Номер провадження: 11-кп/785/1057/17
Номер справи місцевого суду: 495/5010/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.07.2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно:

ОСОБА_7 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Василівка Біляївського району Одеської області, є громадянкою України, має середню освіту, зареєстрована по АДРЕСА_1 , проживає по АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
- обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України було повернуто прокурору з підстав невідповідності вимогам КПК України,

встановив:
Зазначеною ухвалою суду 1-ої інстанції обвинувальний акт у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 повернутий прокурору через його невідповідність вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України з наступних підстав:

1) в обвинувальному акті є незрозумілим процесуальний статус ОСОБА_7 , оскільки слідчим зазначено, що вона є підозрюваною, в правової кваліфікації зазначено - підозрюється, тобто після викладу фактичних обставин ОСОБА_7 підозрюється у кримінальному правопорушенні, а з обвинувального акту суд не вбачає, що ОСОБА_7 обвинувачується у кримінальному правопорушенні, яке їй інкримінується (а.с.4);
2) на порушення п. 2 та п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт містить додаткові анкетні відомості обвинуваченої ОСОБА_7 та потерпілої (а.с.3);
3) прокурор та слідчий, при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, заздалегідь, без вироку суду стверджують, що ОСОБА_7 вчинила злочин, що є неприпустимим, оскільки на даній стадії можливо вказувати тільки на те, що особа обвинувачується у певному кримінальному правопорушенні, а не стверджувати, що особа вчинила кримінальне правопорушення.
Таке посилання в обвинувальному акті є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини як засади кримінального провадження, передбаченої ст. 17 КПК України, та інших міжнародних нормативних актів;
4) обвинувачена ОСОБА_7 не отримала копію обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування і не ознайомлена з ними.
В апеляційній скарзі прокурор зазначив, що ухвала суду про повернення обвинувального акту є незаконною і необґрунтованою, оскільки, всупереч вимогам ст. 370 КПК України, суд першої інстанції належним чином не мотивував своє рішення.

У зв`язку з викладеним, прокурор просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд обвинувального акту в суді 1-ої інстанції.

На зазначену апеляційну скаргу прокурора від захисника ОСОБА_8 надійшли письмові заперечення в яких вона вважає, що ухвала суду 1-ї інстанції є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, обвинувачену ОСОБА_7 , її захисника ОСОБА_8 , які просили відмовити в її задоволенні, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Частиною першою ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до припису п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Перевіривши зміст обвинувального акту, колегія суддів дійшла висновку, що він відповідає вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України.

Так, відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Аналіз змісту обвинувального акту показав, що він містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Доводи суду першої інстанції, якими мотивована ухвала про повернення обвинувального акту, суперечать правовій позиції, наведеній у постанові Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року, а саме:

«4. До процедури висунення обвинувачення в порядку, передбаченому КПК, на стадії досудового розслідування особа перебуває у статусі підозрюваного.

Підозра є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення, повідомлення про яке складається на певному етапі досудового розслідування, коли є підстави для формулювання підозри (частина перша статті 276 КПК). Повідомлення про підозру персоніфікує кримінальне провадження, є юридичним фактом, що породжує виникнення кримінальних процесуальних правовідносин, та етапом, з якого починає реалізовуватися кримінальна відповідальність.

5. Наведені теоретичні положення є підґрунтям для висновку про нетотожність понять «підозра» і «обвинувачення», які, попри наявність спільних рис (одні і ті ж обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні), є різними етапами досудового розслідування з притаманним лише їм специфічним комплексом гарантій прав та обов`язків і порядку здійснення процесуальних дій. З огляду на це недопустимим є використання зазначених понять як синонімів у різних процесуальних документах, оскільки вони не можуть вважатися рівнозначними, незважаючи на подібність стилістичного викладу фактичних даних у повідомленні про підозру та обвинувальному акті.

7. Водночас Суду належить встановити, чи має таке недотримання вимог кримінального процесуального закону наслідок у вигляді істотного впливу на права учасників кримінального провадження щодо забезпечення права на справедливий суд.

Вирішуючи це питання, Суд враховує таке.

У міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Практика Європейського суду з прав людини (далі Європейський суд) орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року, на яке міститься посилання у заяві прокурора до Верховного Суду України, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.

У заяві заступника Генерального прокурора України мотивами для скасування судових рішень щодо ОСОБА_1 є те, що викладення в обвинувальному акті підозри, а не сформульованого обвинувачення істотно вплинуло на конкретність обвинувачення, а отже, зашкодило праву на захист обвинуваченого.

З матеріалів розглядуваного кримінального провадження убачається, що, попри відсутність в обвинувальному акті конкретної вказівки на те, що ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, вимоги закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації дотримано. Обставини, які, відповідно до частини першої статті 91 КПК, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, розмір процесуальних витрат, викладено чітко і конкретно.

При цьому Суд звертає увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Що стосується обвинувального акта щодо ОСОБА_1, то наведені в ньому фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

З огляду на це конкретність викладення фактичних обставин у даному провадженні, а отже, і обвинувачення ОСОБА_1 не викликає сумнівів».

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає безпідставними висновки суду 1-ої інстанції про незрозумілий статус ОСОБА_7 в зазначенному кримінальному провадженні.
Окрім того, апеляційний суд вважає безпідставними висновки суду 1-ої інстанції про те, що обвинувачена ОСОБА_7 не отримала копію обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування і не ознайомлена з ними, оскільки в матеріалах провадження (а.п.11) міститься її розписка датована 19.06.2017 року про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування.
Більш того, встановивши можливий факт не вручення копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування обвинуваченій, суд 1-ої інстанції мав можливість відкласти підготовче судове засідання та повторно надати зазначені документи обвинуваченій, оскільки не вручення копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору з підстав його невідповідності вимогамст. 291 КПК України.
Згідно з приписами п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Пункт 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч.1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи, що діючим КПК України не врегульовано питання призначення нового розгляду обвинувального акту після скасування судом апеляційної інстанції ухвали про його повернення прокурору, апеляційний суд вважає, що необхідно застосувати дію ст.ст. 7, 9 КПК України

Так, ч. 6 ст. 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, законність, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, публічність, диспозитивність, гласність і відкритість судового провадження та його розумність строків.

Отже, апеляційний суд вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора знайшли своє підтвердження, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, а суду слід розглядати його у межах обвинувачення, висунутого органом досудового розслідування, тому ухвала суду 1-ої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону з направленням обвинувального акту із додатками до суду 1-ої інстанції для розгляду, зі стадії підготовчого провадження.

Керуючись ст.ст. 7, 9 291, 314, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:
Апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 , задовольнити.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.07.2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, повернуто прокурору з підстав невідповідності вимогам КПК України скасувати та призначити новий розгляд обвинувального акту у суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження.

Ухвала оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді Апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4