АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №11-cc/796//2017Слідчий суддя 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 181 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2017 року місто Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5
з участю:
ОСОБА_6 , ОСОБА_7
ОСОБА_8
підозрюваного ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційні скаргипрокурора заступника начальника відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_11 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07 вересня 2017 року,
ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_12 , погоджене старшим прокурором групи прокурорів у даному кримінальному провадженні - заступником начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю Генеральної прокуратури України ОСОБА_13 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернополя, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. 1, п. 5, ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27. п. 1, п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України,

та застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту,за місцем проживання: АДРЕСА_1 , за виключенням випадків необхідності отримання медичної допомоги.
Строк дії ухвали визначено два місяці, до 07 листопада 2017 року включно.
Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував те, що відповідно до змісту письмового повідомлення про підозру стороною обвинувачення жодним чином не розкрито та не конкретизовано, які дії вчинив ОСОБА_14 , які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, та прийшов до висновку про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Не погоджуючись з таким рішенням, прокурор ОСОБА_10 та захисник ОСОБА_11 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , подали апеляційні скарги.
Прокурор ОСОБА_10 в поданій апеляційній скарзі проситьухвалу слідчого судді скасувати,посилаючись на їїнеобгрунтованість, незаконність, та постановити нову ухвалу, якоюзастосувати до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, прокурор зазначає, що судом першої інстанції при винесенні ухвали не враховано в достатньому обсязі, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні особливо тяжких та тяжкого злочинів, наслідками яких є настання смерті чотирьох осіб, за які передбачене покарання у вигляді довічного позбавлення волі.
Так, прокурор вказує, що оскаржувана ухвала прийнята внаслідок неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність, оскільки висновки суду щодо відсутності спрямованого умислу підозрюваного на заподіяння смерті особам загально небезпечним способом, організації ОСОБА_9 дій інших осіб, спрямованих на вбивство будь-яких осіб, є помилковими та не відповідають встановленим обставинам кримінального провадження. Додає, про наявність прямого та непрямого умислу, зазначаючи, що ОСОБА_9 віддаючи незаконний наказ підлеглим працівникам поліції, які озброєні автоматичною вогнепальною зброєю, про знищення осіб, які захопили заручників, усвідомлював, що ця зброя як правило призводить до смертельних поранень, можливо не бажає, але свідомо припускає настання наслідків у вигляді смерті осіб.
Також прокурор вказує про помилковість висновків слідчого судді про відсутність в діях підозрюваного перевищення службових повноважень, посилаючись на положення наказу МВС України від 24.04.1998 № 230 ДСК та затвердженої ним Настанови «Про заходи органів, підрозділів внутрішніх справ, частин внутрішніх військ МВС України щодо розшуку і затримання озброєних та інших злочинців, які становлять підвищену небезпеку», яким чітко визначено порядок дій працівників поліції на випадок затримання заручників. Прокурор стверджує, що ОСОБА_9 не маючи повноважень давати наказ на знищення осіб у яких перебували заручники, в порушення вимог законодавства, перевищив свої службові повноваження, що спричинило тяжкі наслідки. Додає, що висновки суду щодо невірної кваліфікації дій підозрюваного не відповідають матеріалам кримінального провадження.
Далі прокурор вказує, що слідчим суддею недостатньо вмотивовано та не зазначено причин, за яких суд дійшов висновку про недопустимість доказу у вигляді протоколу оперативно-технічних заходів, проведених відносно ОСОБА_15 . Службою Безпеки України від 20.12.2016 року та не враховано вимоги ст. 10 ЗУ «Про оперативно-розшукову діяльність».
Також прокурор вказує, що слідчим суддею зазначено про те, що прокурором не долучено до клопотання ухвалу суду про дозвіл на використання матеріалів негласних слідчих дій, та не враховано при цьому вимоги ст. 257 КПК України, яка регулює порядок використання інформації здобутої під час проведення негласних слідчих дій.
У підсумку прокурор зазначає, що слідчим суддею під час розгляду даного клопотання фактично вирішено питання про розгляд кримінального провадження по суті, оскільки судом надана оцінка доказам з точки зору їх допустимості та надано оцінку кваліфікації дій підозрюваного без дослідження всіх матеріалів кримінального провадження, визначено іншу кваліфікацію,як зазначає апелянт, що є недопустимим.
Одночасно прокурор вказує, що слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі залишив поза увагою наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Захисник ОСОБА_11 в поданій апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у застосуванні до ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і в дозволі на затримання з метою приводу для участі у розгляді даного клопотання.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що слідчим суддею обґрунтовано встановлено недоведеність стороною обвинувачення обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованих кримінальних правопорушень. Також, адвокат вказує, що слідчим суддею обґрунтовано встановлено відсутність в ОСОБА_9 злочинного умислу на вчинення дій, які виходять за межі наданих йому прав чи повноважень. Додає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що протоколи за результатами проведених 03-04.12.2016 року оперативно-технічних заходів, аудіозаписи телефонних розмов за участю ОСОБА_9 , не можуть бути визнані допустимими доказами.
Також захисник вказує, що прокурором не надано доказів отримання даних телефонних розмов у порядку, встановленому КПК України та додає, що отримавши ці дані в рамках іншого кримінального провадження, стороною обвинувачення протягом 9 місяців досудового розслідування не вчинялися дії, передбачені ст. 257 КПК України.
Одночасно апелянт зазначає, що відповідно до згаданих розмов, ОСОБА_15 не наказував ОСОБА_9 вбивати чотирьох співробітників поліції. Додає, що ОСОБА_9 такий наказ ОСОБА_15 заперечує, як і факт передачі його іншим фігурантам справи. Крім того, адвокат посилається на те, що жоден зі свідків не показав, що ОСОБА_9 наказав когось вбити, не підтверджено такого факту і висновками експертів.
Також адвокат вказує на те, що слідчим не надано належної правової оцінкизастосованим словам «висуватись» і «затримувати», які, як стверджує захисник, свідчать про команду виключно на затримання і відсутність умислу на умисне вбивство. Додає, що інші докази, надані прокурором в обґрунтування клопотання, не містять жодних доказів на підтвердження наявності в діях підозрюваного ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 115 КК України.
Окрему увагу адвокат звертає на те, щоповідомлення про підозру в частині перевищення ОСОБА_9 службових повноважень є необгрунтованим та недоведеним, оскільки в силу посадових обов`язків ОСОБА_9 мав приймати участь в операціях такого роду, надавав вказівки виключно в межах наданих йому повноважень, у відповідності до вимог нормативно-правових актів та обстановки, яка склалась станом на 04.12.2016 року. Додає, що повідомлення про підозру не містить конкретизації, які саме дії ОСОБА_9 виходили за межі наданих йому повноважень.
Далі в апеляційній скарзі адвокат зазначає, що стороною обвинувачення не надано доказів щодо невиконання ОСОБА_9 покладених на нього процесуальних обов`язків та доказів його неналежної процесуальної поведінки. Так, адвокат зазначає, що всі фігурантиданого кримінального провадження допитані, проведена переважна більшість експертиз, витребувані і досліджені численні документи, у зв`язку із чим, як стверджує сторона захисту, посилання прокурора на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необгрунтованими. Додає, що досудове розслідування триває 9 місяців, а останній доказ, який покладено в обґрунтування підозри, здобутий органом досудового розслідування в червні 2017 року.
Крім того, адвокат вказує, що доводи прокурора про те, що ОСОБА_9 , одержавши відомості про звернення слідчогодо суду зданим клопотанням вчинить дії, зазначені у ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження. Додає про виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, вказуючи про своєчасні явки ОСОБА_9 до відповідних органів.
Також сторона захисту акцентує увагу суду на звільненні підозрюваного із займаної ним посади, що, на думку захисника вказує на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Підсумовуючи, адвокат зазначає, що недоведеність обґрунтованої підозри та недоведеність наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу.
Одночасно адвокат звертає увагу на характеризуючі дані про особу підозрюваного, які свідчать про його добропорядність і репутацію, його багаторічну сумлінну працю в міліції та поліції, міцність соціальних зв`язків в місці постійного проживання, наявність утриманців. Додає, що стороною обвинувачення не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризиків, зазначених в клопотанні.
У підсумку автор апеляційної скарги зауважує, що слідчий суддя зобов`язаний був постановити ухвалу про відмову у застосуванні запобіжного заходу згідно приписів ч. 2 ст. 194 КПК України. Додає про порушення слідчим вимог ст.ст. 184, 188 КПК України, оскільки в одному клопотанні одночасно ініціюються питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і питання про дозвіл на затримання з метою приводу для участі в розгляді такого клопотання, на що слідчий суддя уваги не звернув, як і не звернув уваги на відсутність у клопотанні перелік доказів на підтвердження вини підозрюваного.
Крім того, адвокат зазначає, що розгляд клопотання призначено в день його надходження до суду, потім перенесено на 01 вересня та 4 вересня 2017 року, а сам розгляд відбувся лише 07 вересня 2017 року, тобто, як вказує адвокат, з порушенням терміну визначеного законом для розгляду клопотання про застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
До апеляційної скарги адвоката додано довідкицентру зайнятості про те, що дружина ОСОБА_16 перебуває на обліку як безробітня, та запрошення Мариновському від ТОВ «КОМПЛЕКС АГРОМАРС» для працевлаштування. Додає про наявність на утриманні підозрюваного двох неповнолітніх дітей.
Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, позицію прокурорів, які підтримали подану апеляційну скаргу та заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, щоапеляційні скарги захисника та прокурора задоволенню непідлягають, виходячи з наступного.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України перебувають матеріали кримінального провадження№ 0005035, відомості про яке04.12.2016 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідуваньза ознаками кримінальних правопорушень, передбачених п. 1 ч. 2 ст.115, ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст.367, ч. 2 ст. 365, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 27 п. 1 п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27 ч.2 ст. 15, п. 1 п. 5 ч. 2 ст. 1 15. ч. 3 ст. 365 ч. 2 ст. 15 ст.118, ч. 2 ст. 127, ч. 1 ст. 396, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 162 КК України.

30.08.2017 ОСОБА_17 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. 1, п. 5, ч. 2 ст. 115,ч. 3 ст. 27, п. 1, п. 5, ч. 2 ст. 115 КК України.

Слідчий в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_12 , за погодженням ізстаршим прокурором групи прокурорів у даному кримінальному провадженні - заступником начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю Генеральної прокуратури України ОСОБА_13 ,звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_16 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07 вересня 2017 рокувідмовлено у задоволенні даного клопотання та застосованощодо ОСОБА_16 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, за місцем проживання: АДРЕСА_1 , за виключенням випадків необхідності отримання медичної допомоги.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Таким чином, щоб вирішити справу у відповідності до вимог закону, суд повинен взяти до уваги, крім даних, передбачених ст. 177 КПК України, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки, характер справи, тяжкість покарання та наслідки вчинення протиправних діянь.
Слідчий суддя, суд, відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.
Як вбачається з матеріалів справи, зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.
При судовому розгляді клопотання суд перевірив відповідність змісту клопотання вимогам закону та з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав для застосування щодо ОСОБА_16 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд правильно виходив з того, що відповідно до змісту письмового повідомлення про підозру стороною обвинувачення не розкрито та не конкретизовано, які дії вчинив ОСОБА_14 , які виходять за межі наданих йому прав чи повноважень.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fох, CampbellandHartleyv. theUnitedKingdom), п. 32, SeriesA, № 182).

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_18 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього такого обмежувального заходу, як домашній арешт, з чим погоджується і колегія суддів.

Посилання апелянта на відсутність у даному кримінальному провадженні обгрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованих кримінальних правопорушень, не заслуговують на увагу, оскільки, на переконання колегії суддів, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_19 інкримінованих йому кримінальних правопорушеньдоведена доданими до клопотання матеріалами, з яких вбачається, що об`єктивний неупереджений спостерігач міг би зробити висновок про можливе вчинення підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення. Такі дані містяться зокрема упротоколі за результатами проведених 03-04.12.2016 року оперативно-технічних заходів (запису телефонних розмов) стосовно ОСОБА_15 ; аудіозаписі телефонних розмов за участю ОСОБА_15 ; відеозаписі подій, що мали місце 04.12.2016 року в с.Княжичі, вилучений з реєстратора, наданого добровільно свідком; висновку експертизи комп`ютерної техніки та програмних продуктів; показаннях свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 ; ОСОБА_26 , ОСОБА_27 ; протоколі огляду місця події 04.12.2016 року, протоколі огляду місця події від 05.12.2016 року; протоколах слідчих експериментів, висновках судово-медичних експертиз, висновках судово-балістичних експертиз, висновках судових автотоварознавчих експертиз, висновку судової товарознавчої експертизи, висновку експертизи комп`ютерної техніки та програмних продуктів,та інших матеріалах кримінального провадження.

Так, відповідно до практики ЄСПЛ, недостатньо аби правоохоронні органи «добросовісно підозрювали особу». Повинні бути надані принаймні деякі факти чи інформація на підтвердження того, що особа підозрюється у вчиненні злочину обґрунтовано (рішення «ІльгарМаммадов проти Азербайджану» і рішення «Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства»), що має місце в даному випадку.

Посилання прокурора на помилковість висновків суду щодо відсутності спрямованого умислу підозрюваного на заподіяння смерті особам загально небезпечним способом, організації ОСОБА_9 дій інших осіб, відсутність в діях підозрюваного перевищення службових повноважень, невірної кваліфікації дій підозрюваного, колегія суддів не бере до уваги, як і посилання сторони захисту на обґрунтованість висновків суду про недоведеність стороною обвинувачення обгрунтованої підозри, відсутність в діях підозрюваного злочинного умислу, зобов`язання суду постановити ухвалу про відмову у задоволенні клопотання слідчого, відповідно до вимог ч. 2 ст. 194 КПК України, з урахуванням тих обставин, що слідчий суддя, при постановленні ухвали, прийшов до висновку не про відсутність обгрунтованої підозри, а про те, що для проведення повного дослідження обґрунтованості пред`явленої ОСОБА_9 підозри необхідно провести ряд процесуальних та слідчих дій, про що прямо вказано в оскаржуваному судовому рішенні.

Твердження прокурора про наявність прямого та непрямого умислу, оскільки ОСОБА_9 віддаючи незаконний наказ підлеглим працівникам поліції, які озброєні автоматичною вогнепальною зброєю, про знищення осіб, які захопили заручників, усвідомлював, що ця зброя як правило призводить до смертельних поранень, можливо не бажає, але свідомо припускає настання наслідків у вигляді смерті осіб, слід визнати передчасними, оскільки оцінка даним обставинам буде дана судом при розгляді справи по суті, з точки зору доведеності вини особи.
Разом з цим є передчасними доводи апеляційної скарги захисника в частині того, що ОСОБА_15 не наказував ОСОБА_9 вбивати чотирьох співробітників поліції, те, що ОСОБА_9 такий наказ ОСОБА_15 заперечує, як і факт передачі його іншим фігурантам справи,те, що слідчим не надано належної правової оцінкизастосованим словам «висуватись» і «затримувати», які, як стверджує захисник, свідчать про команду виключно на затримання і відсутність умислу на умисне вбивство, оскільки ці доводи стосуються доведеності вини особи і мають бути оцінені судом під час розгляду справи по суті.

Крім того, питання доказів на підтвердження наявності в діях підозрюваного ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 115 КК України, не заслуговують на увагу, оскільки кваліфікація дій підозрюваного може бути змінена протягом досудового розслідування. З цих же підстав не заслуговують на увагу і твердження захисника про те, щоповідомлення про підозру в частині перевищення ОСОБА_9 службових повноважень є необгрунтованим, недоведеним та не містить конкретизації, які саме дії ОСОБА_9 виходили за межі наданих йому повноважень.

Посилання адвоката на те, що жоден із свідків не показав, що ОСОБА_9 наказав когось вбити, те, що цей факт не підтверджено висновками експертів, не тягнуть за собою скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки на цьому етапі кримінального провадження суд не має оцінювати докази, до яких зокрема відносяться показання свідків, з точки зору їх достатності для висновку про винуватість особи. Разом з цим відомості, які містяться у протоколах допитів свідків, на переконання колегії суддів, свідчать про можливу причетність ОСОБА_9 до інкримінованих кримінальних правопорушень, тобто про обґрунтованість врученої йому підозри.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
На підставі вище викладеного, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.
Крім того, суд при постановленні рішення, врахував дані про особу підозрюваного ОСОБА_9 та інші обставини передбачені ст. 178 КПК України.

Посилання захисника на те, що стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження невиконання ОСОБА_9 покладених на нього процесуальних обов`язків, доказів його неналежної процесуальної поведінки, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до змісту оскаржуваного судового рішення, відсутність таких фактів слідчим суддею взято до уваги при прийнятті ухвали.

Крім того, твердження адвоката з приводу того, що доводи прокурора про те, що ОСОБА_9 одержавши відомості про звернення слідчогодо суду зданим клопотанням вчинить дії, зазначені у ст. 177 КПК України, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки слідчим суддею в ухвалі зазначено про те, що такі доводи спростовані належною поведінкою підозрюваного.
Посилання адвоката на те, що всі фігурантиданого кримінального провадження допитані, проведена переважна більшість експертиз, витребувані і досліджені численні документи,не свідчать про необхідність відмовити у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу з огляду на ті обставини, що лише недоведеність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України є підставою для такого рішення, а не проведення певних слідчих, процесуальних дій, на які послався адвокат.
З цих же підстав не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді і посилання адвоката на ті обставини, щодосудове розслідування триває 9 місяців, а останній доказ, покладений в обґрунтування підозри, здобутий органом досудового розслідування в червні 2017 року.

Крім того, необхідним буде відмітити, що саме по собі звільнення підозрюваного із займаної посади, як і позитивні дані про особу підозрюваного, не спростовують висновок суду про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для скасування ухвали слідчого судді.
Доводи сторони захисту щодо того, що стороною обвинувачення не доведено застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, з урахуванням прийнятого слідчим суддею рішення, колегія суддів визнає непереконливим.
Доводи адвоката стосовно порушення слідчим вимог ст.ст. 184, 188 КПК України через ініціювання в одному клопотанні питань про затримання підозрюваного та застосування щодо нього запобіжного заходу, не є підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого, з огляду на положення ч. 2 ст. 194 КПК України.
Крім того, доводи захисника щодо порушення строків розгляду даного клопотання у зв`язку з його перенесенням, колегія суддів визнає необгрунтованими, з урахуванням вирішення судом питання відводузаявленого стороною захисту.
Твердження сторони захисту про те, що дружина підозрюваного перебуває на обліку як безробітна, а ОСОБА_9 запрошено для працевлаштування, слід визнати непереконливими, оскільки у відповідності до вимог чинного КПК України не тягне за собою скасування ухвали слідчого судді.
Доводи апеляційної скарги сторони захисту в частині ненадання прокурором доказів отримання телефонних розмов у порядку, встановленому КПК України, стосуються доведеності вини особи та мають бути предметом аналізу під час розгляду справи судом по суті.
Крім того, посилання адвоката на те, що стороною обвинувачення протягом 9 місяців досудового розслідування не вчинялися дії, передбачені ст. 257 КПК України, не є визначеною законом підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Посилання прокурора на те, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні особливо тяжких та тяжкого злочинів, за яке передбачено покарання у вигляді довічного позбавлення волі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Твердження прокурора про те, що слідчим суддею не зазначено причин, за яких суд дійшов висновку про недопустимість доказу у вигляді протоколу оперативно-технічних заходів, проведених відносно ОСОБА_15 та те, що прокурором не долучено до клопотання ухвалу суду про дозвіл на використання матеріалів негласних слідчих дій, та не враховано при цьому вимоги ст. 257 КПК України, на переконання колегії суддів не може бути підставою для задоволення апеляційної скарги та застосування тримання під вартою, оскільки стосується доведеності обгрунтованої підозри, а враховуючи застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу підозра визнана обґрунтованою і додаткове її обгрунтування не є підставою для застосування більш суворого запобіжного заходу.
Посилання прокурора на те, що слідчий суддя не звернув уваги на наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, спростовується текстом ухвали та застосованим запобіжним заходом.
Доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення в частині того, що слідчим суддею вирішено питання про розгляд кримінального провадження по суті, не заслуговують на увагу, з урахуванням того, що слідчим суддею проаналізовано надані сторонами доказами, що відповідно до вимог КПК України, є необхідною умовою для постановлення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення.

За таких обставин, на думку колегії суддів, слідчий суддя, виходячи із норм Глави 18 КПК України, згідно якої питання щодо застосування запобіжних заходів належить до виняткової компетенції слідчого судді, правомірно відмовив у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_9 та правильно застосував відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово. Висновки суду відповідають зазначеним положенням КПК України та фактичним обставинам справи.

З огляду на викладене, слідчим суддею при розгляді клопотання повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а тому зазначені в апеляційних скаргах підстави, в яких прокурор та захисник просять скасувати ухвалу слідчого судді не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, та не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.
Істотних порушень вимог КПК України при постановленні ухвали слідчим суддею, не встановлено.
Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 194, 196, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07 вересня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_12 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та застосовано до підозрюваногозапобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту,за місцем проживання: АДРЕСА_1 , за виключенням випадків необхідності отримання медичної допомоги, -залишити без зміни, а апеляційні скаргипрокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_11 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , - без задоволення
Ухвала Апеляційного суду м. Києва оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

__________________________________________________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4