Справа № 359/9769/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/177/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 6 06.02.2018

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 лютого 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого - ОСОБА_6 в режимі відеоконференції під час трансляції з Державної установи «Бориспільська виправна колонія (№119)»,
представників установи виконання покарань ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_9 ,
провівши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційний розгляд за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2017 року про відмову в задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Красносілка, Чуднівського району, Житомирської області, до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання у Державній установі «Бориспільська виправна колонія (№119)» за вироком Ірпінського міського суду Київської області від 31 липня 2017 року,
ВСТАНОВИЛА:
До Бориспільського міськрайонного суду Київської області у грудні 2017 року надійшло спільне клопотання начальника Державної установи «Бориспільська виправна колонія (№119)» та голови спостережної комісії при Бориспільській районній державній адміністрації Київської області про умовно-дострокове звільнення, на підставі ст. 81 КК України, засудженого ОСОБА_6 від подальшого відбування покарання, призначеного йому вироком Ірпінського міського суду Київської області від 31 липня 2017 року за ч.2 ст.125, ч.1 ст.162, ч.2 ст.146, ч.1 ст.296, ч.1 ст.127, ч.2 ст.127, ч.1 ст.263 КК України, із застосуванням ст.70 КК України, у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2017 року у задоволенні зазначеного клопотання відмовлено. Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений ОСОБА_6 під час відбування покарання своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, у зв`язку з чим застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання - є передчасним.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2017 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою подане клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання задовольнити. Підставою для скасування судового рішення апелянт зазначає невідповідність висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам провадження.
Обґрунтовуючи свої вимоги, засуджений посилається на неврахування судом першої інстанції обставин, які свідчать про його виправлення за час відбування покарання, а саме: наявність двох заохочень, відсутність дисциплінарних стягнень, а також його позитивної характеристики, виданої адміністрацією виправної колонії. Крім того, засуджений ОСОБА_6 вважає необґрунтованим посилання суду першої інстанції на виписку із протоколу спостережної комісії від 11 жовтня 2017 року, відповідно до якого було прийнято рішення щодо недоцільності застосування відносно нього положень ст.82 КК України, так як на думку засудженого, зазначене рішення спостережної комісії стосувалось питання заміни невідбутої ним частини покарання більш м`яким покаранням, а не його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, доводи прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги засудженого, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, доводи представників установи виконання покарань, які просили задовольнити апеляційну скаргу засудженого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно із ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття засудженим відповідного строку покарання, передбаченого частиною третьою цієї статті.
Як видно з матеріалів провадження, ОСОБА_6 засуджений вироком Ірпінського міського суду Київської області від 31 липня 2017 року за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.125, ч.1 ст.162, ч.2 ст.146, ч.1 ст.296, ч.1 ст.127, ч.2 ст.127, ч.1 ст.263 КК України, з яких за ступенем тяжкості злочини, передбачені ч.2 ст.127 та ч.1 ст.263 КК України є тяжкими. За вироком суду, ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні: умисних протиправних дій, що виразилися в умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров?я потерпілого; умисних протиправних дій, що виразилися у порушенні недоторканності житла, тобто незаконному проникненні до житла; умисних протиправних дій, що виразилися у незаконному позбавленні волі, викраденні людини, а також що супроводжувалися заподіянням потерпілому фізичних страждань; умисних протиправних дій, що виразилися в хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та винятковим цинізмом; умисних протиправних дій, що виразились у катуванні, тобто умисному заподіянні сильного фізичного болю, фізичного, морального страждання шляхом нанесення побоїв, з метою отримання від потерпілого відомостей та визнання за дії, у яких він підозрюється, вчиненому повторно; умисних протиправних дій, що виразились у незаконному поводженні з бойовими припасами, тобто зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу. За сукупністю вчинених злочинів судом першої інстанції призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_6 обчислюється з 29 вересня 2015 року, кінець строку відбування покарання 27 жовтня 2019 року, дві третини строку покарання минули 29 жовтня 2017 року, в строк відбування покарання зараховано період попереднього ув`язнення з 29 вересня 2015 року по 31 серпня 2017 року у відповідності з ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року).
Згідно із характеристикою від 29 листопада 2017 року та довідкою про стягнення і заохочення, виданими установою виконання покарань, засуджений ОСОБА_6 під час знаходження у Київському слідчому ізоляторі до праці не залучався, заохочень не мав, тобто відсутні відомості про те, що засуджений ОСОБА_6 став на шлях виправлення, протягом відбутої частини покарання у Державній установі «Бориспільська виправна колонія (№ 119)» мав два заохочення за сумлінну поведінку, ставлення до праці та активну участь у житті колонії, дисциплінарних стягнень не має, характеризується позитивно, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Однак, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що в Державній установі «Бориспільська виправна колонія (№ 119)» ОСОБА_6 відбуває покарання лише з 21 вересня 2017 року, а вже в грудні 2017 року установа виконання покарань за узгодженням зі спостережною комісією при Бориспільській районній державній адміністрації Київської області звернулася з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 .
При цьому, відповідно до досліджених під час апеляційного розгляду витягу із протоколу та характеристики від 11 жовтня 2017 року (а.с. 248, 249 особової справи засудженого), засуджений ОСОБА_6 стає на шлях виправлення, але у зв`язку з тим, що він перебуває не тривалий час в установі та особа мало вивчена, до нього не може бути застосовано заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.
Враховуючи зазначені вище обставини в сукупності, в тому числі суперечливість висновків установи виконання покарань щодо виправлення засудженого ОСОБА_6 , колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав однозначно стверджувати про виправлення засудженого ОСОБА_6 , оскільки його поведінка за час відбування покарання не завжди була сумлінною, а відбутий ним строк покарання хоч формально і узгоджується з вимогами ч.3 ст.81 КК України, проте в даному випадку є недостатнім для об`єктивного висновку щодо виправлення засудженого.
Суд першої інстанції під час розгляду клопотання засудженого ОСОБА_6 повністю дотримався вимог кримінального закону та розділу 8 КПК України, та обґрунтовано дійшов висновку про те, що застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним, з чим погоджується і колегія суддів.
При цьому, доводи апелянта щодо невідповідності висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам провадження не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду. Всупереч доводам апеляційної скарги засудженого, колегія суддів вважає, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є його обов`язком відповідно до ст. 9 КВК України, дотримання якого засудженим ОСОБА_6 підтверджується його позитивною характеристикою.
За таких обставин колегія суддів вважає, що постановлена судом ухвала відносно ОСОБА_6 є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для її скасування та задоволення поданої апеляційної скарги не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2017 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання залишити без змін.
Судді:
_______________ _________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4