Справа № 345/522/16-к
Провадження № 11-кп/779/328/2017
Категорія ч.2 ст. 286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 листопада 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретарів с/з ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

законного представника

потерпілого ОСОБА_10 ,

представника потерпілого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами (далі АС) прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_8 та законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 , на вирок Калуського міськрайонного суду від 29 травня 2017 року по кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), предбаченого ч.2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК), -

в с т а н о в и л а:

Вказаним вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, одружений, не працює, на утриманні має двох малолітніх дітей, раніше не судимий, українець, громадянин України,
визнаний винуватим і засуджений за ч.2 ст.286 КК та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Запобіжний захід особисте зобов`язання, залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Цивільний позов законного представника потерпілого ОСОБА_10 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_13 задовольнено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» на користь законного представника потерпілого ОСОБА_10 79477,5 грн. матеріальної шкоди, та 3 973,85 грн. моральної шкоди, а всього 83 451,35 грн.

У відповідності до вимог ст.88 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» в користь держави судовий збір в розмірі 1378 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь законного представника потерпілого ОСОБА_10 150 000 грн. моральної шкоди .

У відповідності до вимог ст.88 ЦПК стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судовий збір в розмірі 1500 грн. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення експертиз в сумі 3192,3 грн. Долю речових доказів вирішено у відповідності до положень ст.100 Кримінального процесуального Кодексу України (далі - КПК). За вироком суду ОСОБА_8 , керуючи транспортним засобом, вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, внаслідок чого спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження. Так, 16.08.2014 року приблизно о 1700 год. водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем ВАЗ-211440, н.з. НОМЕР_1 , рухався в напрямку центру селища Перегінське, Рожнятівського району, по автодорозі сполученням Креховичі-Дзвиняч яка проходить вулицею Січових Стрільців і має дві смуги руху: одну в напрямку с. Вільхівка Рожнятівського району, а іншу в напрямку центра селища.

У цей час з лівої сторони проїзної частини вулиці Січових Стрільців, навпроти господарства № 79, знаходився автомобіль марки ВАЗ-21124, номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 , який перебував в нерухомому стані. Позаду вказаного автомобіля на узбіччі дороги стояв неповнолітній ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який розпочав перетинати проїзну частину дороги, зліва направо відносно напрямку руху автомобіля ВАЗ-21440 під керуванням ОСОБА_8 , направляючись до господарства № 79 на вул Січових Стрільців.

При наближенні до автомобіля ВАЗ-211440, водій ОСОБА_8 , який відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху (далі ПДР), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, є учасником дорожнього руху, маючи об`єктивну можливість виявити неповнолітнього пішохода ОСОБА_13 (дитину), порушивши пункти: 1.7, 2.3 "б", 12.1, 12.3 вказаних ПДР, проявив грубу неуважність, оскільки зобов`язаний був бути особливо уважний до такої категорії учасників дорожнього руху, як діти, не врахував дорожню обстановку, яка склалася, та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не обрав безпечної швидкості руху, своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості руху аж до повної зупинки транспортного засобу та вчинив наїзд на неповнолітнього пішохода ОСОБА_13 ..

При цьому водій ОСОБА_8 , грубо порушив вимоги указаних ПДР, а саме:

- п. 1.7., який вказує, що водій, зобов`язаний бути особливо уважним до таких категорій учасників руху, як діти, люди похилого віку та особи з явними ознаками інвалідності;

- п. 2.3. п.п. "б", який вказує, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 12.1., відповідно до якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

- п. 12.3., у якому вказано, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.

Внаслідок порушення водієм ОСОБА_8 ПДР, сталась дорожньо-транспортна пригода, під час якої пішохід ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження, які знаходяться в причиннонаслідковому зв`язку з діями водія ОСОБА_8 , у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку тяжкого ступеня, гострими епідуральними, субдуральними та внутрішньомозковою гематомами, переломами кісток склепіння та основи черепа, саднами та раною в ділянках голови, що викликало необхідність проведення операцій (16.08.2014 р.) Декомпресивні трепанації черепа в лівій лобно-тім"яній та тім"яно-потиличній ділянці та лобно-скроневій ділянці справа., 18.08.2014 р. Резекційну трепанацію черепа в правій лобній ділянці, видалення гострої епідуральної гематоми.), які, відповідно до висновку судовомедичної експертизи № 312 від 05.01.2015 р., відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що є небезпечними для життя в момент спричинення; підвивиху 2-го шийного хребця, який, відповідно до висновку судовомедичної експертизи № 312 від 05.01.2015 року, відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що викликали тривалий розлад здоров"я і не є небезпечними для життя в момент спричинення.

У своїй апеляційній скарзі (далі АС) прокурор, не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеність вини обвинуваченого, вважає вироку суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а тому відповідно до ч.2 ст. 409 КПК підлягає скасуванню.

Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 286 КК, у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 3 роки.

Законний представник потерпілого ОСОБА_10 у своїй АС вказує на те, що вирок суду є незаконним з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м,якості.

Просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_8 покарання передбачене ч.2 ст.286 КК у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, а також стягнути з обвинуваченого витрати на лікування потерпілого в сумі 56 374 грн.

У своїй АС обвинувачений ОСОБА_8 , покликається на те, що вирок є незаконним та необґрунтованим з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Просить вирок суду щодо нього скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

В судове засідання апеляційного суду не з`явились представник потерпілого адвокат ОСОБА_14 та представник цивільного відповідача ОСОБА_15 , хоча належним чином були повідомлені про дату, місце та час розгляду справи. Клопотань про відкладення розгляду справи від них не надхлдило.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечили, щоб розгляд справи проводити за відсутності вказаних осіб, колегія суддів вважає, що розгляд АС слід проводити без вказаних учасників.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_3 , пояснення обвинуваченого та його захисника - адвоката ОСОБА_9 , які підтримали АС обвинуваченого та заперечили проти доводів АС прокурора та законного представника потерпілого; пояснення законного представника потерпіло ОСОБА_10 та його представника адвоката ОСОБА_11 , які підтримали подані АС законного представника потерпілого та прокурора, заперечили проти доводів АС обвинуваченого; пояснення прокурора ОСОБА_7 , який підтримав подану прокурором АС, частково підтримав подану АС законного представника потерпілого та заперечив доводи АС обвинуваченого, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_8 суворіше покарання; перевіривши матеріали кримінального провадження, та додані документи під час апеляційного розгляду; обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів приходить до висновку, що вони не підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах АС. Відповідно до ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення. Таких вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції в повній мірі дотримався. Згідно ст. 94 КПК, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Покликання прокурора та законного представника потерпілого на м`якість призначеного ОСОБА_8 покарання з підстав невідповідності призначеного обвинуваченому покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, є необґрунтованим, виходячи із наступного. Стаття 65 КК передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Пленум Верховного суду України у своїй Постанові № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», п. 2, роз`яснив, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог в частині призначення обвинуваченому покарання дотримався. Призначене ОСОБА_8 покарання є справедливим та законним з врахуванням всіх фактичних обставин по справі у їх сукупності, відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а доводи викладені в АС прокурора та законного представника, є безпідставними та непереконливими. Так, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК, відноситься до категорії тяжких злочинів. Суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_8 , врахував також дані про особу обвинуваченого та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання. Колегія суддів погоджується з встановленими даними про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , зокрема тим, що він позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні двох малолітніх дітей, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, крім того законному представнику неповнолітнього потерпілого пропонував на досудовому розслідуванні відшкодувати матеріальну шкоду на лікування, а також в кінці судового розгляду в суді першої інстанції, проте він відмовився. Обставин, які обтяжують обвинуваченому ОСОБА_8 , покарання, судом першої інстанції та апеляційною інстанцією не встановлено. Враховуючи наведене, обставини, на які посилається прокурор в АС, як на підстави для призначення суворішого покарання, були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 . На думку колегії суддів, суд першої інстанції, встановивши вину ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення та виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки, тобто в межах визначених санкцією частини статті кримінального закону, та що це покарання відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та його індивідуалізації. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Зважаючи на викладене, покликання прокурора та законного представника потерпілого в своїх АС на м`якість призначеного йому покарання, є безпідставними. Вирок щодо ОСОБА_8 , колегія суддів визнає законним і обґрунтованим, а тому підстав для його скасування та призначення більш суворого покарання, про що просять прокурор та законний представник, немає. Щодо доводів АС законного представника потерпілого про те, що суд не в повній мірі стягнув матеріальні витрати, понесені ними на лікування сина є необґрунтованими, виходячи із наступного. Згідно вимог ст.23 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Згідно п.24.1. ст.24 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Згідно положень ст.28 даного Закону, шкода заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого це шкода пов`язана в тому числі і з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого.

В матеріалах кримінального провадження наявні письмові докази, зокрема копії чеків на придбання лікарських засобів, витрачених на лікування потерпілого ОСОБА_13 на загальну суму 79 477,5 (т.1 а.с.14, 17-31). Отже, з урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що матеріальна шкода пов`язана з витратами на лікування потерпілого, яка підтверджена належними доказами, була стягнута в повному обсязі зі страховика ПАТ «Страхова компанія «Перша». На думку колегії суддів, судом правильно вирішено цивільний позов виходячи з вимог ст.127 п.2 КПК, згідно якого шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. При цьому судом враховано всі обставини справи та визначено в розумних межах розмір відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Підстав для збільшення суми відшкодування матеріальної шкоди, про що ставить питання в АС законний представник, колегія суддів не встановила.

При цьому слід зазначити, що за наявності у подальшому відповідних документів, які б свідчили про понесення потерпілим додаткових матеріальних витрат, пов`язаних з наслідками ДТП, він має право додатково звернутися до суду про стягнення таких витрат в порядку цивільного судочинства. Щодо доводів АС обвинуваченого, колегія суддів зазначає наступне. Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК, підтверджується наведеними у вироку доказами, що ґрунтуються на їх всебічному, повному і безпосередньому дослідженні, яким дана належна правова оцінка. Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст. 286 КК, а призначене покарання є достатнім та справедливим для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Не зважаючи на заперечення ОСОБА_8 своєї вини у скоєнні інкримінованого йому злочину, його вина доводиться доказами, зібраними під час досудового розслідування та ретельно дослідженими в суді першої інстанції, зокрема: показаннями законного представника потерпілого ОСОБА_10 ; свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , які суду підтвердили, що були очевидцями даної аварії і вважають винуватим у ній водія ОСОБА_8 . Крім того, винуватість ОСОБА_8 також доводиться письмовими доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме: - протокол огляду місця події від 16.08.2014 року, схемою до протоколу та фото таблицями (Т.2 а.с.74-85), в яких зафіксовано місце ДТП; - висновком експерта № 09/17-494 від 05.09.2014 року (т.2 а.с.86-88);. - висновком експерта № 09/17-502 від 08.09.2014 року (т.2 а.с.89-90);. - висновком експерта № 09/17-503 від 12.09.2014 року (т.2 а.с. 91-92); - висновком експерта №216 від 13.11.2014 року з фототаблицями (т.2 а.с.93-96);

- протоколом проведення слідчого експерименту із законним представником потерпілого ОСОБА_10 від 08.05.2015р. (т.2 а.с.101-105); - протоколом проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_8 від 08.05.2015р. (т.2 а.с.106-109); - висновком експерта № 09/17-288 від 24.06.2015 року (т.2 а.с.110-114); - протоколом проведення слідчого експерименту від 15.06.2015 року зі свідком ОСОБА_22 (т.2 а.с.115-118); - протоколом проведення слідчого експерименту від 27.04.2017 року зі свідком ОСОБА_22 , проведеного на підставі ухвали суду від 29.03.2017 року (т.3 а.с.101-103); - висновком експерта № 09/17-390 від 13.07.2015 року (т.2 а.с.120-123); - протоколом проведення слідчого експерименту від 29.11.2015 року (т.2 а.с.127-135);. - висновком експерта № 09/17-902 від 22.12.2015 року (т.2 а.с.135-142); - висновком експерта №312 від 05.01.2015 року, згідно з яким в ОСОБА_13 мались тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку тяжкого ступеня, гострими епідуральними, субдуральними та внутрішньомозковою гематомами, переломами кісток склепіння та основи черепа, саднами та раною в ділянках голови, що викликало необхідність проведення операцій (16.08.2014 р. Декомпресивні трепанації черепа в лівій лобно-тім`яній та тім`яно-потиличній ділянці та лобно-скроневій ділянці справа., 18.08.2014 р. Резекційна трепанація черепа в правій лобній ділянці, видалення гострої епідуральної гематоми.), яка відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що є небезпечними для життя в момент спричинення; закрита тупа травма грудної клітки з правобічним пневмотораксом, що викликало необхідність проведення операції (18.08.2014 р. Дренування правої плевральної порожнини по Бюлау.), підвивих 2-го шийного хребця, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що викликали тривалий розлад здоров"я і не є небезпечними для життя в момент спричинення; рана шиї справа, садна в ділянках обох рук та ніг, садна в ділянках тулуба, які відносяться до легких тілесних ушкоджень (т. 2 а.с.97-100). Перевіривши вказані вище докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про їх допустимість та достовірність.

Оцінюючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені у судовому засіданні докази, у їх сукупності, суд дійшов правильного висновку, що вина ОСОБА_8 у вчиненні злочину повністю доведена, оскільки він, керуючи транспортним засобом, вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, внаслідок чого спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Таким чином, у справі зібрано достатньо доказів, які прямо викривають обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, а доводи апелянта про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів розцінює, як спосіб уникнення кримінальної відповідальності за вчинене.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що АС прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_8 та законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 слід залишити без задоволення. Клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 , заявлене під час апеляційного розгляду про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» щодо нього, є обґрунтованим та підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав подане ним клопотання. Також зазначив, що в нього на утриманні знаходиться двоє малолітніх дітей, і він, як суб`єкт, підпадає під дію вказаного закону.

Дане клопотання також підтримав захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 та прокурор.

Так, статтею першою вищезазначеного Закону передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 цього Кодексу, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили.

Пунктом «В» ст.1 вищезгаданого Закону зазначено, що осіб яких не позбавлено батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Як вбачається із ксерокопій свідоцтв про народження, що містяться в матеріалах справи, обвинувачений ОСОБА_8 є батьком двох малолітніх дітей, яким ще не виповнилося 18 років, зокрема: ОСОБА_25 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_26 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Окрім цього, із листа Рожнятівського районного суду вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 на даний час не позбавлений батьківських прав. Так, злочин, передбачений ч.2 ст. 286 КК, який вчинений обвинуваченим ОСОБА_8 , відповідно до положень ст. 12 цього Кодексу, не є особливо тяжким і скоєний ним з необережності, а тому він, як суб`єкт злочину підпадає під дію ст.1 вищезгаданого Закону «Про амністію».

Згідно ст. 74 КК, звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про застосування амністії в Україні», особи, на яких поширюється дія закону про амністію, можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання, призначеного судом.

Окрім цього, колегія суддів зазначає, що подача клопотання обвинуваченим про застосування щодо нього Закону України «Про амністію у 2016 році» вказує на визнання ним своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, і тому його слід звільнити від відбування призначеного покарання.

Відповідно до ч.2 ст.404 КПК, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає, що обвинувачений ОСОБА_8 підпадає під дію п. в) ст.1 Закону України від 22.12.2016 року «Про амністію у 2016 році» та підлягає звільненню від відбування, призначеного покарання вироком Калуського міськрайонного суду від 29 травня 2017 року.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_8 та законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 , залишити без задоволення, а вирок Калуського міськрайонного суду від 29 травня 2017 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» щодо нього задовольнити.

Звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання, призначеного вироком Калуського міськрайонного суду від 29 травня 2017 року, на підставі п. в) ст. 1 Закону України від 22.12.2016 року «Про амністію у 2016 році».

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5