Придніпровський районний суд м.Черкаси
УХВАЛА
омер провадження 1-кс/711/3239/17

Справа № 1-513/11

24 жовтня 2017 року

Суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , за участю:

секретар - ОСОБА_2 , прокурор ОСОБА_3 , засуджений ОСОБА_4 , захисники засудженого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , захисник потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про самовідвід судді ОСОБА_8 по справі за заявою ОСОБА_4 про перегляд вироку Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.07.2012р. за нововиявленими обставинами,

ВСТАНОВИВ:
В провадженні суду перебуває на розгляді заява ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.07.2012р., яким його визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.120 КК України. Головуючим суддею з розгляду заяви визначено суддю ОСОБА_8 ..

Разом з тим, 19.10.2017р. суддею заявлений самовідвід. В обґрунтування самовідводу зазначено, що даний суддя, виконуючи обов`язки слідчого судді, розглянув по суті 39 скарг та заяв ОСОБА_4 з питань, які пов`язані із зібранням доказів відносно останнього, а також порушенням його права на захист під час досудового розслідування в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 .. Суддя зазначає, що він вже частково оцінював доводи ОСОБА_4 щодо доказів, отриманих за наслідками слідчих дій, і висловлював свою оцінку таким доводам. Тож вважає, що сторони об`єктивно можуть сумніватись у його безсторонності та неупередженості, як головуючого судді під час розгляду питання про перегляд вироку за ново виявленими обставинами, а тому на підставі п.4 ч.1 ст.75 КПК України суддя заявив собі самовідвід.

Суддя ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду заяви повідомлявся, про причини неявки не повідомив, що не перешкоджає розгляду його заяви про самовідвід.

В судовому засіданні прокурор зауважив, що при вирішенні даного питання покладається на думку суду.

Засуджений та його захисники заперечили проти задоволення заяви про самовідвід. В обґрунтування заперечень пояснили, що в них відсутні будь-які сумніви щодо неупередженості такого судді, а об`єктивні причини для відводу (ч.1 ст.76 КПК України) взагалі відсутні. Просили відмовити у задоволенні самовідводу.

Захисник потерпілого підтримав заяву судді про самовідвід та просив її задовольнити.

Дослідивши заяву про самовідвід та заслухавши думку учасників кримінального провадження, вважаю, що заява про самовідвід підлягає задоволенню з наступних підстав.

Кримінальне провадження має відбуватись на засадах, відповідно до яких кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону (ч.1 ст.21 КПК України).

Зазначене є втіленням основоположних прав людини, гарантування яких закріплюється і міжнародно-правовими актами, які є обов`язковими для виконання Україною (ст.ст.8, 10 Загальної декларації прав людини, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод т.і.).

Необхідність суворого дотримання зазначеного принципу обумовлюється самою сутністю існування судової влади та діяльністю судових органів (ст.1 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»), оскільки наявність у учасників судового провадження сумнівів щодо неупередженості судді нівелює процес здійснення правосуддя, бо в такому випадку сторона справи, яка розглядається судом, втрачає довіру до суду і до того, що рішення такого суду є справедливим.

Реалізація права на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом в кримінальному провадженні забезпечується можливістю заміни судді іншим через процедуру відводу (самовідводу), що передбачає усунення від здійснення правосуддя в розгляді конкретного кримінального провадження конкретно визначеного судді за наявності певних, конкретно визначених законом обставин.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

З огляду на незалежність судової гілки влади та засади діяльності судів і суддів держава гарантує, що правосуддя здійснюється незалежним і безстороннім судом. Отже за загальним правилом діє презумпція відповідно до якої особиста безсторонність судді презюмується доки не доведено іншого.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, наявність безсторонності (неупередженості) має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово зазначав, що у контексті об`єктивного критерію окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (див. рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії», заява №33958/96, п.44, ECHR 2000-XII, у справі «Газета «Україна-Центр» проти України», заява №16695/04, рішення від 15 липня 2010року, п.31, «Хаусшільдт проти Данії», рішення від 24 травня 1989року, п.48)

За таких обставин окремо від думки учасників провадження щодо наявності обставин небезсторонності судді необхідно також надати оцінку іншим об`єктивним фактам, зокрема ставленню самого судді до таких обставин.

В цьому контексті слід зауважити, що завданням суду є забезпечення кожному права на справедливий суд шляхом здійснення правосуддя на засадах верховенства права (ст.2 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»). Виконання завдань суду покладається, зокрема, на суддів, які безпосередньо здійснюють правосуддя. Законом передбачено, що суддя зобов`язаний, зокрема, безсторонньо вирішувати судові справи відповідно до закону, виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів (ч.7 ст.56 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»).

Отже для належного досягнення завдань судочинства необхідним є забезпечення умов для підтримання довіри учасників судочинства до суду і судді і така довіра забезпечується вперш за все особистою поведінкою судді, який має показувати що він є безстороннім.

Отже держава гарантує, що правосуддя здійснюється незалежним і безстороннім судом (суддями). Відтак за загальним правилом діє презумпція відповідно до якої особиста безсторонність судді презюмується, поки не надано доказів протилежного. Подібна теза ґрунтується на тому, що кожен суддя у випадку наявних з його точки зору об`єктивних обставин, які унеможливлюють здійснення ним правосуддя на засадах неупередженості, беззаперечно заявить про такі обставини, щоб не порушувати права інших осіб на справедливий судовий розгляд.
В кримінальному провадженні такий обов`язок судді закріплений у ч.1 ст.80 КПК України.
Такий обов`язок судді встановлений і міжнародними стандартами поведінки суддів. Так 19.05.2006р. прийняті «Бангалорські принципи поведінки суддів», які схвалені резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27.07.2006 №2006/2. Пунктом 2.5 Бангалорських принципів передбачено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Отже першочерговою умовою забезпечення права на справедливий суд є забезпечення безпосередньо самим судом умов, за яких суддя здатний безсторонньо (неупереджено, об`єктивно) розглянути передану йому судову справу. Такі умови створюються, зокрема, завдяки поведінки суддів, направленій на укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства у безсторонності та об`єктивності судді. Іншими словами правосуддя не тільки має вчинятись, а має бути видно, що воно чиниться.

У своїй заяві про самовідвід суддя ОСОБА_8 зазначає, що на його особисте переконання існують обставини, які свідчать про об`єктивні сумніви щодо його неупередженості під час розгляду даної судової справи. Зазначене свідчить, що по обставинах даної судової справи суддя не може забезпечити належних гарантій учасникам кримінального провадження щодо здійснення розгляду справи неупередженим судом, а відтак за будь-яких обставин продовження судового розгляду в такому складі суду не забезпечить досягнення завдань кримінального провадження на засадах верховенства права. Такий висновок підтверджується і позицією інших учасників кримінального провадження, зокрема, захисником потерпілого, який зауважив, що якщо суддя заявляє про наявність обставин, які унеможливлюють його участь у розгляді справи, то він підлягає відводу.

У своєму рішенні по справі «Фельдман проти України» Європейський суд з прав людини визнав порушенням ст.6 Конвенції незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності (див. рішення у справі «Фельдман проти України», заяви №76556/01 та 38779/04, рішення від 8 квітня 2010 року, п. 97).

Аналіз вищевикладених обставин свідчить, що якщо суддя прийшов до переконання, що існують обставини, які унеможливлюють забезпечення ним розгляду конкретної судової справи із належним гарантуванням кожному учаснику судового провадження права на справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом, то такий суддя не є безстороннім, а тому має бути усунутий від участі у розгляді такої справи.

Таким чином, враховуючи обставини даної судової справи, з метою забезпечення гарантування всім учасникам судового провадження їх права на справедливий суд неупередженим та безстороннім судом, укріплення суспільної довіри до судових органів, заява про самовідвід підлягає задоволенню.

Згідно ч.2 ст.82 КПК України у разі задоволення заяви про відвід (самовідвід) судді, який здійснює судове провадження одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.35, 75, 82 Кримінального процесуального кодексу України, суддя

ПОСТАНОВИВ:
Заяву судді ОСОБА_8 про самовідвід задовольнити.

Матеріали судової справи №1-513/11 (провадження №1-о/711/1/17) за заявою ОСОБА_4 про перегляд вироку Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.07.2012р. за нововиявленими обставинами передати до канцелярії Придніпровського районного суду м. Черкаси для визначення іншого головуючого судді.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде проголошений 25 жовтня 2017 року о 08год 00хв.
Суддя: ОСОБА_1