справа № 489/3135/16-к
кримінальне провадження
№1-кп/489/43/18
УХВАЛА
Іменем України
16 лютого 2018 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва кримінальне провадження на підставі обвинувального акта за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Владикавказ Російської Федерації, без постійного місця проживання, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України;
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Миколаєва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України
за участю:
прокурора ОСОБА_5
обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7
встановив:
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26.12.2017 обвинуваченому ОСОБА_3 продовжено строк тримання під вартою до 23.02.2018.
У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою на 60 днів, проти чого обвинувачений заперечував, вказуючи на відсутність доказів у підтвердження ризиків, зазначених в клопотанні, та просив застосувати більш м`який запобіжний захід.
Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, дійшов висновку, що підстави для збереження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого не відпали.
Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.
Так, в п.103 справи «Анатолій Руденко проти України» (заява № 50264/08) Європейський суд з прав людини вказав, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин.
Залишаються ризики переховування обвинуваченого від суду та вчинення ним інших кримінальних правопорушень, тобто дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Підтвердженням цьому є те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, раніше судимий за вчинення аналогічних злочинів. Крім того, обвинувачений не зв`язаний міцними соціальними зв`язками, не має постійного місця проживання на території Україні та постійного місця роботи і доходу.
За таких обставин, є доведеними наявність вказаних ризиків і те, що їм неможливо запобігти при вжитті більш м`яких запобіжних заходів, передбачених КПК України, а тому наявна необхідність у збереженні міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням нового строку.
З огляду на наведене, клопотання обвинуваченого про застосування більш м`якого запобіжного заходу задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 331, 372 КПК України, суд -
постановив:
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою продовжити на 60 днів до 16 квітня 2018 року (включно).
У задоволенні клопотання обвинуваченого про застосування більш м`якого запобіжного заходу відмовити.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити до Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор».
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1