АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 530/258/17 Номер провадження 11-кп/786/559/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.3 ст. 185 КК України ТЗ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 вересня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних
справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000028 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Зіньківського районного суду Полтавської області від 20 березня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лукищина Полтавського р-ну Полтавської обл., який проживає АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:
1.06.2016 Зіньківським районним судом за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік,
визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання, призначене 1.06.2016 Зіньківським районним судом Полтавської області і ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.
Вирішено питання про речові докази.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 20.12.2016 приблизно о 10.00 год, перебуваючи на території нежитлого господарства ОСОБА_9 по АДРЕСА_1 , шляхом зриву запорів навісного замка металевою трубою, проник до будинку, звідки повторно, таємно викрав металеві речі, а саме: металеве ліжко на панцерній сітці, раковину металеву емальовану, та за допомогою полотна від ручної металевої пилки, яку заздалегідь приніс з собою, шляхом демонтування, викрав котел комбінований та газову плиту «Электа», загальна вартість яких становить 1 575,47 грн. Викраденими речами розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоди на вказану суму.
В апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи фактичних обставин провадження та кваліфікацію його дій, посилаючись на суворість призначеного йому покарання, просить вироку суду змінити та призначити йому покарання за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 років позбавлення волі. Відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання, призначене попереднім вироком та остаточно визначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити його ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.

Свої вимоги обвинувачений мотивує тим, що судом не враховано: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину; визнання ним вини; наявність на утриманні 3-х малолітніх дітей; відшкодування потерпілій завданої шкоди; відсутність обставин, які обтяжують покарання; позицію потерпілої, яка не має до нього претензій та просила суд не позбавляти його волі. Тому вважає, що наявні кілька обставин, що пом`якшують покарання і через це суд може призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України. На думку ОСОБА_7 він здатний виправитися без позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу з підстав у ній наведених, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, потерпілу, яка не заперечувалала проти призначення покарання не пов`язаного з позбавленням волі, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов такого висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у злочині, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій судом за ч. 3 ст. 185 КК України, а саме як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднане з проникненням до житла, обвинуваченим не оскаржується.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України 24.10.2003 N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК України.

У разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» і врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; характер і розмір завданих збитків потерпілій, суспільну небезпеку вчиненого злочину, обставини провадження та наслідки, думку потерпілої, а також особу ОСОБА_7 ; обставини, що пом`якшують покарання повне визнання вини, щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, те, що він має на утриманні 3 малолітніх дітей; відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Обговорюючи призначене ОСОБА_7 покарання колегія суддів окрім визнаного судом, враховує всі обставини по провадженню в їх сукупності, особу обвинуваченого, який вину визнав, позицію потерпілої про відсутність претензій до обвинуваченого, те, що ОСОБА_7 неодноразово притягувався до відповідальності за вчинення злочинів проти власності, новий злочин вчинив під час іспитового строку, що в цілому характеризує особу обвинуваченого як таку, що веде злочинний спосіб життя та схильна до продовження злочинної діяльності, системний характер його протиправної поведінки, що свідчить про небажання ставати на шлях виправлення та підвищену суспільну небезпеку його особи.

Твердження обвинуваченого про неврахуванням судом як пом`якшуючої обставини щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, визнання ним вини, наявність на утриманні 3-х малолітніх дітей, відсутність обставин, які обтяжують покарання, позицію потерпілої, є необґрунтованим, оскільки судом першої інстанції у вироку враховані.

Доводи обвинуваченого про відшкодування потерпілій завданої шкоди спростовується матеріалами провадженнями та показаннями потерпілої, з яких вбачається, що викрадені речі ОСОБА_9 повернули працівники поліції, а не обвинувачений, як він вказує в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
При ухваленні рішення судом першої інстанції було враховано всі наведені вище обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, будь-яких інших обставин, які б пом`якшували покарання та істотно знижували б ступінь тяжкості вчиненого злочину і, відповідно, давали б можливість призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України, в матеріалах провадження відсутні, а вчинення нового злочину під час іспитового строку, унеможливлює повторне звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України, як про це просить обвинувачений в апеляційній скарзі.

За таких підстав суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Таким чином призначене ОСОБА_7 не в максимальних межах покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 185 КК України відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

З огляду на викладене вище безумовних підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_7 , як про це ставиться питання в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Зіньківського районного суду Полтавської області від 20 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_10 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 20 березня 2017 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4