АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 березня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретарів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 жовтня 2016 року за № 120 161 000 800 103 51, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 125 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Люботин Харківської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 4 квітня 2001 року Люботинським міським судом Харківської області за ч. 3 ст. 81, ст. 17, ч. 3 ст. 81, ч. 2 ст. 140, ст. 42 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі;

- 27 липня 2006 року Люботинським міським судом Харківської області за ч. 2 ст. 187, ст. 69, ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 122, ст. 70, ст. 71 КК України на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць позбавлення волі;1
- 18 жовтня 2013 року Ленінським районни судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України на 1 (один) рік позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

за апеляційною апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_10 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 8 червня 2017 року,

за участю:

прокурора - ОСОБА_11 ,

захисників - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 08 червня 2017 року:

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання за ч. 3 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з конфіскацією майна, що належить йому на праві власності, за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк 100 (годин).

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з конфіскацією майна, що належить йому на праві власності;

ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією майна, що належить йому на праві власності.

Вироком суду першої інстанції вирішено цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 , а також питання щодо процесуальних витрат і речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції щодо її підзахисного скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити за недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 125 КК України.

При цьому захисник зазначає про те, що стороною обвинувачення під час розгляду справи не надано суду достатніх, належних і допустимих доказів, які б свідчили про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні указаних кримінальних правопорушень. Однак, як вважає апелянт, визнаючи ОСОБА_7 винуватим за ч. 3 ст. 187 КК України, суд обґрунтував свої висновки суперечливими показаннями потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_12 . Натомість доводи обвинувачених про те, що вони не проникали до квартири потерпілих, а останні самі їх добровільно впустили, як і про те, що намірів заволодіти майном останніх в них не було і 300 доларів CШA вони взяли як розрахунок за жіночі чоботи, не мотивовано визнав такими, що не відповідають дійсності.

Також, на переконання апелянта,поза увагою суду залишились показання потерпілої ОСОБА_13 , згідно з якими вона стверджувала, що з обвинуваченим ОСОБА_8 вони перебували у дружніх стосунках івона добровільно відчинила двері ОСОБА_8 та впустила його разом з ОСОБА_7 до квартири у день подій. Крім того, захисник звертає увагу, що органом досудового розслідування достеменно не встановлено, чи покидали обвинувачені квартиру ОСОБА_12 після того, як сумісно розпивали спиртні напої. Окрім цього суд не з`ясував дійсні причини виникнення конфлікту між потерпілим ОСОБА_12 та обвинуваченим ОСОБА_7 , а саме, що конфлікт виник саме через те, що ОСОБА_12 переплутав свідка ОСОБА_14 з потерпілою ОСОБА_13 та вдарив її, а враховуючи фізичну перевагу ОСОБА_12 над обвинуваченим ОСОБА_7 , на крики останнього до кімнати зайшов ОСОБА_8 і з метою захисту ОСОБА_7 наніс йому приблизно 10 ударів. Недоведеним у суді першої інстанції, на думку захисника,залишились і обставини застосування до потерпілого ОСОБА_12 гумової палиці та газового балончику.

Що стосується визнання ОСОБА_7 винуватим за ч. 1 ст. 125 КК України, то у вироку суду першої інстанції не зазначено, чому він відкидає показання обвинувачених та свідка ОСОБА_14 щодо того, що потерпіла ОСОБА_13 в той час, коли всі фігуранти справи знаходились у квартирі потерпілого ОСОБА_12 на кухні, перебувала у ліжку в кімнаті в стані алкогольного сп`яніння та була вже побита.

Захисник звертає увагу на те, що суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, всупереч вимогам ст. 65 КК України, не врахував, що він страждає на ряд хронічних захворювань, які постійно прогресують, у зв`язку із чим під час судового провадження він знаходився на стаціонарному лікуванні.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 закрити за не встановленнямдостатніх доказів для доведення винуватості в суді та вичерпанням можливості їх отримання. За твердженням захисника, висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, судом істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону, що призвело до неправильного застосування щодо її підзахисного закону про кримінальну відповідальність.

Обґрунтовуючи такі доводи, апелянт зазначає, що в діях ОСОБА_8 та ОСОБА_7 відсутні ознаки об`єктивної сторони складу злочину за ч. 3 ст. 187 КК України, а саме проникнення у житло, оскільки сама потерпіла ОСОБА_13 заявила, що добровільно відкрила їм двері квартири. Крім того, на думку захисника, судом безпідставно не враховано, що насильство до ОСОБА_12 було застосоване через нанесений потерпілим удар дружині ОСОБА_7 - свідку ОСОБА_14 , а не з метою заволодіння його майном. При цьому захисник, виходячи з позиції свого підзахисного, стверджує, що ОСОБА_8 викрав майно ОСОБА_12 спонтанно і таємно внаслідок конфлікту, що виник між ними, та з причини не повернення потерпілими боргу за придбані жіночі чоботи. Звертає увагу захисник і на суперечливі показання потерпілих в частинні наявності знаряддя злочину - резинової палиці, яка нібито була застосована при побитті ОСОБА_12 .

Також, захисник вказує на невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК Украни, оскільки в ньому зазначені лише обставини, встановлені органом досудового слідства, однак відсутнє формулювання конкретного обвинувачення, яке інкримінується ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , що залишилось поза увагою суду, як і відсутність в обвинуваченні розмежування дій кожного із них щодо застосованого до ОСОБА_12 насильства, та вказівки на те, у зв?язку із чим воно було застосоване.

Крім того, апелянт стверджує, що вирок суду першої інстанції ґрунтується, в тому числі, на недопустимих доказах, а саме на протоколах огляду місця події від 20 листопада 2016 року та від 3 грудня 2016 року, згідно з якими огляд місця події фактично не проводився, а відбувся обшук особи в кабінеті працівника поліції з численними порушеннями вимог процесуального закону.

Водночас, з огляду на незаперечення ОСОБА_8 факту таємного заволодіння майном потерпілого ОСОБА_12 , захисник вважає, що суд, призначаючи ОСОБА_8 покарання, не врахував як обставини, що пом`якшують відповідальність, визнання ним своєї вини у заволодінні майном потерпілого, усвідомлення ним протиправності своїх дій, щире каяття та сприяння органу досудового розслідування у встановленні фактичних обставин справи.

В апеляційній скарзі з доповненнями да неї обвинувачений ОСОБА_8 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість вироку суду першої інстанції, з тих же доводів та підстав, що і його захисник, просить його скасувати, а кримінальне провадження відносно нього закрити.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення: обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх захисників ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які підтримали подані ними апеляційні скарги та просили їх задовольнити; прокурора ОСОБА_11 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вважаючи вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим, дослідивши частково докази у кримінальному провадженні за клопотанням сторони захисту, провівши судові дебати та надавши обвинуваченим останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягають задоволенню, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_10 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з встановленими вироком суду першої інстанції обставинами, 15 жовтня 2016 року ОСОБА_8 , не маючи постійного місця роботи та інших джерел заробітку, будучи поінформованим про те, що ОСОБА_12 нещодавно продав належний йому автомобіль, запропонував своєму знайомому ОСОБА_7 незаконно заволодіти грошима, які зберігались за місцем мешкання ОСОБА_12 в кв. АДРЕСА_2 , в місті Києві, на що той, погодився.

З метою виконання свого злочинного умислу, направленого на заволодіння чужим майном, поєднаного з проникненням в житло, ОСОБА_7 іОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного спяніння, взявши придбані у невстановленому місці гумову палицю та газовий балончик, в період часу з 00 годин до 02 годин 40 хвилин 15 жовтня 2016 року, прибули до квартири АДРЕСА_2 , в місті Києві. Коли вхідні двері квартири відчинила ОСОБА_13 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , відштовхнувши останню, проникнули в житло та прослідували до кімнати, де знаходився ОСОБА_12 . Діючи згідно досягнутої раніше домовленості, ОСОБА_7 з метою подолання можливого опору ОСОБА_12 скористався принесеним газовим балончиком, спрямувавши аерозоль в очі останньому. Одночасно з цим ОСОБА_8 наявною в нього гумовою палицею почав наносити удари ОСОБА_12 по голові і тілу, вимагаючи відчинити наявний в квартирі сейф та віддати їм гроші, отримані від продажу автомобіля, на що ОСОБА_12 відповів відмовою. Намагаючись примусити ОСОБА_12 видати їм гроші, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 стали наносити останньому удари кулаками рук та ногами по голові і різним частинам тіла, а також гумовою палицею, яку передавали один одному, спричинивши таким чином ОСОБА_12 багаточисельні ушкодження в ділянці голови, обличчя, тулубу, кінцівок, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров?я та призвели до втрати ним свідомості.

Під час зазначених протиправних дій ОСОБА_7 з метою залякування цивільної дружини ОСОБА_12 - ОСОБА_13 , позбавлення її можливості чинити опір та покликати на допомогу, одночасно з цим втрутитись в побиття ОСОБА_12 , став наносити останній удари кулаками по тілу, причинивши їй легкі тілесні ушкодження.

Усвідомлюючи небезпеку для життя і здоров`я ОСОБА_12 , ОСОБА_13 погодилась виконати вимоги ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , після чого відчинила сейф, прикріплений в шафі в житловій кімнаті, звідки ОСОБА_8 забрав:шкіряний гаманець чорного кольору вартістю 300 гривень з грошима в сумі 300 доларів США, що згідно офіційного курсу гривні до іноземних валют, встановленого НБУ на 15 жовтня 2016 року, становить 7 742 гривень 22 копійки, флеш-накопичувач «мікро-СД», ємністю 16 ГБ, вартістю 200 гривень, гроші в сумі 1 000 гривень, а також разом із ОСОБА_7 забрали наявні в кімнаті та належні ОСОБА_12 : гроші в сумі 130 гривень, мобільний телефон «LenovoР70-А», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , вартістю 4 444 гривень, мобільний телефон «SamsungGalaxy» вартістю 300 гривень, шкіряний ремінь вартістю 180 гривень, чоловічу куртку чорного кольору вартістю 956 гривень, а всього заволоділи майном на загальну суму 16 254 гривень 22 копійки, - після чого з місця вчинення злочину втекли, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у вчиненні за попередньою змовою групою осіб нападу з метою заволодіння майном потерпілого ОСОБА_12 , поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, з проникненням в житло, а ОСОБА_7 також в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_13 , за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються дослідженими судом першої інстанції доказами у їх сукупності, які були предметом перевірки апеляційного суду.

Так, згідно з показаннями потерпілого ОСОБА_12 в суді першої інстанції, ввечері 15 жовтня 2016 року, почувши дзвінок, його дружина ОСОБА_13 відчинила вхідні двері. В цей час в квартиру ввійшли раніше знайомі йому ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які, відштовхнувши ОСОБА_13 , відразу застосували газовий балончик та почали бити його резиновими дубинками, вимагаючи, щоб він відкрив сейф і віддав їм гроші. Після того, як він відмовився видати гроші, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 продовжили його бити на кухні та в кімнаті, внаслідок чого він втратив свідомість і прийшов до тями лише ранком. Від ОСОБА_13 він довідався, що після того, як він втратив свідомість, вона попросила ОСОБА_7 і ОСОБА_8 не бити його та сама відкрила сейф, із якого ОСОБА_7 і ОСОБА_8 забрали гроші, гаманець з грошима, а також з квартири - курточку, шкіряний ремінь, мобільні телефони.

Аналогічні показання в суді першої інстанції дала потерпіла ОСОБА_13 . Зокрема вказала, що 15 жовтня 2016 року, приблизно о 22-23 годині, почувши дзвінок у двері, відкрила їх та побачила ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які відштовхнувши її, зайшли в квартиру. При цьому ОСОБА_8 , відразу пішов у кімнату, стягнув ОСОБА_12 з ліжка та почав бити, а ОСОБА_7 тримав її та вдарив кілька разів, щоб вона не кричала. Після того, як ОСОБА_8 потягнув ОСОБА_12 на кухню, забігла співмешканка ОСОБА_7 на ім`я ОСОБА_15 , яка почала кричати, щоб не чіпали ОСОБА_12 . Що відбувалося на кухні, вона не бачила, але бачила як ОСОБА_12 бив палицею ОСОБА_8 , після чого ОСОБА_12 впав та втратив свідомість. Тоді вона сама відкрила сейф і ОСОБА_7 та ОСОБА_8 викрали з нього грошові кошти, а з кімнати - мобільні телефони, шкіряний ремінь і куртку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілі досить детально повідомили в суді обставини розбійного нападу, вчиненого ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , вказавши дії кожного з них, направлені на заволодіння майном, та послідовно зазначали про застосування ними під час нападу гумової палиці, якою наносили удари ОСОБА_12 , внаслідок чого ОСОБА_16 , злякавшись за життя останнього, відкрила сейф, з якого обвинувачені викрали належні потерпілим грошові кошти, а з кімнати квартири речі.

Свої показання в судовому засіданні в суді першої інстанції потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 підтвердили і в клопотанні, наданому суду апеляційної інстанції щодо розгляду кримінального провадження, з міркувань особистої безпеки, у їхню відсутність.

Будь-яких підстав ставити під сумнів вище наведені показання потерпілих, колегією суддів під час апеляційного перегляду кримінального провадження не встановлено.

Крім того, показання потерпілих ОСОБА_12 і ОСОБА_13 повністю узгоджуються з іншими доказами, що містяться у матеріалах провадження, яким суд дав оцінку з точки зору їх допустимості, належності і достатності, та обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку, зокрема:

- висновоком експерта № 2654 від 20 жовтня 2016 року, згідно з яким на тілі ОСОБА_12 виявлені ушкодження, які утворились внаслідок більш ніж 20 дій (синці та крововиливи за рахунок ударів під кутами, наближеними до прямих; садна та забійна рана за рахунок ковзання, тертя або удару під кутом) тупого предмету, мінімально вірогідними строками утворення яких складають 4-5 діб до моменту проведення експертизи та відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (т. 2 а. п. 18-23);

- протоколом пред`явлення осіб для впізнання від 28 жовтня 2016 року і фототаблицею до нього, відповідно до яких потерпілий ОСОБА_12 впізнав за зовнішнім виглядом та рисами обличчя саме ОСОБА_8 як такого, що вчинив відносно нього злочин (т. 2 а. п. 32-36);

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 17 жовтня 2016 року, згідно з якою у ОСОБА_12 прийнято письмову заяву про те, що 15 жовтня 2016 року в квартирі АДРЕСА_2 наглядно знайомі із застосуванням фізичної сили заволоділи його грошовими коштами (т. 2 а. п. 3);

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 31 жовтня 2016 року, за якою у ОСОБА_13 прийнято письмову заяву про те, що 15 жовтня 2016 року о 22 годині в квартирі АДРЕСА_2 ОСОБА_7 заподіяв їй легкі тілесні ушкодження (т. 2 а. п. 29-31);

- протоколом огляду місця події від 17 жовтня 2016 року, фототаблицею та схемою до нього, відповідно до яких при огляді місця вчинення злочину: АДРЕСА_3 , була вилучена гумова палиця (т. 2 а. п. 4-15);

- протоколом огляду упаковки до мобільного телефону «Lenovo Р70-А», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 від 31 жовтня 2016 року, яким підтверджується право власності потерпілого ОСОБА_12 на мобільний телефон «Lenovo Р70-А» (т. 2 а. п. 53-58);

- протоколом огляду предмету та документів від 2 грудня 2016 року, згідно якого при проведенні огляду CD-R диску «kaktuz», RFD 80-m НОМЕР_3 , на якому знаходяться згруповані відомості щодо дати, часу і тривалості вхідних та вихідних телефонних з`єднань, з посиланням на реєстратор та прив`язку до базових станцій за період часу з 10 жовтня 2016 року до 8 грудня 2016 року, встановлено, що один із мобільних телефонів, належних потерпілому ОСОБА_12 , а саме: ІМЕІ НОМЕР_4 , протягом часу з 2 годин 27 хвилин до 2 годин 43 хвилин 15 жовтня 2016 року, був переміщений з території, де розташоване місце проживання ОСОБА_12 (буд. АДРЕСА_4 ) на територію, де розташоване помешкання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (буд. АДРЕСА_5 ), а з 10 години 49 хвилин 16 жовтня 2016 року мобільний телефон знаходився в м. Люботин та смт. Манченка Харківської обл. (т. 2 а. п. 63-68);

- протоколом огляду від 3грудня 2016 року, за яким в службовому кабінеті № 321 Святошинського УП ГУНП у м. Києві, розташованого по пр. Перемоги, 109, в м. Києві, свідок ОСОБА_17 добровільно видала шкіряний ремінь, викрадений ОСОБА_8 і ОСОБА_7 у ОСОБА_12 (т. 2 а. п. 82-88);

- висновком експерта №8-1/170х від 30листопада 2016 року, згідно якого надана на дослідження гумова палиця, вилучена в АДРЕСА_3 , до категорії холодної зброї не відноситься, призначена для використання в якості спеціального засобу активної оборони, виготовлена саморобним способом (т. 2 а. п. 121-122);

- висновком спеціаліста щодо вартості викраденого майна від 7 грудня 2016 року, відповідно до якого дійсна (ринкова) вартість належних ОСОБА_12 чоловічої куртки та шкіряного ременя для штанів, на момент вчинення злочину, становила 1 136 гривень 00 копійок (т. 2 а. п. 125).

Колегія суддів критично відноситься до тверджень сторони захисту в апеляційних скаргах про те, що ОСОБА_7 і ОСОБА_8 не вступали в попередню змову та не проникали в приміщення квартири ОСОБА_12 з метою заволодіння його майном, а також, що насильство до ОСОБА_12 було застосоване на грунті особистих стосунків внаслідок конфлікту, який виник в результаті заподіяння останнім тілесних ушкоджень дружині обвинуваченого ОСОБА_7 - свідку ОСОБА_14 , оскільки вони спростовуються доказами у кримінальному провадженні.

Так, із показань потерпілого ОСОБА_12 слідує, що в дійсності напередодні ОСОБА_8 та ОСОБА_7 знаходились у нього в гостях, та вони разом вживали спиртні напої. При цьому потерпілий підтвердив, що в розмові повідомив їм, що продав свій автомобіль. Згодом обвинувачені пішли і в той вечір він їх не очікував. Коли ж після 23 годин на дзвінок у двері дружина їх відкрила, в квартиру ввійшли ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які зразу ж її відштовхнули, а, пройшовши в кімнату, застосували газовий балон та стали наносити удари гумовою палицею з вимогою передачі їм грошових коштів.

Об`єктивно показання ОСОБА_12 узгоджуються з аналогічними свідченнями, як в частині обставин нападу, так і застосованого насильства, потерпілої ОСОБА_13 , які носять у кримінальному провадженні стабільний характер, підтверджуються в частині застосованого насильства висновком експерта, вилученою за місцем вчинення злочину гумовою палицею, а також наявними у справі речовими доказами.

Враховуючи пору доби, обстановку та обставини нападу, за якого дії ОСОБА_7 і ОСОБА_8 носили раптовий та несподіваний характер для потерпілих, а також їх агресивно-насильницьку поведінку, що мала вираз у застосуванні заздалегідь заготовленого газового балончику та предмету з підвищеною травмувальною дією резинової палиці, які вони використали для подолання опору потерпілого, колегія суддів вважає, що така злагодженість і спрямованість дій обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 беззаперечно свідчатьяк про наявність попередньої змови між ними на вчинення розбою, так і про його скоєння саме з протиправним проникненням в житло.

Про це свідчать і послідуючі дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які після вчинення розбійного нападу, з метою уникнути відповідальності, виїхали в селище Люботин Харківської області, де переховувались.

Тому доводи апеляційних скарг захисників та обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_13 добровільно впустила обвинувачених в квартиру, за наведних обставинбудь-якого значення для кваліфікації їх дій за ч. 3 ст. 187 КК України не має.

Не заслуговують на увагу також і твердження в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_9 про недоведеність обставин застосування до потерпілого ОСОБА_12 газового балончику та гумової палиці, оскільки, крім потерпілих, про нанесення ОСОБА_12 ударів саме гумовою палицею, яку в наступному було виявлено за місцем мешкання останнього під час огляду місця події, повідомив під час судового розгляду і обвинувачений ОСОБА_7 .

За встановлених обставин, суд вмотивовано не прийняв до уваги твердження обвинувачених, що 300 доларів США вони взяли у потерпілого в рахунок вартості придбаних у них ОСОБА_12 та ОСОБА_13 жіночих чоботів, оскільки вони спростовуються як показаннями потерпілих, так і їх фактичними діями, що виразились у заволодінні і іншими грошима потерпілого ОСОБА_18 в сумі 1 130 гривень та належними йому мобільними телефонами і іншими речами, якими розпорядились на власний розсуд.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши докази у кримінальному провадженні як окремо, так і в сукупності з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні за попередньою змовою групою осіб нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, з проникненням в житло, а ОСОБА_8 і за ознакою вчинення розбійного нападу особою, яка раніше вчинила розбій, та правильно кваліфікував їх дії за ч. 3 ст. 187 КК України.

Не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 про те, що складений відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувальний акт не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувальний акт за своїм змістом відповідає вимогам ст. 291 КПК України, у ньому чітко сформульовано обвинувачення із зазначенням часу, місця, способу, обставин кримінального правопорушення, формою вини, мотиву та мети скоєння злочину щодо кожного з обвинувачених.

Тому, на, переконання колегії суддів, такі доводи захисника стосовно неповноти і неконкретності сформульованого обвинувачення є безпідставними.

Крім того, на думку колегії суддів, відсутні підстави і для визнання недопустимим доказом протоколу огляду від 3 грудня 2016 року, в якому містяться дані про вилучення шкіряного ременя, викраденого ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у ОСОБА_12 , який було добровільно надано ОСОБА_14 .

Матеріали провадження свідчать, що вказана слідча дія проведена відповідності до вимог ст. 237 КПК України, під час огляду були вилучені лише речі, які мають значення для кримінального провадження. Протокол за наслідками слідчої дії складений уповноваженою на те особою, підписаний слідчим, понятими та ОСОБА_14 .

Разом з тим, твердження в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_10 щодо незаконності проведення огляду місця події 2 листопада 2016 року та у зв`язку із цим про недопустимість як доказу протоколу, складеного за наслідками такого огляду, є слушними.

Так, оцінюючи як доказ протокол огляду місця події від 2 листопада 2016 року на предмет його допустимості, суд першої інстанції не врахував, що виявлена під час такого огляду у ОСОБА_7 куртка чорного кольору фактично була вилучена у нього під час обшуку особи.

Крім того, поза увагою суду залишилась та обставина, що зазначений огляд місця події був проведений у кабінеті ТВМ Святошинського УП у м. Києві, що свідчить про фактичне затримання ОСОБА_7 працівниками правоохоронного органу. Однак, у матеріалах кримінального провадження протокол затримання ОСОБА_7 , складений на виконання вимог ст. 208 КПК України, відсутній.

Судом не була оцінена законність проведення обшуку затриманого відповідно до вимог частини третьої вище вказаної норми закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини вироку посилання як на доказ винуватості ОСОБА_7 і ОСОБА_8 протокол огляду місця події від 2 листопада 2016 року, внаслідок його недопустимості.

Що стосується висновків суду про доведеність вини ОСОБА_7 в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_13 , то суд першої інстанції в цій частині обґрунтовано виходив із показань потерпілої щодо подій під час нападу, а саме про те, що з метою її залякування та позбавлення можливості чинити опір, ОСОБА_7 наніс їй удари кулаками по тілу, спричинивши тілесні ушкодження.

Об?єктивно її показання як в частині обставин, механізму, давності, так і тяжкості їх заподіяння, підтверджуються висновком експерта № 2653 від 20 жовтня 2016 року, а тому доводи обвинувачених та захисників в апеляційних скаргах про те, що на момент знаходження ОСОБА_7 і ОСОБА_8 в квартирі потерпілих, ОСОБА_13 вже була побита, та що саме ОСОБА_12 їй були заподіяні тілесні ушкодження, не заслуговують на увагу.

З огляду на зазначені вище докази у взаємозв`язку між собою, а також з іншими, наведеними у вироку доказами, суд першої інстанції, з огляду на сформульоване органом досудового розслідування в цій частині обвинувачення, вірно дії ОСОБА_7 кваліфікував і за ч. 1 ст. 125 КК України.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 і ОСОБА_8 покарання, суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України врахував щодо кожного з них характер, ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, обставини справи, дані, що характеризують кожного з осіб обвинувачених, наявність обтяжуючих покарання обставин та призначив їм покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 3 ст. 187 КК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком та вважає призначене ОСОБА_7 і ОСОБА_8 покарання необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Доводи захисника ОСОБА_9 про неврахування судом першої інстанції при призначенні покарання такої обставини, що пом?якшує покарання, як наявність у ОСОБА_7 хронічних захворювань, є безпідставними, оскільки наявні у нього захворювання ніяким чином не знижують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, як і не унеможливлюють відбування ним призначеного судом покарання.

Не грунтуються на матеріалах кримінального провадження і доводи захисника ОСОБА_10 про неврахування судом при призначенні покарання ОСОБА_8 визнання ним вини, щирого каяття, сприяння органу досудового розслідування у встановленні фактичних обставин справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судовий розгляд справи проведено повно, всебічно та об?єктивно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування чи зміни вироку у справі не встановлено, як і порушень чинного законодавства, які б вплинули на правильність прийняття рішення у справі.

З огляду на наведене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 . Разом з тим, апеляційна скарга захисника ОСОБА_10 підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 8 червня 2017 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання як на доказ винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на протокол огляду місця події від 2 листопада 2016 року.

В решті вироку суду першої інстанції залишити без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення у межах даного кримінального провадження з 9 листопада 2016 року по 20 серпня 2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Провадження: № 11-кп/796/328/2018

Категорія КК України: ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 125
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_19
Суддя - доповідач: ОСОБА_1