АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2151/17 Справа № 203/3629/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_7 на вирок Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 жовтня 2017 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Синельникове, Дніпропетровської області, громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002689 від 01 вересня 2017 року, -

встановила:

Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2017 року ОСОБА_8 визнано винною у тому, що вона до 27.08.2017 року, о 12 год., прибула на ділянку місцевості, розташованої біля будівлі Синельниківської міжрайонної прокуратури, за адресою: м. Синельникове, вул. Музична, 35, надала фотознімок із власним зображенням раніше відомій їй жінці на ім`я ОСОБА_9 , який у період з 27.08.2017 по 31.08.2017 був вклеєний вказаною вище особою на ім`я ОСОБА_9 у відповідне поле бланку паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданого Жовтневим РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровської області 09 липня 2015 року.

31.08.2017 року приблизно о 10:00 год., ОСОБА_8 зустрілася з вказаною вище особою на ім`я ОСОБА_9 на території закладу швидкого харчування «McDonalds», який розташований на площі Старомостовій в м. Дніпро, та отримала від останньої виготовлений ОСОБА_9 паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 із вклеєною фотокарткою, що була надана раніше ОСОБА_8 .

В судовому засіданні встановлено, що бланк паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_10 вилучений 31.08.2017 року у гр. ОСОБА_8 , відповідає за своїми характеристиками встановленому зразку, в первинний зміст реквізитів паспорту внесені зміни шляхом зміни фотокартки на першій сторінці, ознак внесення змін в первинний зміст інших реквізитів паспорту не виявлено.

31.08.2017 року приблизно об 11:45, ОСОБА_8 , знаходячись у приміщенні відділенні ПАТ «Ідея Банк», за адресою: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 100, пред`явила спеціалісту з обслуговування клієнтів вищевказаний паспорт, картку платника податків за реєстраційним номером облікової картки платника податків та довідку про доходи на ім`я ОСОБА_10 з метою посвідчення своєї особи.

Перевіркою було встановлено, що паспорт громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_11 викликав сумніви в його справжності, після чого працівник банку повідомив про вищевказаний факт в поліцію, що в свою чергу унеможливило виконання ОСОБА_8 всіх необхідних дій направлених на заволодінні чужим майном, що належить банку, від незалежних від неї обставин.

Вказаним вироком ОСОБА_8 визнано винною у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та призначено покарання:

-за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки;

-за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік;

-за ч. 4 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

Звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році».

Вирішено питання щодо речових доказів.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок змінити в частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, вважати засудженою ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень; за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень; за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 гривень.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що згідно ч. 3 ст. 61 КК України, обмеження волі не застосується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи.

Відповідно до матеріалів справи, обвинувачена має малолітню дитину.

Однак, суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі, що призвело до неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Обвинувачена та представник потерпілого в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за їх відсутності, відповідно до вимог ст. 405 КПК.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, просив її задовольнити, а вирок змінити.

В судових дебатах прокурор підтримав свою позицію.

Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляції, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Виходячи із положень ч. 3 ст. 404 КПК України, колегія суддів не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження і кваліфікації дій обвинуваченої, оскільки вони у судовому засіданні ніким не оспорювалися і щодо них докази не досліджувалися відповідно до положень ч. 4 ст. 349 КПК України, порядок застосування якої не був порушеним.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані не в повному обсязі.

Згідно вимог ч. 3 ст. 61 КК України, обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи.

Як вбачається за матеріалів провадження, обвинувачена ОСОБА_8 має малолітню дитину, яка не досягла чотирнадцятирічного віку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Однак суд першої інстанції, в порушення вимог ч. 3 ст. 61 КК України, призначив обвинуваченій покарання за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, у виді обмеження волі, що призвело до неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Згідно вимог п. 4 ч.1 ст. 409 КПК України, підставами для зміни судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Пунктом 3 частини 1 статті 413 КПК України передбачено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, вважається неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок щодо ОСОБА_8 зміні в частині призначення покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання - змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженою:

-за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України - до покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень;

-за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень;

-за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 гривень.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Вважати звільненою ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4