АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/2272/16-к Номер провадження 11-кп/786/593/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 грудня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченої ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження №0001079, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.09.2016, за апеляційною скаргою із внесеними змінами обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 листопада 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Черевки Миргородського району Полтавської області, громадянки України, з середньою освітою, не одруженої, маючої на утриманні одну малолітню дитину, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , судиму:

- 22.07.2015 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області за ст.ст. 185 ч.2, 190 ч.1 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та засуджено до покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_8 призначено остаточне покарання шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22 липня 2015 року та засуджено на 4 роки 8 місяців позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 процесуальні витрати по справі в сумі 1055 грн. 52 коп., які пов`язані із залученням експерта.

За вироком суду, 18 вересня 2016 року близько 17 год. 30 хв. ОСОБА_8 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння поблизу КЗ «Миргородський ЦПМСД», в м. Миргороді по вул. Гоголя 149-а, діючи з прямим умислом, направленим на заволодіння чужим майном, з корисливим мотивом, підійшла до потерпілої ОСОБА_9 , яка сиділа на лавці і схопивши її за волосся, скинула з лавки та протягнувши по землі, нанесла їй один удар лівою ногою в обличчя, спричинивши потерпілій згідно висновку судово-медичної експертизи тілесне ушкодження у вигляді синця, розташованого на передньо-внутрішній поверхні нижньої третини лівого стегна, яке по ступеню тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень та не є небезпечним для життя в момент спричинення. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 з допомогою рук, силою, шляхом ривка відкрито вихопила та викрала належну потерпілій ОСОБА_9 жіночу сумку, яка висіла в неї на лівому плечі, вартістю 33 грн., в якій знаходився гаманець вартістю 2 грн. 10 коп., в якому знаходились гроші в сумі 700 грн. та мобільний телефон марки «Nokia» модель «101» вартістю 138 грн. 60 коп., в якому знаходилась Sim-карта оператора стільникового зв`язку «МТС Україна» вартістю 50 грн.

З викраденим майном ОСОБА_8 залишила місце вчинення злочину заподіявши потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 923 грн. 70 коп. та розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд.

В апеляційній скарзі з внесеними змінами, обвинувачена ОСОБА_8 просить змінити вирок суду та призначити покарання за ч.2 ст. 186, 71 КК України у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі. Вважає вирок суду занадто суворим.

Звертає увагу на те, що в повному обсязі визнала себе винною у вчиненні злочину, щиро розкаялася, всі речі потерпілій повернуті, має на утриманні малолітню дитину, яку виховує самостійно, потерпіла жодних претензій до обвинуваченої не має та просила суд не позбавляти її волі.

Заслухавши доповідача, обвинувачену ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 на підтримку поданої обвинуваченою апеляційної скарги із внесеними змінами, які просили задовольнити з мотивів у ній наведених, прокурора, який заперечував щодо апеляційної скарги обвинуваченої та наголошував про законність та обґрунтованість вироку суду, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у відкритому викраденні чужого майна (грабежу), вчиненому повторно, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, викладені у вироку суду відповідають фактичним обставинам провадження, правильність правової кваліфікації її дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з вимогами ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як встановлено вивченням справи, суд належно виконав зазначені вимоги закону.

Торкаючись виду та розміру призначеного судом покарання ОСОБА_8 за вчинений злочин, колегія суддів вважає його таким, що відповідає вимогам ст.65 КК України і не суперечить приписам ст. 50 КК України.

Твердження в апеляційній скарзі обвинуваченої ОСОБА_8 про можливість пом`якшення призначеного судом покарання за вчинення злочину проти власності є неспроможними та такими, що не заслуговують на увагу.

Покарання винній призначене у відповідності до ст.65 КК України, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винної, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Матеріали провадження свідчать, що ОСОБА_8 раніше притягувалася до кримінальної відповідальності за корисливі злочини, на шлях виправлення не стала, не працювала та в період іспитового строку вчинила злочин, що свідчить про її стійку антисоціальну спрямованість.

Із мотивувальної частини вироку видно, що суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, конкретні обставини провадження, дані про особу винної, а також активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування заподіяної злочином шкоди, що визнав обставинами, які пом`якшують покарання, ставлення потерпілої до призначення міри покарання, наявність на утриманні обвинуваченої малолітньої дитини та призначив винній покарання, яке є мінімальним, передбаченим санкцією ч.2 ст. 186 КК України, а отже підстави для його пом`якшення відсутні.

Судом першої інстанції при призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків правильно застосовані правила частини 1 статті 71 КК України з урахуванням вчинення ОСОБА_8 нового злочину в період іспитового строку.

На переконання колегії суддів, призначене судом першої інстанції обвинуваченій ОСОБА_8 остаточне покарання за своїм видом та розміром є справедливим, достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченої та запобіганню вчиненню нею нових злочинів, не є надмірно суворим, а тому підстав для призначення більш м`якого покарання, про що поставлено питання в апеляційній скарзі , колегія суддів не вбачає.

Вчинення обвинуваченою, яка раніше притягувалася до відповідальності за злочини проти права власності та спрямованих на розкрадання чужого майна, нового корисливого злочину, свідчить про небажання обвинуваченої стати на шлях виправлення, а призначення покарання в іншому розмірі, ніж судом першої інстанції негативно вплине на досягнення мети кримінального покарання, відповідно до статті 50 КК України.

Наведене дає підстави для висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 лише у місцях позбавлення волі.

Підстав для призначення обвинуваченій ОСОБА_8 більш м`якого покарання колегією суддів не встановлено.

Будь-яких даних, які б свідчили про наявність порушень при розгляді кримінального провадження істотних вимог норм кримінального процесуального закону, які були підставою для скасування вироку не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченої задоволенню не підлягає.

За таких обставин, підстав для зміни чи скасування вироку суду колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 листопада 2016 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4