Справа № 161/9997/15-к Провадження №11-кп/773/385/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.125, ч. 1 ст. 164 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 жовтня 2017 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , Лівандовської ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_7 , а також прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_11 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.05.2017 щодо ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И В :
Даним вироком ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, працюючого завідувачем складу у розподільчий склад ПП «ТД «Салют», розлученого, судимого вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.07.2013 року за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 160 годин, -

засуджений за ч.2 ст.125 КК України на 1 (один) рік обмеження волі,

за ч.1 ст.164 КК України на 1 (один) рік обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначено ОСОБА_9 покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців обмеження волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 визначено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
Вироком вирішено долю цивільного позову та речових доказів.

До набрання вироком законної сили постановлено обрати обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та на підставі ч.5 ст.194 КПК України покласти на нього наступні обов`язки:

- з`являтися за викликами до суду, а в разі неможливості з`явитися через поважні причини - завчасно повідомити про це суд;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає м.Луцьк, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Згідно з вироком суду ОСОБА_9 визнаний винним у тому, що він 01 жовтня 2014 року, близько 20 годин 30 хвилин, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання, а саме у кухні квартири АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, керуючись метою нанесення тілесних ушкоджень іншій людині, під час словесного конфлікту з неповнолітньою падчеркою ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що виник на побутовому ґрунті, наніс останній долонею лівої руки декілька ударів в ділянку обличчя, після чого схопив потерпілу обома руками за волосся та, утримуючи її таким чином, потягнув з кухні до кімнати, де штовхнув, від чого вона впала та вдарилася правою попереково-ягодичною ділянкою об підлогу. Продовжуючи свої умисні протиправні дії, ОСОБА_9 знову схопив потерпілу ОСОБА_13 обома руками за волосся та почав вдаряти головою потерпілу об підлогу близько 15 разів, а саме лобною та волосяною частиною голови, вирвавши під час цього пасмо її волосся.

Таким чином, вищевказаними протиправними діями ОСОБА_9 спричинив неповнолітній ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, які згідно висновку судово-медичного експерта №1093 від 10.10.2014 відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для їх загоєння та лікування необхідний час більше шести діб, а також травматичної епіляції волосся на волосистій частині голови, синець поперекової ділянки з права, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Крім того, він же, будучи згідно з рішенням Луцького міськрайонного суду від 06 грудня 2012 року зобов`язаний щомісячно сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 30 серпня 2012 року і до досягнення останнім повноліття, на користь його матері ОСОБА_7 у розмірі ? частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, визначеного для дитини відповідного віку, будучи працездатною особою, перебуваючи на обліку в Луцькому міському центрі зайнятості з 25 березня 2013 року по 27 березня 2014 року і отримуючи державну допомогу по безробіттю, яка в загальному склала 8034, 88 грн., аліменти взагалі не сплачував, з метою ухилення від сплати аліментів, державного виконавця про її отримання не повідомляв. Внаслідок чого, в період з липня 2013 року по березень 2014 року утворилась заборгованість по сплаті аліментів в сумі 2696, 4 грн.

В подальшому, ОСОБА_9 , будучи працездатною особою, з грудня 2014 року по липень 2015 року продовжував свідомо злісно ухилятися від сплати встановлених рішенням Луцького міськрайонного суду від 06 грудня 2012 року коштів (аліментів) на утримання неповнолітнього сина, оскільки будучи працездатною особою на обліку в Луцькому міському центрі зайнятості, як шукаючий роботу не перебував, з метою ухилення від сплати аліментів офіційної роботи не шукав, однак отримав доходи від заробітків з яких аліменти взагалі не сплачував та які приховував від державного виконавця, чим свідомо вчинив дії, спрямовані на умисне злісне ухилення від сплати встановлених вищевказаними рішенням суду коштів, внаслідок чого з грудня 2014 року по липень 2015 року утворилась заборгованість по сплаті аліментів в сумі 6 163, 25 грн.

Таким чином, ОСОБА_9 умисно злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням Луцького міськрайонного суду від 6 грудня 2012 року коштів (аліментів), внаслідок чого утворилась заборгованість по сплаті аліментів за 17 місяців на загальну суму 8 859, 65 грн..

У поданій на вирок апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини, правильності кваліфікації дій ОСОБА_9 , просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання за ч.2 ст.125 КК України 1 рік 10 місяців обмеження волі, за ч.1 ст.164 КК України 1 рік 6 місяців обмеження волі, та на підставі ч.1 ст.70 КК України остаточне покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі. Посилається на те, що судом не було враховано всіх обставин, які впливають на покарання ОСОБА_9 . Зокрема, те що останній раніше судимий за скоєння злочину, свою вину у вчиненні злочинів не визнав, намагаючись уникнути відповідальності за скоєне, вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.125 КК України, у стані алкогольного сп`яніння.

Посилаючись на аналогічні обставини, просить скасувати вирок та ухвалити новий із призначенням ОСОБА_9 більш суворого покарання й потерпіла ОСОБА_7 . Зокрема, просить призначити обвинуваченому покарання за ч.2 ст.125 КК України 1 рік обмеження волі, за ч.1 ст.164 КК України 1 рік 10 місяців обмеження волі, та на підставі ч.1 ст.70 КК України остаточне покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі. Додатково зазначає, що обвинувачений ОСОБА_9 є особою схильною до вчинення кримінальних правопорушень, вчинив умисний злочин щодо її неповнолітньої дочки, а також свідомо не сплачував аліменти на утримання їх спільного малолітнього сина, вводив в оману державного виконавця, а в подальшому і суд про відсутність у нього доходів, при цьому заробляв кошти, працюючи неофіційно.

У своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок щодо ОСОБА_9 скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу інкримінованих злочинів. Посилається на те, що обвинувачення ОСОБА_9 , всупереч вимогам ст.62 Конституції України та ст.94 КПК України, ґрунтується на припущеннях, а також на неналежних та недопустимих доказах. Просить врахувати, що по обвинуваченню ОСОБА_9 за ч.2 ст.125 КК України суд при ухваленні вироку послався на показання неповнолітньої потерпілої, свідків, а також висновок експерта, які не узгоджуються між собою та суперечать одне одному. Просить звернути увагу, на те, що жоден із свідків не повідомив суд, що бачив на потерпілій ОСОБА_13 в той час тілесні ушкодження. Також суд не мотивував свого рішення про стягнення з ОСОБА_9 в користь неповнолітньої потерпілої ОСОБА_13 7000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Крім цього, в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження й обвинувачення ОСОБА_9 в умисному ухиленні від сплати аліментів, тобто у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України. Зокрема, у матеріалах провадження наявні документи, які підтверджують, що ОСОБА_9 у той час перебував на обліку в Луцькому міському центрі зайнятості як особа, яка шукає роботу. Тобто фактично ОСОБА_9 в даний період не працював і доходів не отримував. У матеріалах провадження відсутні дані про те, що ОСОБА_9 якимось чином приховував доходи, змінював місце проживання чи не з`являвся на виклики до державного виконавця. Таким чином, вважає, що стороною обвинувачення не подано достатніх доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок суду щодо нього скасувати. Посилається на аналогічні обставини, що і його захисник ОСОБА_8 . Додатково просить звернути увагу на те, що показання неповнолітньої потерпілої та свідків були суперечливими та не узгоджувались між собою. Крім цього, зазначає, що в судовому засіданні судмедексперт ОСОБА_15 дала показання про те, що висновок який вона складала, базувався на підставі документів, наданих їй із поліклініки, та особисто експерт тілесних ушкоджень у малолітньої потерпілої не виявила. Йому відомо, що потерпіла ОСОБА_13 раніше мала проблеми із здоров`ям, тому неодноразово зверталась в поліклініку. Стверджує, що дані із медичної картки про попередню хворобу ОСОБА_13 , до яких він не має відношення, могли бути використані експертом при прийнятті висновку. Також просить врахувати, що огляд місця події 01.10.2014 та проведення слідчого експерименту 28.10.2014 у квартирі АДРЕСА_2 , власником якої він є, проводились без його дозволу, тобто з порушенням вимог закону. Вважає, що всі обставини даної справи базуються виключно на сімейних (цивільних ) правовідносинах, а сама справа сфабрикована його колишньою дружиною ОСОБА_7 напередодні їх розлучення. Зазначає, що обвинувачення щодо злісного ухилення від сплати аліментів не підтверджується жодними доказами. Навпаки, як встановлено матеріалами справи, він об`єктивно не міг сплачувати аліменти, оскільки ніде не працював, а перебував на обліку в Луцькому міському центрі зайнятості як особа, яка шукає роботу. У той період він не отримував будь-яких доходів та виплат, однак намагався допомогти і допомагав своїй колишній сім`ї матеріально. Таким чином, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційних скарг, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримували свої апеляційні скарги та заперечували апеляційні скарги прокурора та потерпілої, пояснення потерпілої ОСОБА_7 та прокурора, які підтримали свої апеляційні скарги і заперечили апеляційні скарги захисника та обвинуваченого, і просили скасувати вирок та ухвалити новий із призначенням обвинуваченому більш суворого покарання, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого, його захисника, прокурора та потерпілої до задоволення не підлягають з таких підстав.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про доведеність винності ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.164 та ч.2 ст.125 КК України, ґрунтується на об`єктивно досліджених доказах, які всебічно і повно перевірені судом з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, яким суд дав належну оцінку.

Посилання обвинуваченого та його захисника в апеляційних скаргах на те, що інкриміноване судом ОСОБА_9 обвинувачення нічим не підтверджується, є безпідставними і спростовуються сукупністю наявних доказів.

Так, винуватість ОСОБА_9 у нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, стверджується такими доказами.

Як убачається із показань в судовому засіданні неповнолітньої потерпілої ОСОБА_13 за участю її законного представника, 01.10.2014 вона ввечері перебувала вдома за адресою: АДРЕСА_1 . В цей час прийшов ОСОБА_9 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння. Згодом вона почула, що ОСОБА_16 перебуває у кухні квартири, вона зайшла на кухню, між нею та ОСОБА_9 виник конфлікт на побутовому ґрунті, в ході якого останній вдарив її в обличчя, після чого схопив її двома руками за волосся та потягнув до кімнати, де штовхнув її на підлогу, від чого вона впала. Далі ОСОБА_9 підійшов до неї та обома руками схопив за волосся, вирвавши при цьому пасмо волосся, та почав бити її головою об підлогу, вдаривши близько 15 разів. Після цього, ОСОБА_9 залишив кімнату, а вона зателефонувала мамі ОСОБА_7 та про все їй розповіла. Крім неї та ОСОБА_9 в цей час в квартирі нікого не було, однак невдовзі прибули працівники міліції. Від нанесених їй ОСОБА_9 в цей день побоїв, у неї було виявлено, зокрема, струс мозку, травми на голові, синці по тілу.

Згідно з показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_17 , він працює дільничним інспектором міліції Луцького МВ УМВС України у Волинській області. Перебуваючи на чергуванні в опорному пункті міліції, до нього надійшов виклик про те, що по пр.Молоді в м.Луцьку відбувається сварка. Прибувши за вказаною адресою в складі оперативної групи, двері квартири відчинила дівчина, яка повідомила, що її побив батько, зайшовши до квартири він також побачив ОСОБА_9 , який повідомив, що він виховував дитину. Дівчина їм принесла вирване пасмо волосся та сказала, що батько бив її головою об підлогу.

Свідок ОСОБА_18 суду дав показання про те, що працює міліціонером фельдшером роти міліції громадської безпеки особливого призначення при УМВС України у Волинській області. Перебуваючи на маршруті патрулювання по пр.Молоді в м.Луцьку, він отримав повідомлення про виклик, прибувши за адресою, в квартирі він побачив падчерку, яка повідомила, що її побив вітчим ОСОБА_9 та принесла пасмо вирваного волосся. В квартирі, окрім працівників міліції, також перебував ОСОБА_9 ..

Свідок ОСОБА_19 суду показав, що працює міліціонером в Луцькому МВ УМВС України у Волинській області. У жовтні 2014 року, він у складі оперативної групи прибув за викликом у квартиру в районі ЗАГСу м.Луцька. Двері квартири відчинила дівчина, яка повідомила, що батько її побив та вирвав пасмо волосся, в квартирі перебував ОСОБА_9 , який відповів, що виховував доньку.

Свідок ОСОБА_20 суду дала показання, що 01.10.2014 до неї зателефонувала ОСОБА_7 , яка повідомила, що ОСОБА_9 побив її доньку ОСОБА_13 , а тому попросила приїхати забрати сина. Коли вона приїхала за адресою, де проживає ОСОБА_7 по АДРЕСА_3 , то в квартирі, серед інших, побачила ОСОБА_9 , який перебував там разом з працівниками міліції. ОСОБА_7 їй повідомила, що ОСОБА_9 побив ОСОБА_13 та вирвав волосся.

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_2 суду дав показання, що восени 2014 року в складі групи швидкого реагування Луцького МВ УМВС України у Волинській області прибув на виклик за адресою АДРЕСА_3 . В квартирі він побачив жінку, яка повідомила, що чоловік побив її дитину. На підлозі квартири він бачив пасмо волосся. Вони забрали ОСОБА_9 на освідування в наркодиспансер, а потім відвезли останнього в міськвідділ міліції.

Свідок ОСОБА_21 суду дав показання про те, що восени 2014 року, перебуваючи в складі патрульно-постової служби прибув на виклик за адресою по пр.Молоді в м.Луцьку, де відбулася сімейна сварка. На місці бачив працівників міліції, які розбирались по суті інциденту.

Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_22 суду дала показання, що закрита черепно-мозкова травма є тілесним ушкодженням та не може виникнути внаслідок попередніх захворювань. Струс головного мозку відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та не міг виникнути внаслідок падіння з висоти власного зросту.

Крім показань потерпілих та свідків винність обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого, ч.2 ст.125 КК України, також об`єктивно стверджується дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами.

Так, згідно висновку експерта №1093 від 10.10.2014 при огляді та згідно даних представленої медичної документації у ОСОБА_13 були виявлені наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для їх лікування необхідний час більше шести діб, а також травматична епіляція волосся на волосистій частині голови, синець поперекової ділянки справа, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Дані тілесні ушкодження виникли в результаті травмуючої дії тупих предметів (предмету).

Консультативним висновком спеціаліста № 2571 стверджується, що ОСОБА_9 01.10.2014 перебував у стані алкогольного сп`яніння легкого ступеню.

Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 01.10.2014 стверджується, що ОСОБА_7 повідомила орган досудового розслідування про вчинення ОСОБА_9 , злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Винуватість ОСОБА_9 у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів) стверджується дослідженими судом першої інстанції доказами.

Так, згідно з показаннями в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_7 , у 2012 році Луцьким міськрайонний судом було ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_9 на її користь аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_14 , однак, незважаючи на це, ОСОБА_9 , будучи працездатною особою, та отримуючи доходи, жодного разу добровільно аліменти не сплачував, на утримання дитини коштів не виділяв, в результаті чого у ОСОБА_9 виник значний розмір заборгованості по сплаті аліментів. Під час розгляду кримінального провадження в суді підтвердила факт отримання аліментів від ОСОБА_9 29.12.2015 та 24.02.2016 на загальну суму 400 грн..

Свідок ОСОБА_23 суду показала, що працює державним виконавцем 2 ВДВС Луцького МУЮ, в установі перебуває два виконавчі провадження стосовно ОСОБА_9 , зокрема щодо стягнення аліментів на дитину до досягнення нею повноліття. ОСОБА_9 викликався до державного виконавця, йому було роз`яснено порядок сплати аліментів та попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів на утримання дитини. Розрахунок заборгованості ОСОБА_9 по сплаті аліментів від 20.07.2015 містить недостовірні дані сум несплачених аліментів.

Крім зазначених показань потерпілої та свідка, винність ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, також об`єктивно стверджується дослідженими в ході судового розгляду доказами.

Так, з копії рішення Луцького міськрайонного суду від 06 грудня 2012 року, яке ухвалою апеляційного суду Волинської області від 11.01.2013 залишено без змін та вступило у законну силу, вбачається, що ОСОБА_9 зобов`язаний щомісячно сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , починаючи з 30 серпня 2012 року і до досягнення останнім повноліття в користь ОСОБА_7 у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, визначеного для дитини відповідного віку.

Із копій виконавчого листа від 06.12.2012 та копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 11.02.2013, вбачається, що вищевказане рішення суду було звернене до виконання.

Із довідки від 24.11.2014 вбачається, що ОСОБА_7 не отримала аліменти від ОСОБА_9 у період часу із 01.05.2014 по 31.10.2014 згідно з рішенням Луцького міськрайонного суду 06.12.2012.

Із розрахунку заборгованості від 25.04.2016, складеної державним виконавцем ДВ ДВС Луцького МУЮ ОСОБА_23 , та отриманого стороною обвинувачення на підставі ухвали суду про тимчасовий доступ до речей та документів, вбачається, що розмір заборгованості ОСОБА_9 по аліментам становить 8859, 65 грн., зокрема за період:

- з липня 2013 року по березень 2014 року в сумі 2696, 4 грн.;

- з грудня 2014 року по липень 2015 року в сумі 6163, 25 грн.;

Даними з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів за період з 01.07.2012 по 31.03.2015 гр. ОСОБА_9 про те що останній отримав доходи протягом 3-4 кварталу 2013 року та 1 кварталу 2014 року у виді соціальних виплат на загальну суму 8 034,88 грн.

Відповіддю Директора Луцького міського центру зайнятості від 16.07.2015 № 2701/01-19 (з додатками) про те, що ОСОБА_9 перебував на обліку у Луцькому МЦЗ як безробітний двічі: 1) протягом 25.03.2013 по 27.03.2014, в ході якого останньому було нараховано та перераховано на особистий рахунок допомоги по безробіттю на загальну суму 8 034,88 грн.; 2) протягом 12.06.2014 по 04.11.2014;

Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08.08.2014 стверджується, що ОСОБА_7 повідомила орган досудового розслідування про вчинення ОСОБА_9 , злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України.

При цьому, суд визнав неналежним доказом розрахунок заборгованості від 20.07.2015, складений державним виконавцем ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_23 , оскільки остання в судовому засіданні ствердила про те, що цей документ містить недостовірні дані щодо сум заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_9 , перед ОСОБА_7 згідно з рішенням Луцького міськрайонного суду 06.12.2012.

Крім цього, на підставі п.1 ч.2 ст.87 КПК України суд визнав недопустимими докази протокол огляду місця події від 01.10.2014, проведений у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , а також протокол проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_13 від 28.10.2014, проведений у приміщенні зазначеної квартири.
З врахуванням наведеного, суд першої інстанції, оцінивши зібрані на досудовому провадженні та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.164 та ч.2 ст.125 КК України повністю доведена в ході судового розгляду.

Також суд першої інстанції, правильно розцінив показання обвинуваченого, а також заяви його захисника про непричетність ОСОБА_9 до інкримінованих злочинів як намагання останнім уникнути відповідальності за вчинене.

З даними висновками місцевого суду погоджується й апеляційний суд.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог статей 50, 65 КК України з урахуванням тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до категорії невеликої тяжкості, особи обвинуваченого, який раніше судимий за скоєння злочину, вчинив рецидив злочинів та скоїв один із злочинів у стані алкогольного сп`яніння, що є обставинами, які обтяжують його покарання, - обґрунтовано прийшов до переконання про призначення ОСОБА_9 покарання у виді обмеження волі.

Разом з тим, враховано судом і інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності ОСОБА_9 , у тому числі й ті, на які посилаються в своїх апеляційних скаргах прокурор та потерпіла, а тому суд обрав обвинуваченому найбільш суворий вид покарання, передбачений санкціями ч.1 ст.164 КК України та ч.2 ст.125 КК України, визначивши остаточне покарання за сукупністю злочинів із застосуванням принципу часткового складання призначених покарань 1 рік 6 місяців обмеження волі. Остаточне покарання ОСОБА_9 наближене до максимальних меж, визначених санкціями норм закону, за якими його засуджено, та яке слід відбувати реально.

Дане покарання, призначене судом ОСОБА_9 , відповідає вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів і не є надто м`яким.

Місцевий суд, вирішуючи цивільний позов законного представника неповнолітньої потерпілої, врахував глибину фізичних і душевних страждань ОСОБА_13 , вимоги розумності та справедливості, характер вимушених змін у життєвих стосунках потерпілої, а тому правильно стягнув з обвинуваченого на її користь 7000 грн. у відшкодування моральної шкоди.
Таким чином, підстав для скасування вироку та ухвалення нового з мотивів, наведених в апеляційних скаргах обвинуваченого, захисника, потерпілої та прокурора, апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 376, 404, 405, 407 КПК України, Апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В :
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_7 , а також прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.05.2017 щодо ОСОБА_24 без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий:
Судді: