В И Р О К
Іменем України
23.02.2018 р.
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ;
за участю: секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
потерпілої ОСОБА_10 ,
представника потерпілої ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000023 від 02.09.2016 року, по обвинуваченню ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Деребчин Шаргородського району Віницької області, мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, з початковою освітою, не працюючої, одруженої, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.27, ч.3 ст.185 КК України,
УСТАНОВИВ :
Ввечері 07.05.2016 року ОСОБА_8 , переслідуючи мету незаконного збагачення та з корисливих мотивів, перебуваючи за місцем свого тимчасового проживання по АДРЕСА_2 , умисно схилила свого брата ОСОБА_12 , а також знайомих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 до крадіжки чужого майна, викликавши у останніх умисел на протиправне заволодіння чужими коштами. Продовжуючи втілювати злочинний намір, близько 06:00 годин 08.05.2016 року ОСОБА_8 у вказаному будинку шляхом умовлянь переконала невістку ОСОБА_15 у необхідності вчинення крадіжки грошей спільно з ОСОБА_12 з певного приватного будинку під приводом потреби лікування сина обвинуваченої ОСОБА_16 , викликавши у ОСОБА_15 умисел на протиправне заволодіння чужим майном. Внаслідок цих дій обвинуваченої ОСОБА_8 у денну пору доби 08.05.2016 року ОСОБА_12 за попередньою змовою з ОСОБА_15 таємно, умисно проникли до житлового будинку по АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_10 , звідки вчинили крадіжку матеріальних цінностей останньої на загальну суму 105988 грн., у чому їм сприяли ОСОБА_14 та ОСОБА_13 шляхом надання потрібної інформації та транспортних послуг відповідно.
Вказані дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.4 ст.27, ч.3 ст.185 КК України як підбурювача у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), поєднаної з проникненням у житло, вчиненої за попередньою змовою групою осіб.
Цивільний позов не заявлено.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 винуватою себе у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнала повністю. Пояснила, що вранці 07.05.2016 року до її будинку по АДРЕСА_2 , який на той час вона винаймала, приїхав брат ОСОБА_12 , маючи намір відвідати могилу матері на провідну неділю. На той час її син ОСОБА_16 перебував на стаціонарному лікуванні у Жмеринській районній лікарні через захворювання серця та легень. Вона розповіла братові, що на лікування сина потрібні значні кошти, яких в неї немає. Того ж дня до неї також приїхали ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , яких вона знала раніше. Під час спільної вечері за участі вказаних осіб обвинувачена знову завела розмову про потребу грошей на лікування сина. ОСОБА_14 повідомила, що вона знає один будинок в с.Носківці Жмеринського району, де напевне є гроші, сама будучи знайомою з його мешканцями. Після цього обвинувачена висловилась щодо можливості викрадення там грошей та витрати їх на лікування її сина, з чим присутні погодились. Того ж вечора вони усі разом поїхали до вказаного села, де на місці ОСОБА_14 показала будинок, про який попередньо згадувала. Наступного ранку ОСОБА_17 із вказаними особами, а також із її невісткою ОСОБА_15 , яку вона також залучила шляхом усних переконань до участі у спільних діях, на автомобілі під керуванням ОСОБА_13 приїхали та зупинились у лісі поблизу с.Носківці. ОСОБА_13 та ОСОБА_15 вирушили до будинку, а обвинувачена із ОСОБА_13 та ОСОБА_14 очікували їх в автомобілі. Через деякий час ОСОБА_13 з ОСОБА_15 повернулись назад та віддали обвинуваченій значну суму грошей, які вона розділила порівну на три частини, віддавши одну частину коштів ОСОБА_13 , іншу ОСОБА_18 , а решту ОСОБА_15 , яку та їй повернула для лікування сина обвинуваченої. У вчиненому ОСОБА_8 щиро розкаялася та просила її суворо не карати. Просила також суд врахувати, що вона на разі добровільно відшкодувала потерпілій ОСОБА_10 8000 грн. з обсягу завданої майнової шкоди, запевнила, що надалі також вживатиме заходів щодо її остаточного відшкодування.
Представник потерпілої ОСОБА_11 підтвердила надання обвинуваченою ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_10 відшкодування завданої злочином майнової шкоди загалом в сумі 8000 грн. Вказала, що потерпіла ОСОБА_10 потребує суворого покарання для обвинуваченої ОСОБА_8 .
Вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07.09.2016 року (а.с.41-45), що у встановленому законом порядку набув законної сили, визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, до різних строків позбавлення волі ОСОБА_13 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 за вчинення ними 07.05.2016 року крадіжки грошей та золотих виробів, належних потерпілій ОСОБА_10 з будинку останньої по АДРЕСА_3 , при обставинах, що у даному судовому засіданні повідомлені обвинуваченою ОСОБА_8 .
Відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
Обвинувачена та потерпіла повідомили, що кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин; їх позиція є істинною та добровільною.
Суд, враховуючи повне визнання вини обвинуваченою, заслухавши сталу думку учасників судового розгляду, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, на підставі ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та ухвалив обмежитись дослідженням відомостей, які характеризують особу обвинуваченої. При цьому суд виходить з того, що вчинене обвинуваченою кримінальне правопорушення не є складним, обвинувачена не має будь-яких фізичних чи психічних вад, розуміє суть пред`явленого обвинувачення та зміст фактичних обставин справи, які із потерпілою не оспорюють, обидві усвідомлюючи неможливість у подальшому оспорити ці фактичні обставини в апеляційному порядку, про що заявили у судовому засіданні, а тому в даному конкретному випадку у суду відсутні сумніви щодо добровільності та істинності позиції сторін з вказаних питань. .
Прокурор, захисник та представник потерпілої не оспорили фактичні обставини справи, їм також роз`яснено та зрозуміло неможливість в подальшому оспорити ці обставини в апеляційному порядку, за наслідком чого від сторін не отримано заперечень проти вказаного обсягу та порядку дослідження доказів..
Таким чином, суд прийшов до висновку, що обвинувачена ОСОБА_8 умисно вчинила підбурювання, а саме умовлянням схилила інших співучасників до вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжки), поєднаної з проникненням у житло, за попередньою змовою групою осіб, а тому вона повинен нести кримінальну відповідальність за ч.4 ст.27 ч.3 ст.185 КК України.
При призначенні міри покарання суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винної, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також враховує думку потерпілої, яка щодо обвинуваченої вимагала суворого покарання.
Так, обвинувачена ОСОБА_8 на час вчинення злочину є особою, яка не має судимості (а.с.35); за особистим повідомленням наразі існує за рахунок випадкових заробітків та не має статусу безробітної особи; на обліку у лікарів психіатрів та наркологів не перебувала і не перебуває (а.с.37,38), за місцем проживання характеризується позитивно (а.с.40).
Ті обставини, що обвинувачена ОСОБА_8 щиро розкаялася у вчиненому та активно сприяла розкриттю злочину слід віднести до таких, що пом`якшують покарання.
Повідомлені стороною захисту обставини щодо вчинення кримінального правопорушення обвинуваченою ОСОБА_8 за збігом тяжких сімейних обставин, пов`язаних із потребою коштів на лікування її сина, суд не приймає до уваги, оскільки вони належно не підтвердженні ніякими документальними доказами, до яких суд не відносить представлені виписки з історії хвороби ОСОБА_16 (а.с.47-48,49,50,51), позаяк вони не містять відомостей власне щодо грошових витрат на лікування останнього.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_8 , судом не встановлено.
З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 з метою її виправлення та перевиховання передбаченого санкцією відповідної частини статті кримінального закону покарання у виді позбавлення волі та не вбачає в даному конкретному випадку можливості застосування до обвинуваченої вимог ст.69 КК України. Відсутність обставин, що обтяжують її відповідальність, з огляду на щире каяття та визнання вини передбачає застосування вимог ст.69-1 КК України щодо визначеного її положеннями обмеження двох третин максимальної міри покарання, передбаченого санкцією відповідної частини статті кримінального закону.
Одночасно, приймаючи до уваги, що вчинене ним кримінальне правопорушення хоча й є тяжким злочином, з урахуванням особи ОСОБА_8 , який не має судимості, враховуючи обставину, що пом`якшує її покарання, та приймаючи до уваги добровільне вжиття нею заходів щодо часткового відшкодування завданої шкоди, суд доходить висновку про можливість виправлення останньої без відбування покарання шляхом звільнення її від відбування покарання з випробуванням із покладенням на неї певних обов`язків на період іспитового строку.
За обставин незаявлення про потребу обрання обвинуваченій ОСОБА_8 запобіжного заходу судом дане питання вирішенню не підлягає.
Цивільний позов потерпілою не заявлено.
Речовий доказ: CD-R диск із звукозаписами судових засідань з розгляду судового провадження №1-кп/130/189/2016 (а.с.46) слід залишити в матеріалах кримінального провадження.
Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст. 349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд -
УХВАЛИВ :
ОСОБА_8 визнати винуватою та призначити їй покарання за ч.4 ст.27, ч.3 ст.185 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі.
Відповідно до вимог ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом трьох років не вчинить нового злочину або систематичних адміністративних правопорушень і виконає наступні обов`язки, що судом покладаються на неї:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Речовий доказ: CD-R диск із звукозаписами судових засідань з розгляду судового провадження №1-кп/130/189/2016 (а.с.46) слід залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку його оскарження, якщо не було подано апеляційну скаргу.
Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення, Апеляційному суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області.
Копія вироку після його проголошення підлягає негайному врученню прокурору та обвинуваченій.

Суддя ОСОБА_1