Однак, судом вказані вимоги не виконані, свідчення зазначеної особи та їх роль як доказів у кримінальному провадженні у вироку проігноровано. Зазначає, що вина ОСОБА_7 підтверджується актом технічного обстеження водопроводу від 10.03.2009 року, оскільки він містить істотну інформацію при виявлення самовільного підключення до водогону та розрахунок суми, яка підлягала оплаті внаслідок безоблікового водокористування, а також заборону подальшого водокористування до моменту погашення заборгованості. Крім того, складаючи акт, ОСОБА_7 діяв як службова особа ЖЕКП «Альтернатива» та від імені цього підприємства. Вказаний акт технічного обстеження водопроводу фіксує наявність у абонента певних порушень, відключення абонента від водопостачання і тягне за собою обов`язки у абонента здійснити певні дії, тобто виплатити вказану в акті суму заборгованості для подальшого підключення до водопостачання, тому висновки суду першої інстанції стосовно офіційності вказаного документа не відповідають дійсності.

На підставі викладеного, просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 2 років обмеження волі, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю. Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на 2 роки.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу, просив виправдувальний вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції; обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, та його захисника, які заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважали вирок суду законним і обґрунтованим; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 403 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою суд у вироку зазначає формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

На переконання колегії суддів вказані вимоги судом першої інстанції були дотримані.

Підстави для виправдання ОСОБА_7 і мотиви, з яких суд відкинув докази обвинувачення, викладені у вироку в повному обсязі.

Так, на підтвердження вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, сторона обвинувачення посилалась на покази свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 письмові покази ОСОБА_13 , а також наступні письмові і речові докази:

- протокол огляду від 24 березня 2009 року (в приміщенні ЖЕКП «Альтернатива»);
- протокол огляду від 24 березня 2009 року (щодо видачі ОСОБА_13 документів);
- висновок експерта Д/№153 від 22 травня 2009 року;

- оригінал та копію акту технічного обстеження від 10 березня 2009 року, в якому вказана заборгованість 7601,83 грн.;

- оригінал акту технічного обстеження від 10 березня 2009 року, в якому вказана заборгованість 2135,12 грн.;

- квитанція до прибуткового касового ордеру №1037 від 24 березня 2009 року;

- протокол огляду від 16 червня 2009 року;

- акт технічного обстеження від 16 червня 2009 року;

- протокол огляду від 06 грудня 2012 року;

- протокол огляду місця події від 20 лютого 2014 року.

Згідно ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на сторону обвинувачення, належності та допустимості доказів на сторону, що їх подає.

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а, відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Проаналізувавши вказані докази в їх сукупності (за виключенням протоколу огляду місця події від 20 лютого 2014 року, який фактично було визнано неналежним доказом, і письмових показів, наданих ОСОБА_13 під час досудового розслідування), суд дійшов до обґрунтованого висновку, що у діянні обвинуваченого ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Покази обвинуваченого ОСОБА_7 суд визнав такими, що підтверджують його невинуватість.

З показів допитаних в судовому засіданні свідків, письмових і речових доказів не випливало, що ОСОБА_7 було складено та видано завідомо неправдивий офіційний документ, оскільки ці докази не свідчили про неправильність розрахунків, проведених ОСОБА_7 під час складання акту технічного обстеження водопроводу від 10.03.2009 року, та, відповідно, неправдивості відомостей, що в ньому містились.

Так само зазначені докази не вказували на підтвердження наявності у ОСОБА_7 прямого умислу на складання завідомо неправдивого документа або на внесення до документа неправдивих відомостей.

Суд, проаналізувавши усі докази на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими у процесі судового розгляду й оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом і оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності і взаємозв`язку, прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не надано жодних доказів, які б поза розумним сумнівом доводили, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, тому суд дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 підлягав виправданню на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Зі вказаними висновками суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, апеляційна скарга може бути задоволена апеляційним судом у разі, якщо вона містить посилання на те, в чому полягає неправильність оскаржуваного вироку та містить визначені чинним процесуальним законом підстави для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення судом апеляційної інстанції. Лише за об`єктивного підтвердження таких підстав можливе скасування оскаржуваного вироку. В апеляційній скарзі прокурор ще раз цитує докази та доводи із обвинувального акту, яким надана правова оцінка судом, а не спростовує об`єктивними даними висновки місцевого суду.

Апелянт вважає, що вина ОСОБА_7 підтверджується актом технічного обстеження водопроводу від 10 березня 2009 року, однак колегія суддів зі вказаним доводом прокурора не погоджується, оскільки висновки суду на предмет того, що складений акт технічного обстеження водопроводу від 10 березня 2009 року не був офіційним документом та не породжував правозастосовних наслідків у частині вчиненого розрахунку, належним чином аргументовані у вироку, тоді як доводи апелянта про протилежне є неправильним тлумачення останнього положень примітки до ст. 358 КК України і правових позицій Верховного суду України в цьому контексті.

Щодо доводів апелянта про те, що судовий розгляд був неповний, через те, що судом не було дано оцінку показам свідка ОСОБА_13 , колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Згідно з ч. 2 ст. 327 КПК України, прибуття в суд забезпечується стороною кримінального провадження, яка заявила клопотання про його виклик. Суд сприяє сторонам кримінального провадження у забезпеченні явки зазначених осіб шляхом здійснення судового виклику.

Колегією суддів встановлено, що судом вживалися відповідні заходи для виклику і допиту свідка ОСОБА_13 , однак з причин незалежних від суду, допитати вказаного свідка не виявилися можливим. В свою чергу, прокурор явку ОСОБА_13 , яка є свідком сторони обвинувачення не забезпечив, тому, на переконання колегії суддів, посилання апелянта на неповний судовий розгляд є необґрунтованими.

Окремо слід зазначити, що розгляд, спочатку кримінальної справи, а потім кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 триває з 2009 року, при цьому вказівки, зазначені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про направлення справи на нове розслідування в повному обсязі стороною обвинувачення виконані не були, докази, на які сторона обвинувачення посилалася як на ті, що вказували на вину ОСОБА_7 , в більшій мірі були забрані ще під час досудового слідства в 2009 році. Тому, колегія суддів вважає, що відкладати розгляд вказаного провадження, внаслідок відсутності свідка ОСОБА_13 (і відсутності відомостей, коли її явку можна буде забезпечити і допитати), у суду не було підстав, оскільки в такому випадку суттєво порушуються загальні засади кримінального провадження щодо розумності строків його розгляду.

З вищевказаних підстав не можна визнати обґрунтованими і доводи прокурора про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Крім того, слід зазначити, що різна оцінка доказів суду, у порівнянні з їх оцінкою стороною обвинувачення, не може свідчити про їх неправильну оцінку судом або про його упередженість, а тому доводи прокурора про необґрунтованість та незаконність судового рішення через невідповідність висновків суду, викладених у ньому, фактичним обставинам кримінального провадження, а також через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, є надуманими і неспроможними.

Доказів на беззаперечну вину ОСОБА_7 , у скоєнні інкримінованого йому злочині поза розумним сумнівом, стороною обвинувачення надано не було як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду є законним і обґрунтованим.

Порушень кримінального та кримінального процесуального законодавства, що тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 04 вересня 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4