У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"26" грудня 2017 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні скаргу керівника ГО «Науково-дослідного інституту економічного розвитку» ОСОБА_3 , яка ним одночасно подана, як громадянином України, на рішення, дії та бездіяльність слідчого у рамках кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.07.2016 за № 0000165, за ознаками кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України,
в с т а н о в и в:
Керівник ГО «Науково-дослідного інституту економічного розвитку» ОСОБА_3 , як керівник цієї ГО та громадянин України, звернувся зі скаргою до слідчого судді цього місцевого суду, в порядку ст. 303 КПК України, на рішення, дії та бездіяльність слідчого у рамках кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.07.2016 за № 0000165, за ознаками кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.
Так, особа, яка подала дану скаргу, просить слідчого суддю (дослівно):
«… Визнати протиправними (незаконними):

- процесуальні дії та рішення старшого слідчого в особливо важливих справах прокуратури м.Києва ОСОБА_4 у кримінальному провадженні ТУ? 0000165 від 01.07.2016 в частині закриття кримінального провадження,

- бездіяльність слідчого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000165 від 01.07.2016 в частині невиконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м.Києва ОСОБА_5 від 25 серпня 2016 р., невиконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_6 від 15 лютого 2017 р., невиконання ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 від 08 вересня 2017 р.,

- бездіяльність слідчого ОСОБА_4 в частині ненадання заявникам та потерпілим копії постанови про закриття кримінального провадження від 30 жовтня 2017 р.,

- бездіяльності слідчого ОСОБА_4 в частині визнання Громадської організації «Науково-дослідний інститут економічного розвитку» та ОСОБА_3 потерпілими,

- бездіяльність слідчого ОСОБА_4 в частині не розгляду клопотання Громадської організації «Науково-дослідний інститут економічного розвитку» від 15 листопада 2017 р.,

Постанову слідчого в особливо важливих справах третього слідчого відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_4 від 30 жовтня 2017 р. про закриття кримінального провадження № 0000165 від 01.07.2016-визнати протиправною (незаконною) і скасувати.

Зобов`язати слідчого в особливо важливих справах третього слідчого відділу прокуратури м.Києва ОСОБА_4 :

- відновити досудове розслідування кримінального провадження № 0000165 від 01.07.2016,

- виконати ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_5 від 25 серпня 2016 р., слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_6 від 15 лютого 2017 р., слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 від 08 вересня 2017 р.,

- визнати Громадську організацію «Науково-дослідний інститут економічного розвитку» та ОСОБА_3 потерпілими у вказаному кримінальному провадженні,

- розглянути та задовольнити" клопотання Громадської організації «Науково-дослідний інститут економічного розвитку» від 15 листопада 2017 р. відповідно до вимог КПК України,

- протягом 3 днів з моменту набрання ухвалою законної сили повідомити Громадську організацію «Науково-дослідний інститут економічного розвитку», ОСОБА_3 та слідчог суддю про виконання зазначеної ухвали.

В порядку судового контролю, повноваженням щодо здійснення якого наділений слідчий суддя відповідно до п.18 ст.3 КПК України, повідомити прокурора міста Києва про факти виявлених правопорушень, а також запропонувати усунути причини та умови, що сприяли скоєнню правопорушень…».

Скарга обґрунтовується особою, яка її подала порушенням норм діючого кримінального процесуального законодавства у рамках даного кримінального провадження.
У судове засідання особа, яка подала скаргу не прибув, у скарзі виклав позицію про можливість її розгляду у його відсутність на підставі наявних у справі матеріалів.
У судове засідання суб`єкт оскарження будучи повідомленим про нього згідно ст. 135 КПК України, не з`явився, про поважні причини неявки регламентовані ст. 138 вказаного Кодексу не повідомив, у зв`язку з чим, слідчий суддя беручи до уваги положення ст.ст. 22, 26 вказаного Кодексу в частині того, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом та норми його ч. 3 ст. 306, яка регламентує, що неявка суб`єкта оскарження не перешкоджає розгляду провадження, з урахуванням строків розгляду скарг даного типу, вважає за можливе, у даному конкретному випадку, перейти до розгляду скарги по суті у відсутність вказаних сторін та дослідивши матеріали судового провадження, приходить до наступного.
Як убачається з матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 у справі 755/12789/17 від 08.09.2017 було встановлено, що кримінальне провадження унесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.07.2016 за № 0000165, за ознаками кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, згідно ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 07.06.2016 у справі № 752/8282/16-к, якою було зобов`язано керівника Київської місцевої прокуратури № 1 внести відомості до ЄРДР за повідомленням ОСОБА_3 від 23.05.2016, щодо можливих неправомірних дій слідчого СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001192 від 05.02.2016.
У ході розслідування даного кримінального провадження слідством було приєднано повідомлення ОСОБА_3 від 06.05.2016 про вчинене кримінальне правопорушення, яке отримане прокуратурою м. Києва 10.05.2016.
25.07.2016 допитано свідка ОСОБА_7
01.08.2016 допитано свідка ОСОБА_3 .
Приєднано до провадження заяву ОСОБА_3 від 01.08.2016 про долучення до провадження матеріалів та визнання потерпілим ГО Науково-дослідного інституту економічного розвитку» в особі представника ОСОБА_3 .
Заява заявника про визнання потерпілим ГО умотивована тим, що ГО слідчим ОСОБА_7 завдано майнову шкоду у розмірі 250000 грн.
Дана шкода обумовлюється тим, що ГО, внаслідок дій слідчого у кримінальному провадженні № 0001192 від 05.02.2016, позбавлена можливості виступати цивільним позивачем у кримінальному процесі та витратами на поштову кореспонденцію у сумі 87, 65 грн.
Також, приєднано до провадження довідку про наявність збитків (матеріальної шкоди) від 06.04.2016 № 13-Д видану директором вказаної ГО.
Відображені у довідці відомості зводяться до того, що розмір матеріальної шкоди завданої ГО в результаті діяльності ОСОБА_8 та інших осіб у формі недоотриманих доходів становить 250 тис. грн.
У лютому 2016 року ГО звернулася до Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві з клопотання про визнання цієї ГО потерпілою стороною, однак про результати розгляду вказаного клопотання ГО не повідомлено по цей час.
11.05.2017 начальником управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури м. Києва ОСОБА_9 доручено проведення досудового розслідування кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.07.2016 за № 0000165 третьому СВ прокуратури м. Києва.
26.06.2017 проведено одночасний допит ОСОБА_3 та ОСОБА_7 .
Постановою від 30.10.2017 слідчого в ОВС 3 СВ управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури м. Києва ОСОБА_4 закрито вказане кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях слідчого СВ Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.
В той же час, частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Аналогічні полодення відображені і у ч. 4 ст. 38 КПК України щодо зобов`язань самого органу досудового розслідування, які вказують, що останній має застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.
Згідно ст. ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.
Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч. 1 ст. 94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
З положень ст. 83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття,що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Згідно положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
У свою чергу, слідчий, прокурор під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.

Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину чи самої події, то він має звернути увагу на те, що б така постанова у обов`язковому порядку містила детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить вона висновки щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.

Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Адже, практика ЄСПЛ що до проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних права є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

А, в рішенні ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України» Суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних (див. рішення у справі «Бучинська проти України» заява № 35493/10 від 30.04.2015, п. 49), бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства (див. рішення у справі «Сельмуні проти Франції, заява № 235803/94, параграф 95, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграфи 148, 149), оскільки тягар доведеним можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини, заява № 21986/93, п. 100, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграф 150).
У цьому випадку, слідчий суддя, вдаючись до оцінки доводів особи, яка подала скаргу, у порядку ст. 94 КПК України, на підставі даних відображених у скарзі та відомостей, які містить постанова про закриття кримінального провадження на їх спростування, приходить висновку, що це процесуальне рішення не спростовує відомостей скарги щодо його неумотивованості, як наслідок сприймає його, як таке, що не відповідає вимогам ст. 110 вказаного Кодексу, а тому підлягає скасуванню з цих підстав.
Щодо питання про зобов`язання вчинення певних дій, а саме виконання ухвал слідчих суддів, то дана вимога не кореспондується з нормами ст.ст. 303, 307 КПК України.
В частині зобов`язання визнати ГО потерпілою особою у провадженні слід вказати, на таке.
У цьому випадку, особа, яка подала скаргу просить у ній зобов`язати слідчого розглянути його заяву про визнання юридичної особи потерпілим у справі так, як на його переконання, слідчий цього не зробив після подання відповідної заяви з цього питання.

Але, на думку слідчого судді, у контексті наведеного, з урахуванням даних відображених в Узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» ВССУ, які беруться слідчим суддею до уваги з огляду на положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів», слід зазначити, що КПК не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування приймати процесуальне рішення про визнання особи потерпілою, оскільки згідно з ч. 2 ст. 55 КПК права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

Отже, з цього моменту така особа, за відсутності постанови про відмову у визнанні потерпілим, відповідно до ст. 220 КПК може вносити клопотання про вчинення процесуальних дій, які мають бути розглянуті, зокрема і щодо такої процесуальної дії, як вручення повідомлення про процесуальні права та обов`язки.

Щодо скарги, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений Кримінальним процесуальним Кодексом України строк, то слід зауважити на такому.

Відповідно до ст. 220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Також Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод», Першого протоколу та протоколів 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (п. 1) Україна визнала обов`язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.
У п. 33 Рішення ЄСПЛ у справі «Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands» від 27.10.1993 року та у п. 38 Рішення ЄСПЛ у справі «Аnkel v. Switzerland» від 23.10.1996 року закріплено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.
У п. 134 Рішення ЄСПЛ «Генадій Науменко проти України», п. 168 рішення у справі «Айдин проти Туреччини», п. 75 «Афанасьєв проти України», п. 207 рішення у справі «Ічаба проти Швейцарії» та багатьох інших рішеннях ЄСПЛ встановлено, що засіб правового захисту відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод («Право на ефективний засіб правового захисту») повинен бути ефективним на практиці, як і в теорії, у тому сенсі, що користуванню засобами захисту не повинно чинитися перешкод діями або бездіяльністю органів влади держави.
У цьому випадку, як убачається з матеріалів провадження суб`єктом оскарження було отримано клопотання особи, яка подала скаргу від 15.11.2017 № 98-1/17, яке нею було подано, у порядку ст.ст. 55, 56, 220, КПК України, однак, на цей час, суб`єкт оскарження вказане клопотання не розглянув, тобто, строк регламентований ст. 220 вказаного Кодексу при розгляді вказаного клопотання заявника є порушеним, що вказує на те, що, у цій справі, заявнику у користуванні засобами захисту чиняться перешкоди бездіяльністю органів влади держави, що є неприпустимим.
Щодо решти вимог особи, яка подала скаргу, то слідчий суддя позбавлений змоги вказати на необхідність вчинення таких дій так як у матеріалах провадження ці звернення відсутні, а особою, яка подала скаргу до скарги доказів, які б підтверджували отримання такого типу його звернень суб`єктом оскарження надано не було, у той час, як копія листа відповіді слідчої І. Польової жодним чином не поєднує її з цими зверненнями.
Як і з питанняповідомлення прокурора міста Києва про факти виявлених правопорушень, а також запропонувати усунути причини та умови, що сприяли скоєнню правопорушень з огляду на те, що таке судове рішення слідчого судді за наслідками розгляду скарги ст. 307 КПК України не передбачено.
При цьому, слідчий суддя, виходячи з ч. 5 ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому у провадженні на здійснення конкретних слідчих дій, адже останній є самостійним у своїй процесуальній діяльність, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України), разом з тим, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені ним висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтувались на припущеннях.
Керуючись ст. ст. 1-3, 7-29, 84-86, 91-94, 110, 303-307, 309, 310, 369-372, 376 КПК України слідчий суддя
п о с т а н о в и в :
Скаргу задовольнити частково.
Постанову від 30.10.2017 слідчого в ОВС 3 СВ управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , якою закрито кримінальне провадження унесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.07.2016 за № 0000165 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях слідчого СВ Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, - скасувати.
Зобов`язати слідчого управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури м. Києва, який здійснює досудове розслідування кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.07.2016 за № 0000165 вчинити одну з дій регламентованих ст. 220 КПК України (клопотання задовольнити або відмовити у задоволенні шляхом постановлення умотивованої постанови) за клопотанням керівника ГО «Науково-дослідного інституту економічного розвитку» ОСОБА_3 від 15.11.20417 № 98-1/17, у строки регламентовані ст. 220 КПК України.
В іншій частині у задоволенні скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.
Слідчий суддя: ОСОБА_1