АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія: ч.1 ст.122 КК України С.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 грудня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
адвоката ОСОБА_7
засудженого ОСОБА_8
потерпілого ОСОБА_9
представника потерпілого ОСОБА_10
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтави матеріали кримінальної справи за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10 на постанову Ленінського районного суду м. Полтави від 06 липня 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А :
Цією постановою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гребіняки Шишацького району Полтавської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, має на утримання 2 неповнолітніх дітей, працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 122 КК України на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2011 році» від 31.05.2011.

Провадження по справі щодо ОСОБА_8 закрито.

Цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_10 в інтересах потерпілого ОСОБА_9 про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної злочином залишено без розгляду.

Роз`яснено потерпілому ОСОБА_9 та представнику ОСОБА_10 право на звернення до суду з позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної злочином, в порядку цивільного судочинства.

Скасовано арешт накладений на майно ОСОБА_8 на підставі постанови слідчого СВ СУ ГУМВС України в Полтавській області від 14.10.2009.

По справі вирішено долю речових доказів.

Відмовлено у задоволенні клопотань потерпілого ОСОБА_9 та представника потерпілого ОСОБА_10 про направлення справи для вирішення питання про зміну підсудності, про повернення кримінальної справи прокурору, про зміну запобіжного заходу відносно підсудного ОСОБА_8 та застосування щодо нього запобіжного заходу у виді застави, про витребування документів, накладення арешту на майно підсудного ОСОБА_8 та його дружини ОСОБА_11 , про об`єднання справ в одне провадження, про призначення по справі додаткової судово-медичної експертизи та повторної судово-медичної експертизи, виклик експерта та клопотання представника потерпілого ОСОБА_10 про призначення по справі додаткової комплексної судово-медичної експертизи та виклик експерта та про повернення справи на додаткове розслідування та витребування кримінальних проваджень з Шишацького ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області та матеріалів досудового розслідування з Миргородської місцевої прокуратури.

Як зазначено у постанові суду, близько 19-00 годин 05.07.2009 ОСОБА_8 поряд з магазином « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_2 під час сварки з неповнолітнім ОСОБА_9 , яка виникла з приводу ловлі риби на ставку, який перебуває в користуванні ОСОБА_8 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи свідомо, умисно наніс неповнолітньому ОСОБА_9 три удари кулаками правої та лівої рук в голову. Після того, як потерпілий захищаючись наніс у відповідь два удари кулаком правої руки в голову ОСОБА_8 , він, обурившись такими діями неповнолітнього ОСОБА_9 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, наніс потерпілому удар кулаком лівої руки в область правого плеча, від якого неповнолітній ОСОБА_9 впав з велосипедом на витягнуту ліву руку, після цього схопив потерпілого за капюшон кофти, почав піднімати з асфальтового покритгя і в цей час наніс йому близько 5 ударів кулаками в голову. ОСОБА_9 , усвідомлюючи явну перевагу ОСОБА_8 у фізичній силі, побоюючись за своє здоров`я, зумів звільнитися від захвату рукою ОСОБА_8 , побіг до магазину "Червона Калина'' для того, щоб покликати на допомогу та викликати працівників міліції, посковзнувся на порозі магазину та впав на порозі на ліве стегно, після чого відштовхнувшись від підлоги лівим ліктем, піднявся на ноги і через вхідні двері забіг до приміщення магазину. ОСОБА_8 з метою доведення до кінця злочинного умислу, спрямованого на заподіяння тілесних ушкоджень, зайшов до приміщення магазину, схопив неповнолітнього ОСОБА_9 правою рукою за капюшон кофти, потягнув до дверей, перед якими умисно штовхнув його в сторону дверей, внаслідок чого неповнолітній ОСОБА_9 від поштовху своїм тілом відчинив двері та впав на підлогу коридору на лівий бік. ОСОБА_8 , схопивши правою рукою за капюшон кофти неповнолітнього ОСОБА_9 , підняв його з підлоги, вивів через вхідні двері на поріг, спускаючись по сходах, різко смикнув останнього до низу, від чого ОСОБА_9 з метою зменшити удар спиною об сходи рефлекторно виставив ліву руку і після контакту руки з асфальтовим покриттям вагою всього тіла впав на долонну сторону кисті, відчувши різкий біль в лівому передпліччі.

У судовому засіданні підсудний повністю визнав свою вину та просив звільнити його від кримінальної відповідальності за Законом України «Про амністію у 2011 році.

Звільняючи ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 122 КК України суд вказав, що він визнає вину у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, інкримінований злочин вчинений ним до набрання чинності Законом України "Про амністію у 2011 році», підсудний є батьком двох дітей віком до 18 років, батьківських прав щодо яких не позбавлений. Обставин, за наявності яких амністія не може бути застосована, передбачених ст. 7 Закону України "Про амністію у 2011 році", та ст. 4 Закону України "Про застосування амністії Україні", не встановлено.

В апеляції з внесеними доповненнями представник потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10 просить скасувати постанову районного суду, а кримінальну справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції або прокурору на додаткове розслідування.

В обґрунтування доводів поданої апеляції зазначає наступне.

При розгляді кримінальної справи суддя не оголосила зміст касаційних та апеляційних скарг, доводи яких суддя мала б врахувати на виконання вказівок ВССУ.

Застосовуючи до ОСОБА_8 положення п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2011 році» суд в постанові зазначив редакцію закону, що не існує 31.05.2005.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про амністію у 2011 році» він набирає чинності з дня наступного за днем його опублікування, і підлягає виконанню протягом трьох місяців. Вказує, що закон повинен бути виконаний до 28.10.2011 включно, а не до 06.07.2016.

Вказує, що амністія не може бути застосована до осіб, які не відшкодували завдані ними збитки або не усунули заподіяну злочином шкоду. Матеріальна та моральна шкода державі та потерпілому ОСОБА_8 відшкодована не була, цивільний позов залишено без розгляду.

Вказує, що амністія не може бути застосована до осіб, кримінальні справи стосовно яких перебувають у проваджені органів дізнання, досудового розслідування чи суду, але не розглянуті судом з постановленням обвинувального вироку.

Вказує, що амністія не застосовується до осіб, які після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання знову вчинили умисний злочин. ОСОБА_8 було засуджено у 2006 році за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 172 КК України до штрафу, проте знову вчинив побиття потерпілого ОСОБА_12 .

Судом застосовано кримінально-процесуальний закон, який був не чинний на момент розгляду справи. Останні зміни до КПК України в ред. 1960 року датуються 19.11.2012, коли він втратив чинність. Згідно з абз. «а» пп.1 п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 02.06.2011 пункт 4 ч.1 ст. 6 КПК України 1960 року було виключено.

Зазначає, що кваліфікація дій ОСОБА_8 є неповною, адже не охоплює з достатньою повнотою кримінально-правову характеристику його діяння, а тому є неправильною.

На переконання представника потерпілого, дії ОСОБА_8 необхідно додатково кваліфікувати за ч.1 ст. 304 КК України, оскільки ОСОБА_8 та ОСОБА_13 діяли спільно, останній фактично виступав пособником. Окрім того ОСОБА_13 надавав ОСОБА_8 інформацію про те, хто займався виловлюванням риби на ставку.

Вважає, що дії ОСОБА_8 , які виразилися у побитті потерпілого в результаті чого йому було спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості підпадають під ознаки хуліганства.

Стверджує про наявність в діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ст. 356, ч.2 ст. 121, ч.2 ст. 122, ч.1 ст. 127, ч.5 ст. 15 ч.2 ст. 121 КК України.

Судом не враховано наявність обставин, що обтяжують покарання, а саме вчинення злочину щодо малолітньої особи, вчинення злочину з використанням малолітньої особи ОСОБА_13 , повторність злочину, з урахуванням спричинення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Судді ОСОБА_1 був заявлений відвід на підставі положень ст. 54 КПК України 1960 року, який був розглянутий тим же складом суду, через що не був задоволений. Вважає, що мало місце порушення визначення судді ОСОБА_1 для розгляду.

Посилається на порушення правил підсудності під час передачі кримінальної справи до Ленінського районного суду м. Полтави. Згідно рішенням голови Апеляційного суду Полтавської області від 2012 року кримінальну справу було передано на розгляд до Решетилівського районного суду Полтавської області, однак заявлений самовідвід суддею ОСОБА_14 не розглянутий, а тому, вважає, що передача кримінальної справи до Ленінського районного суду м. Полтави є передчасною.

Мало місце порушення права на захист, так як адвокат ОСОБА_7 будучи захисником ОСОБА_8 , з грудня 2006 року був представником інтересів потерпілого ОСОБА_12 у кримінальній справі щодо спричинення останньому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Протокол судового засідання від 05.07.2016 та 06.07.2016 не підписаний головуючим суддею, вважає, що у документі від 05.07.2016 на а.с. 52 Т.9 зазначений не той номер кримінально справи, та не зазначено технічної характеристики засобу фіксації та носія інформації, на якому має зберігатися технічний запис, не зазначено про право та строк на ознайомлення з протоколом судового засідання, даний документ не є протоколом судового засідання за змістом з огляду на вказані порушення вимог КПК.

Мало місце порушення цивільних прав потерпілого та інтересів держави, оскільки судом цивільний позов представника потерпілого залишено без розгляду, а цивільний позов прокурора залишився невирішеним.

Безпідставно було відмовлено в об`єднанні даної кримінальної справи із справою по факту побиття ОСОБА_12 .

Необґрунтованою є відмова у поверненні обвинувального висновку прокурору для усунення недоліків.

Так, під час досудового розслідування не встановлено всіх свідків події, не допитані свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 . Досудове розслідування проводили особи, яких було відсторонено від розслідування справи, а тому вони підлягали відводу.

Поряд з цим, апелянт стверджує про відсутність у матеріалах кримінальної справи диску із звукозаписом фіксування судового засідання, що проводилось 06.07.2016, а саме проголошення судового рішення.

Інші учасники процесу постанову суду не оскаржили.

Заслухавши доповідача, потерпілого ОСОБА_9 та його представника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу з внесеними доповненнями, думку прокурора про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, та про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали справи та доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з таких підстав.

Твердження представника потерпілого про необхідність оголошення змісту апеляційних та касаційних скарг у суді першої інстанції при повторному розгляді справи після скасування судом касаційної інстанції судового рішення та направлення на новий судовий розгляд не ґрунтуються на положеннях КПК України в ред. 1960 року. Такі вказівки суду касаційної інстанції є обов`язковими, проте оголошення змісту відповідних скарг поданих у суди вищих інстанції при повторному розгляді справи кримінально-процесуальний закон не передбачає.

Твердження представника потерпілого про неповноту кваліфікації дій ОСОБА_8 , оскільки не охоплює з достатньою повнотою кримінально-правову характеристику його діяння, та необхідність додатково кваліфікувати дії ОСОБА_17 за ч.1 ст. 304, ст. 356, ч.2 ст. 121, ч.2 ст. 122, ч.1 ст. 127, ч.5 ст. 15 ч.2 ст. 121, 388, ч.1 ст. 187 КК України, на переконання колегії суддів, є безпідставними, з огляду на таке.

Органами досудового розслідування пред`явлено обвинувачення ОСОБА_8 саме за ч.1 ст. 122 КК України.

Судовий розгляд кримінальної справи проводився лише в межах пред`явленого обвинувачення.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесні ушкодження. Факт спричинення потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень не заперечував й сам обвинувачений ОСОБА_8 , визнавши свою вину в інкримінованому йому злочині.

Матеріалами кримінальної справи встановлено, що по справі проведені судово-медичні експертизи, у тому числі комісійна судово-медична експертиза, за висновками яких, ОСОБА_9 спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1862 від 21.08.2009 року та висновку додаткової судово-медичної експертизи №2009 від 06.10.2009 року, враховуючі відомі обставини справи, дані медичної документації на ім`я підекспертного ОСОБА_9 , дані матеріалів кримінальної справи встановлено, що внаслідок дій ОСОБА_17 неповнолітньому потерпілому ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: переломів лівого передпліччя (ліктьової та променевої кісток), які кваліфікуються як ушкодження середнього ступню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, крововиливи, садна шкіри обличчя, правої нижньої кінцівки, шиї, які кваліфікуються, як у своїй сукупності, так і кожне окремо, як легкі тілесні ушкодження.

Зі змісту висновку додаткової судово-медичної експертизи №2009 від 06.10.2009 року вбачається, що експертом вирішувалось питання щодо механізму утворення виявлених у потерпілого ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, зокрема, встановлено, що тілесні ушкодження у виді перелому лівого передпліччя утворились від дії тупого(их) предмету(ів) з обмеженою контактуючою(ими) поверхнею(ями), що можливо і при падінні, а показання потерпілого, дані ним 20.08.2009 року під час відтворення обстановки і обставин події 05.07.2009 року, не протирічать об`єктивним судово-медичним даним його експертизи.

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи №177 від 15.07.2011 року на підставі даних медичної документації на ім`я ОСОБА_9 , додаткових обстежень, враховуючи матеріали кримінальної справи, встановлено, що 05.07.2009 року ОСОБА_9 було заподіяно закритий перелом обох кісток лівого передпліччя, закриту черепно-мозкову травму струс головного мозку, синці обличчя, скол коронки 4-го верхнього лівого зуба, синці на шиї, садна правої гомілки. При огляді членами експертної комісії ОСОБА_9 був встановлений діагноз "Залишкові явища ЗЧМТ (05.07.09 р.) струсу головного мозку з розсіяною мікросимптоматикою, легкою вегетативно-судинною дисфункцією за змішаним типом. Аномалійний нейтральний прикус Трема /1, 2, аномалія форми 2/2, ретенція /3, тортоаномалія /4, 5, втрата жувальної ефективності 14 % по Агапову, сагітальна щілина 4 мм, гіперплазія щитовидної залози". Згідно наданих амбулаторних карток підекспертний з дитинства знаходився на диспансерному обліку з приводу частих вірусних інфекцій, запальних хвороб дихальних шляхів. В 2005 році йому встановлений діагноз: Хронічний гастрит. Вегетативна дисфункція по ваготипу. Остеохондропатія грудного відділу хребта. В 2007 році діагноз: Синдром вегетативної дистонії за ваготипом. Вторинна транзиторна недостатність імунітету. Лімфоаденопатія. Дисметаболічна нефропатія, оксалатурія. З лютого 2007 року відмічалося погіршення гостроти зору. Діагноз: Спазм акомодації, макулопатія. В 2008 році у переліку перенесених захворювань вказано: Черепно-мозкова травма. Лікувався по діагнозу: Стан після черепно-мозкової травми. Міопія слабкого ступеня. 22.06.2009 року діагноз: Стан після компресійного перелому, кіфосколіоз І ступеня. Згідно запису від 14.09.2009 року він лікувався у ортодонта з приводу порушення прикусу. В 2010 році діагноз: Тривалий субфібрилітет, стафілококовий синдром. Розсіяна мікросимптоматика та легка вегетативно-судинна дисфункція може бути наслідком легкої форми закритої черепно-мозкової травми (05.07.09 р.) струсу головного мозку. Всі інші захворювання ОСОБА_9 у прямому причинного-наслідковому зв`язку з тілесними ушкодженнями, заподіяними 05.07.2009 року, не перебувають.

Вищевказаним висновком експертів встановлено, що тілесні ушкодження, заподіяні ОСОБА_9 , по ступеню тяжкості кваліфікуються як: закритий перелом обох кісток лівого передпліччя ушкодження середньої тяжкості по критерію тривалого розладу здоров`я; закрита черепно-мозкова травма струс головного мозку, синці обличчя, скол коронки 4-го верхнього лівого зуба легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; синці шиї, садна правої гомілки, як в сумі, так і окремо легкі тілесні ушкодження. Продовження строків лікування ОСОБА_9 по черепно-мозковій травмі пов`язане з несприятливим існуючим фоном, що передував подіям від 05.07.2009 року (наявність травми хребта та черепно-мозкової травми в анамнезі, хронічних інфекцій, ендокринних порушень, патології імунної системи та ін.)

Такі проведені судово-медичні експертизи є достатньо повними та об`єктивними.

Крім того, матеріали кримінальної справи не містять судово-медичних даних про спричинення потерпілому ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень.

Твердження про необхідність додаткової кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.1 ст. 296 КК України не ґрунтуються на зібраних у справі доказах.

З наведених вище доказів не убачається, що дії ОСОБА_8 були спрямовані грубе порушення громадського порядку. Такі дії обвинуваченого були викликані конфліктом, що виник з приводу вільного користування ставком для вилову риби. А в подальшому режим роботи магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », біля якого наносилися удари ОСОБА_9 , порушений не був. Більше того, саме по собі побиття потерпілого у громадському місці не дає підстав стверджувати про вчинення вказаних дій з хуліганських мотивів.

Колегія суддів погоджується із доводами суду першої інстанції про те, що непред`явлення ОСОБА_8 додаткового обвинувачення за ст.ст. 304, 356, 388, ч.3 ст. 296, ч.1 ст. 187 КК України щодо подій, які мали місце за участю іншого потерпілого у листопаді 2006 року, не може вплинути на повноту та всебічність розгляду даної справи, а потерпілий не позбавлений можливості звернутися до органів поліції із заяви про вчиненні злочини.

Проведення розслідування іншої кримінальної справи щодо ОСОБА_8 ніяким чином не може впливати на доведеність його винуватості, кваліфікації його дій, та обґрунтованості застосування положено Закону України «Про амністію у 2011 році» в рамках даної кримінальної справи за фактом завдання тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 .

Крім того, не містять матеріали кримінальної справи й об`єктивних даних для направлення даної справи на додаткове розслідування задля кваліфікації дій ОСОБА_8 за більш тяжкими статтями КК України, а саме ч.2 ст. 121, ч.2 ст. 122, ч.1 ст. 127, ч.5 ст. 15 ч.2 ст. 121 КК України, як про це стверджує представник потерпілого в своїй апеляційній скарзі.

Не знайшли свого підтвердження й доводи апелянта про відсутність у матеріалах кримінальної справи диску із звукозаписом фіксування судового засідання, що проводилось 06.07.2016, а саме проголошення судового рішення.

Колегія суддів встановила, що таке твердження апелянта спростовується матеріалами кримінальної справи. Так, до Тому 8 даної справи приєднаний диск із відповідним звуковим файлом, на якому прослуховується оголошення змісту постанови суду від 06 липня 2016 року.

Заява ОСОБА_10 про відвід судді під час судового розгляду кримінальної справи розглянута у встановленому законом порядку відповідно до вимог статті 57 КПК України у ред. 1960 року, по якій прийнятті законні та умотивовані рішення.

Щодо наявності, на думку апелянта, порушення права на захист, так як адвокат ОСОБА_7 будучи захисником ОСОБА_8 , з грудня 2006 року був представником інтересів потерпілого ОСОБА_12 у кримінальній справі щодо спричинення останньому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, то колегія суддів вважає таке ствердження голослівним.

Так, події пов`язані із спричиненням ОСОБА_8 тілесних ушкоджень особі ОСОБА_12 є предметом доказування іншого кримінального провадження по КПК України 2012 року та не стосуються даної кримінальної справи, тому факт надання захисника ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_7 правої допомоги потерпілому ОСОБА_12 в рамках іншої справи, не є порушенням права на захист підсудного по цій кримінальній справі.

Матеріали кримінальної справи містять протоколи судових засідань, в яких відображені усі істотні моменти розгляду справи та які підписані як голосуючим суддею, так і секретарем судового засідання.

Судом першої інстанції подані представником потерпілого ОСОБА_10 зауваження на протоколи судового засідання, про виготовлення яких учасники процесу належним чином повідомлялися /а.с. 167 Т.9/, розглядалися 10 листопада 2016 року про що прийнято відповідну постанову / а.с. 198, Т9/

Щодо застосування Закону України «Про амністію у 2011 році» від 8.07.2011 року, варто зазначити, що хоча судом першої інстанції і допущена описка щодо редакції цього закону, але вона не є істотним порушенням вимог КПК України і не тягне зміну чи скасування судового рішення.

Статтею 6 Закону України «Про амністію у 2011 році» від 8.07.2011 року передбачено: «Звільнити від кримінальної відповідальності в порядку та на умовах, визначених цим Законом, осіб, які підпадають під дію статті 1 цього Закону, кримінальні справи стосовно яких перебувають у провадженні органів дізнання, досудового слідства чи не розглянуті судами, а так само розглянуті судами, але вироки не набрали законної сили, про злочини, вчинені до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п.в ст.1, цього закону, звільненню від покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України зокрема осіб, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, або дітей-інвалідів незалежно від їх віку.

Як встановлено судом першої інстанції, підсудний має двох неповнолітніх дітей, відносно яких не позбавлений батьківських прав.

Пунктом 4 статті 6 КПК України 1960 року, в редакції станом на 19 травня 2011 року зазначено обставини, що виключають провадження в кримінальній справі.

Кримінальну справу не може бути порушено, а порушена справа підлягає закриттю, зокрема, внаслідок акта амністії, якщо він усуває застосування покарання за вчинене діяння, а також в зв`язку з помилуванням окремих осіб;

Отже суд першої інстанції обґрунтовано звільнив ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності.

Оскільки суд першої інстанції під час попереднього розгляду справи вирішив питання щодо звільнення підсудного від кримінальної відповідальності та закрив провадження у справі то він правомірно залишив цивільні позови без розгляду, що не позбавляє права потерпілого та прокурора заявити такі позови в порядку цивільного судочинства.

Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у поверненні обвинувального висновку прокурору для усунення недоліків, оскільки були відсутні підстави для такого повернення. Крім цього, оскільки підсудний звернувся із заявою про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2011 році», то така кримінальна справа повинна бути закрита на будь якій стадії розслідування.

Щодо заперечення апелянта, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про амністію у 2011 році» він набирає чинності з дня наступного за днем його опублікування, і підлягає виконанню протягом трьох місяців. Вказує, що закон повинен бути виконаний до 28.10.2011 включно, а не до 06.07.2016, варто зазначити, що відповідно до статті 8 Закону України «Про амністію у 2011 році, виконання цього Закону покладається на суди.

Питання про застосування амністії суд вирішує за власною ініціативою, ініціативою прокурора, органів дізнання та досудового слідства, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого, підсудного чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Застосування цього Закону здійснюється щодо осіб, кримінальні справи та матеріали про злочини яких перебувають у провадженні судів і до набрання чинності цим Законом не розглянуті, а також осіб, кримінальні справи про злочини яких розглянуто, але вироки не набрали законної сили, - за ініціативою суду або за заявою самої особи, її захисника чи законного представника.

Оскільки кримінальна справа щодо ОСОБА_8 перебувала на розгляді у суді першої інстанції, то суд правомірно застосував вказаний закон.

Також Закон України «Про застосування амністії в Україні» не передбачає обов`язкової умови застосування до особи амністії відшкодування завданої шкоди.

Підсудний ОСОБА_8 в силу статті 89 КК України не судимий. Згідно довідки (т.2 а.с. 122), ОСОБА_8 за побиття ОСОБА_12 , про що зазначає апелянт, до кримінальної відповідальності не притягувався. Його судимості погашені. А отже і перешкод для застосування до нього амністії не було.

Твердження апелянта з приводу того, що судом застосовано кримінально-процесуальний закон, який був не чинний на момент розгляду справи, останні зміни до КПК України в ред. 1960 року датуються 19.11.2012, коли він втратив чинність. Згідно з абз. «а» пп1 п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 02.06.2011 пункт 4 ч.1 ст. 6 КПК України 1960 року було виключено, варто зазначити наступне.

Пункт 4 частини першої статті 6 КПК України (1960) було виключено на підставі Закону N 3465-VI ( 3465-17 ) від 02.06.2011. Тобто вказана норма закону діяла до 1 січня 2012 року, а саме під час попереднього та судового слідства. Отже будь яка норма закону яка покращує становище обвинуваченого має зворотну силу та підлягає обов`язковому застосуванню.

Посилання апелянта на порушення правил підсудності під час передачі кримінальної справи до Ленінського районного суду м. Полтави від Решетилівського районного суду Полтавської області, оскільки заявлений самовідвід суддею ОСОБА_14 не розглянутий, а тому, вважає, що передача кримінальної справи до Ленінського районного суду м. Полтави є передчасною, не знайшло свого підтвердження.

Так 7 квітня 2016 року представник неповнолітнього ОСОБА_9 ОСОБА_10 подав клопотання про направлення кримінальної справи для розгляду до іншого суду (т.8 а.с.69). У зв`язку з поданням неодноразового клопотання представником потерпілого ОСОБА_10 та у зв`язку із заявленим самовідводом, голова Решетилівського районного суду Полтавської області звернувся із поданням до Апеляційного суду Полтавської області для направлення справи до іншого суду (т.8 а.с.75, 76).

Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Полтавської області від 25 квітня 2016 року (т.8 а.с.107-109), задоволено заяву представника потерпілого ОСОБА_10 та подання голови Решетилівського районного суду Полтавської області про передачу справи для розгляду в інший суд та направлено її до Ленінського районного суду м. Полтави.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів не вбачає порушення правил підсудності справи.

На підставі вище викладеного, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України в ред. 1960 року, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10 залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Полтави від 06 липня 2016 року стосовно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом одного місяця з моменту її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4