Справа № 305/1565/16-к
Провадження по справі 1-кп/305/70/17

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2017 року. Рахівський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

потерпілої - ОСОБА_7

представника потерпілої - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рахів матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 06.05.2016 року за №0000531 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Виноградів, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушенння, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України

ВСТАНОВИВ :

Органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, тобто в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке що спричинило тривалий розлад здоров"я. Зокрема, як зазначено у обвинувальному акті, 05 травня 2016 року, близько 10:00 години ОСОБА_5 , будучи в АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , під час виниклої суперечки, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно з метою заподіяння тілесних ушкоджень кинув металевою трубою в область правої ноги ОСОБА_7 , внаслідок чого спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді гемартрозу правого колінного суглобу, які згідно висновку судово-медичного експерта № 242 від 18.07.2016 року відносяться до тілесних пошкоджень середнього ступеня тяжкості.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину свою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України заперечив та показав суду. У травні місяці 2016 року він знаходися в с. В.Водяне у свого сина і допомагав йому ставити паркан на земельній ділянці, а ОСОБА_9 на милицях та її чоловік нині покійний з сокирою накинулися на нього та сина і почали перешкоджали ставити паркан. Потерпіла сидячи на пеньку декілька разів вдарила його по руках та різних частинах тіла милицями та дерев"яною палкою, поки син не забрав у останньої милиці та палку. Він в руках тримав металеву трубу для встановлення огорожі, один кінець труби знаходився на землі, а він тримав інший кінець, і від ударів поскільки він страждає на цукровий діабет, дана труба випала в нього з рук, умислу завдавати будь-яких тілесних пошкоджень будь-кому у нього не було, поскільки він прийшов допомогти своєму синові встановити паркан на земельній ділянці. Просить виправдати його, про що подав відповідне клопотання.

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_5 наніс їй один удар металевою трубою по нозі, внаслідок чого спричинив їй телісні ушкодження, заявляє цивільний позов на загальну суму 44860 гривень з них 40000 гривень моральної шкоди, за перенесений біль, страждання, нервові переживання, покільки вона є вчителькою початкових класів того року мала випускний клас і не змогла бути разом зі своїми вихованцями на останньому дзвонику, та 4860 гривень матеріальної шкоди, яку понесла на лікування та витрати на правову допомогу. Просить відносно обвинуваченого обрати сувору міру покарання та задоволити цивільний позов в повному обсязі.

Свідок ОСОБА_10 , будучи допитаним в ході судового слідства показав суду, що у травні місяці 2016 року він встановлював паркан біля будинку, де проживає з сім"єю. Його батько ОСОБА_11 допомагав йому ставити паркан. Потерпіла ОСОБА_7 та її чоловік перешкоджали всіляко у встановленні паркану. Потерпіла на той час вже була на милицях поскільки мала пошкоджену ногу. ОСОБА_12 наносила його батькові удари милицею по руках та різних частинах тіла і в той час залізний стовпчик (труба) випав з рук батька і впав на ногу потерпілої вище коліна, про що вона показувала на місці. ОСОБА_11 жодних ударів не наносив ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що її чоловік ОСОБА_10 разом з його батьком ОСОБА_14 почали встановлювати паркан на їх земельну ділянку, коли побачила, що потерпіла ОСОБА_12 разом з її чоловіком почали кричати та перешкоджати у встановленні паркану, почала все знімати на телефон, ОСОБА_12 наносила побої її чоловікові та його батькові та перешкоджала у встановленні паркану. ОСОБА_11 та її чоловік жодного удару ОСОБА_12 не наносили, а металавий стовпчик випав з руки ОСОБА_15 на ногу потерпілої.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що бачила як ОСОБА_11 наніс декілька ударів по різних частинах тіла потірпілій ОСОБА_12 . Вона в той період знаходилася біля будинку ОСОБА_12 на відстані приблизно 20-30 метрів. В даний час вона проживає у фактичному шлюбі з сином ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що у травні 2016 року допомагав своєму товаришу ОСОБА_18 ставити паркан. Сусіди почали нападати з сокирою та милицями. Сусід прибіг з сокирою і мав намір вдарити ОСОБА_19 . Ватрала ОСОБА_20 била милицями ОСОБА_15 по руках та голові. Пославський ударів не наносив, а тільки захищався.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши пояснення учасників судового розгляду суд прийшов до такого висновку.

Органом досудового слідства ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст.122 ККУкраїни, а саме у тому, що 05 травня 2016 року, близько 10:00 години ОСОБА_5 , будучи в АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , під час виниклої суперечки, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно з метою заподіяння тілесних ушкоджень кинув металевою трубою в область правої ноги ОСОБА_7 , внаслідок чого спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді гемартрозу правого колінного суглобу, які згідно висновку судово-медичного експерта № 242 від 18.07.2016 року відносяться до тілесних пошкоджень середнього ступеня тяжкості.

Сам ОСОБА_5 на досудовому слідстві та в суді вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні фактично повністю заперечив та ствердив, що у травні місяці 2016 року від знаходився в с. В.Водяне у свого сина і допомагав йому ставити паркан на земельній ділянці, а ОСОБА_9 на милицях та її чоловік нині покійний з сокирою накинулися на нього та сина і перешкоджали ставити паркан. Потерпіла сидячи на пеньку декілька разів вдарила його по руках та різних частинах тіла милицями та дерев"яною палкою, поки син не забрав у останньої милиці та палку. Він в руках тримав металеву трубу для встановлення огорожі, один кінець труби знаходився на землі, а він тримав інший кінець, і від ударів, поскільки він страждає на цукровий діабет, дана труба випала в нього з рук, умислу завдавати будь-яких тілесних пошкоджень будь-кому у нього не було, поскільки він прийшов допомогти своєму синові встановити паркан на земельній ділянці. Просить виправдати його, про що подав відповідне клопотання.

Відповідно ст. 95 ч. 4 КПК України, суд може обгрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обгрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них .
Органом досудового розслідування не було здобуто достатніх доказів, які б свідчили про те, що обвинувачений ОСОБА_5 умисно спричинив потерпілій ОСОБА_7 тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості .

Показання обвинуваченого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 . ОСОБА_21 не були спростовані зібраними стороною обвинувачення доказами.

Відповідно ст. 84 КПК , доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно ст. 91ч.1 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення ( час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотиви, мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням .

Відповідно ст. 92 ч.1 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених в ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора, та потерпілого .

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя » при розгляді кримінальних справ суд має суворо додержуватися закріпленого у ч.1 ст. 62 Конституції принцип презумпції невинуватості .

Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведенності вини особи тлумачаться на її користь .

У разі скасування вироку як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням .

Згідно ст.36 ч.1 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів, яка захищається від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони .

Посягання потерпілої ОСОБА_7 по відношенню до обвинуваченого за своїми об`єктивними рисами було суспільно небезпечним і протиправним : штовхання, нанесення ударів милицями та дерев"яною палкою , по руках та інших частинах тіла.

Посягання було наявним, воно вже почалося провокаційними діяннями самої потерпілої, а обвинуваченому ОСОБА_5 не було відомо чим вони закінчаться, поскільки обвинувачений отримував удари від потерпілої ОСОБА_7 по різних частинах тіла.

На думку суду необхідна оборона з боку обвинуваченого була вчасно застосована в момент отримання від потерпілої шквалу ударів милицями та дерев"яною палкою по руках та інших частинах тіла .

Досудовим слідством було допущено помилку в кваліфікації дій обвинуваченого. В судовому засіданні не здобуто доказів того, що обвинувачений спричиняючи ушкодження потерпілій діяв умисно . Відсутність умислу виключає застосування ст. 122 КК України .

Неправильно спланована робота досудового слідства, відсутність контролю з боку процесуального керівника, призвело до незаконного притягнення до кримінальної відповідальності особи .

Свідки, які були викликані в судове засідання ( за клопотанням прокурора ) та допитані : ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 не підтвердили факту навмисного спричинення обвинуваченим ОСОБА_5 тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 . Навпаки, спростували хибне обвинувачення та показали, що обвинувачений ОСОБА_5 потерпав від ударів потерпілої, яка була ініціатором конфлікту. Потерпіла ОСОБА_7 першою почала наносити удари обвинуваченому та ображала різними нецензурними словами.

Також свідки показали, були одностайними в показах про те, що потерпіла спровокувала даний інцидент і вже була на милицях з пошкодженою ногою.

Покази обвинуваченого ОСОБА_5 щодо того, що він не наносив ударів потерпілій ОСОБА_9 узгоджуються з усіма показами свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , які ствердили, що потерпіла спровокувала конфлікт та сама наносила удари обвинуваченому.

Покази обвинуваченого були послідовними, такими, що в повній мірі узгоджувалися з показами свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 ОСОБА_17 . Він був щирим у своїх показаннях, сумнівів з цього приводу у суду не виникло .

Навпаки, показання потерпілої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_22 необхідно оцінити з критичної точки зору . На думку суду потерпіла їх тлумачила на свою користь, а свідок ОСОБА_22 не так детально описувала бійку поскільки знаходилася на відповідній відстані, як про це розповідали свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 . Суд вважає, що свідок ОСОБА_22 була нещирою в судовому засіданні, тому суд не бере до уваги її покази.

Всі свідки ( ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 ) в судовому засіданні показали, що потерпіла була організатором конфлікту, перша почала наносити удари обвинуваченому ОСОБА_5 , який тримав в руках металеву трубу для паркану.

Незважаючи на те, що працівниками правоохоронних органів не було зафіксовано наявність у обвинуваченого тілесних ушкоджень, суд бере до уваги покази самого обвинуваченого, який показав, що отримав удари по руках та інших частинах тіла, від потерпілої, що також видно з відеозапису з місця події яка визнана слідчим речовим доказом та приєднана до матеріалів кримінального провадження .

Кожна людина має право на захист своїх прав і законних інтересів інших осіб , суспільства і держави від суспільно небезпечного посягання. Право на необхідну оборону випливає безпосередньо з кримінального закону .

Підставою необхідної оборони є посягання на права та інтереси як особи, що піддалася нападу, так і права інших громадян.

На думку суду для обвинуваченого ОСОБА_5 загроза була очевидною, йому стало ясно, що загрожує небезпека, і він сам має себе захистити .

Відповідно ст. 373 ч.1 КПК України , виправдувальний вирок ухвалюється у разі , якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа, кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення .

Виправдувальний вирок також ухвалюється у разі, якщо встановлена відсутність події кримінального правопорушення, встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення .

Оцінюючи докази по справі, суд за внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, прийшов до висновку, що доказів вини ОСОБА_5 не було здобуто, а об`єм обвинувачення у вчиненні ним злочину, передбаченого ст. 122 ч.1 КК України не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними діями, відшкодовується в повному обсязі винною особою.

Відповідно ст. 1167 УК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно ст. 129 ч.3 КПК України , у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу злочину, суд залишає позов без розгляду .

Матеріали провадження містять два цивільних позови : прокурора Рахівського району Закарпатської області в інтересах держави в особі відділу охорони здоров"я Рахівької РДА до ОСОБА_5 про відшкодування 975 грн. 66 коп. витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину та позовні вимоги потерпілої ОСОБА_7 про відшкодування 4864 грн. матеріальної шкоди та 40 000 грн. моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, які необхідно залишити без розгляду .

Відповідно ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура .

Пояснення самої потерпілої не можуть бути прийнятті судом як прямий доказ вини обвинуваченого ОСОБА_5 так як потерпіла є зацікавленою особою і виступає ініціатором притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 та зацікавлена в результатах провадження за її заявою. Судом також враховуються довготривалі неприязні відносини, що склалися на грунті меж земельної ділянки, що може слугувати достатньою підставою до обмови обвинуваченого. Наявність тілесних ушкоджень, не можна визнати достатньою для того, щоб зробити безспірний і єдино правильний висновок про нанесення їй тілесних ушкоджень у вигляді гемартрозу правого колінного суглобу саме обвинуваченим.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до ст. 86 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Так суд, перевіряючи на предмет допустимості та належності дані, які містяться в письмових доказах, долучених до матеріалів кримінального провадження зазначає наступне.

Суд не приймає до уваги як допустимий доказ - протокол проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_7 від 01.07.2016 року, оскільки цей процесуальний документ отриманий та складений з процесуальними порушеннями. Так до участі у проведенні слідчого експерименту з потерпілою не був залучений обвинувачений ОСОБА_5 що позбавило сторону захисту самостійно обстоювати свою правову позицію, права, свободи і законні інтереси засобами, передбаченими КПК України. Оскільки ОСОБА_7 звернулася в поліцію із заявою про завдання їй тілесних ушкоджень конкретною особою, то проведення слідчого експерименту у відсутності цієї особи до пред`явлення підозри, порушує право останнього на ефективні способи захисту та перехресного допиту.

Важливою умовою проведення слідчого експерименту є його проведення в умовах, максимально наближених до тих, у яких у минулому відбувалася досліджувана дія чи подія. Тому, перш ніж проводити дослідницькі дії, необхідно відтворити (реконструювати) обстановку, у якій вони проводитимуться.

Всупереч вимог ст. 240 КПК України слідчий експеримент був проведений на подвір"ї суду (як видно з фототаблиці до слідчого експерименту), поміж тим жодних даних про обставини, які б перешкоджали відтворити дії, обстановку та обставини на місці вчинення злочину немає.

Після отримання згоди особа на участь у слідчому експерименті їй пропонується дати показання про обставини певної події. Іншим учасникам слідчої дії не можна втручатися в розповідь особи, допускати підказки у виборі напрямку руху, щоб виключити будь-які сумніви в достовірності результатів перевірки.

Натомість, з фототаблиці до указаної слідчої дії за участю потерпілої, встановлено, що роль статиста виконувала інша особа жіночої статі, яка в ході демонстрації потерпілою механізму нанесення їй обвинуваченим ударів, що є неприпустимим. Оскільки даний доказ здобутий з істотним порушенням норм КПК, суд визнає його недопустимим.

Відповідно, як наслідок, суд не приймає до уваги висновок експерта № 147 від 24.05.2016 за яким покази потерпілої надані нею в ході проведення слідчого експерименту не суперечать об`єктивним судово - медичним даним.

Таким чином, виявлення у потерпілої судовим експертом тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, без сукупності інших доказів, не може слугувати доказом винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, оскільки не доводить їх заподіяння саме обвинуваченим.

Провівши судове слідство та проаналізувавши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_5 обвинувачення не знайшло свого підтвердження, винуватість його у скоєнні кримінального правопорушення (злочину) за ч. 1 ст. 122 КК України не доведена.

Сумнівний характер вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому суспільно небезпечного діяння не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов свій вияв як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема рішенні від 21.07.2011 року у справі «Коробов проти України», в якому зазначалось, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумпцій факту.

Оскільки судом не здобуто і стороною обвинувачення не надано чітких та переконливих доказів вчинення ОСОБА_5 поза розумним сумнівом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, тому суд і прийшов до переконання, що ОСОБА_5 необхідно виправдати в інкримінованому йому злочині з підстав передбачених п.2 ч.1 ст. 373 КПК України.

Відповідно до ст. 129 КПК у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду. Отже на підставі ст. 129 КПК цивільні позови прокурора, та потерпілої ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди суд залишає без розгляду.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Речовий доказ у справі а семе диск DVD на якому знаходиться відеозапис з місця події та приєднаний до матеріалів кримінального провадження по вступу вироку в законну силу залишити там же.

Відповідно до положень ч.3 ст.373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч.1 ст.373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим в діянні обвинуваченого є складу кримінального правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370-374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину , передбаченого ст. 122 ч.1 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу цього злочину і виправдати його .
Цивільні позови : прокурора Рахівського району Закарпатської області в інтересах держави в особі відділу охорони здоров"я Рахівької РДА до ОСОБА_5 про відшкодування 975 грн. 66 коп. витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину та потерпілої ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про відшкодування 4864 грн. матеріальної та 40 000 грн. моральної шкоди , завданої кримінальним правопорушенням - залишити без розгляду
Речовий доказ у справі: диск DVD на якому знаходиться відеозапис з місця події та приєднаний до матеріалів кримінального провадження по вступу вироку в законну силу залишити там же.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Рахівський районний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.
Суддя: ОСОБА_1
З оригіналом вірно:
Суддя Рахівського районного суду: ОСОБА_1