Справа № 748/3160/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/1046/2017
Категорія - ч. 1 ст. 125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження:

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000511,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Брусилів Чернігівського району Чернігівської області, громадянина України, з вищою освітою, пенсіонера МВС, одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 31 серпня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 680 гривень.

На підставі ст. 49 та ч. 5 ст. 74 КК України . звільнений від призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строків давності.

ОСОБА_6 визнаний невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та виправданий за недоведеністю вчинення цього кримінального правопорушення.

Як встановив суд, ОСОБА_6 15 липня 2014 року в денний час, перебуваючи в господарстві по АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, умисно завдав один удар кулаком в область голови ОСОБА_9 . У подальшому ОСОБА_6 схопив ОСОБА_9 за волосся та штовхнув, від чого вона впала та вдарилась спиною об поріг. Внаслідок таких дій потерпілій ОСОБА_9 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді садна лівої поперекової ділянки, синця та забиття м`яких тканин обличчя, які згідно висновку експерта від 21 липня 2014 року № 673 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

ОСОБА_6 також обвинувачувався в тому, що 20 липня 2014 року близько 14 години 30 хвилин, в господарстві по АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин схопив ОСОБА_9 правою рукою за волосся та умисно наніс їй однин удар ногою в область лівої нижньої кінцівки. У подальшому ОСОБА_6 , діючи з єдиним умислом, в господарстві по АДРЕСА_3 , умисно наніс один удар долонею лівої руки в область голови ОСОБА_9 . Після чого ОСОБА_6 взяв ОСОБА_9 правою рукою за волосся, а іншою за ліву руку та тиснучи, викрутив руку назовні, чим заподіяв тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому голівки лівої променевої кістки без зміщення, синців та забиття м`яких тканин обличчя, лівої нижньої кінцівки, дефекту волосяного покрову волосистої частини голови, які згідно висновку експерта № 673 від 21 липня 2014 року відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, строком понад 21 день.

Під час судового розгляду прокурор змінила обвинувачення, виключивши з нього епізод за ч. 1 ст. 122 КК України, оскільки в цій частині обвинувачення не знайшло свого підтвердження. Потерпіла ОСОБА_9 продовжила підтримувати обвинувачення, у зв`язку з чим суд його розглянув та виправдав обвинуваченого через те, що перелом, виявлений у потерпілої, з урахуванням його характеру міг утворитися при падінні з опорою на витягнуту руку і не міг утворитися при викручуванні лівої руки.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати, а провадження за ч. 1 ст. 125 КК України закрити, за недоведенням винуватості та вичерпанням можливості отримати докази обвинувачення.

Мотивує тим, що заява потерпілої ОСОБА_9 , в якій остання просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 за нанесення їй тілесних ушкоджень 15.07.2014 року, датована 26 вересня 2014 року. Цього ж дня відповідні відомості були внесені до ЄРДР. Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до ЄРДР або без такого внесення, не допускається. Відповідно проведені слідчі експерименти 06 вересня 2014 року за участю ОСОБА_9 та її чоловіка ОСОБА_10 , призначена та проведена судово-медична експертиза № 673 від 21.07.2014 року, висновки якої покладені в основу комісійної судово-медичної експертизи, здобуті досудовим слідством на порушення вимог кримінально-процесуального законодавства, а тому в силу п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України є недопустимими.

Суд, поклавши в основу обвинувального вироку показання потерпілої, її чоловіка ОСОБА_10 та малолітнього сина ОСОБА_11 , не взяв до уваги, що їх показання докорінно різняться щодо кількості ударів та поштовхів, завданих ОСОБА_9 .

Звертає увагу на те, що психолог ОСОБА_12 , у присутності якої проводився допит малолітнього свідка, показала, що на час подій дитині було 9 років, помітила підказки, як з боку матері, так і з боку батька, вказувала, що протягом трьох років з дитиною ведеться бесіда з приводу цих подій, від чого дитина страждає в психологічному плані, бачила з боку дитини в бік дядька негарні жести, в зв`язку з чим не виключає, що він міг кидати каміння, а його показання можуть бути невірними, наданими на користь матері.

Свідок ОСОБА_13 під час одночасного допиту з ОСОБА_11 також викрила його брехню щодо кидання каміння в автомобіль обвинуваченого. На думку захисника, усі вказані факти свідчать про недостовірність показань потерпілої, її чоловіка та сина.

Протоколи від 06.09.2014 року за участю потерпілої та її чоловіка викликають сумніви у достовірності викладених обставин, оскільки проводились одночасно, і кожен з учасників у присутності іншого показував обставини подій, що підтверджується фототаблицею 8 на аркуші справи 48.

На думку захисту, висновки суду повністю відірвані від встановлених фактичних обставин.

Погоджується з доводами суду в обґрунтування виправдання обвинуваченого за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, але при цьому зауважує, що суд вийшов за межі судового розгляду кримінального провадження, оскільки за цим обвинуваченням ОСОБА_6 виправданий вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 15 грудня 2015 року та ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 07 вересня 2016 року в цій частині вирок суду був залишений без змін.

Уведення до участі у справі іншого прокурора ОСОБА_8 є необґрунтованим і явно суперечить вимогам кримінального процесуального закону, оскільки на час ухвалення постанови від 31.12.2014 року попередній прокурор ОСОБА_14 не вибував зі штату прокуратури, не хворів. Суд апеляційної інстанції вказував у своїй ухвалі на необхідність перевірки цієї обставини щодо заміни прокурора у кримінальному проваджені, однак ці обставини не були предметом дослідження суду. Невідомо звідки у вироку зазначено відомості про звільнення ОСОБА_14 з органів прокуратури.

Зазначає, що стороною захисту не оспорюється факт наявності у потерпілої тілесних ушкоджень, але при цьому, час їх появи стороною обвинувачення достовірно не встановлений, їх наявність не підтверджує умисного їх заподіяння обвинуваченим.

Обвинувачений у судовому засіданні не заперечував наявності конфлікту між ним та потерпілою, допускає в метушні під час самозахисту міг спричинити їй тілесні ушкодження, але це могло бути виключно з необережності. Такі показання обвинуваченого суд відкинув без будь-якого вмотивування. В той же час, показання обвинуваченого у судовому засіданні не були спростовані, а тому вважаються достовірними доказами.

Просить прийняти до уваги, що заяву від потерпілої ОСОБА_9 20.07.2014 року було відібрано не належною особою, а саме оперуповноваженим карного розшуку, що суперечить положенням ч. 4 ст. 214 КПК України. Тому всі докази, отримані на підставі цієї заяви, яка є недостовірним доказом, мають бути визнані також недопустимими.

Заслухавши доповідача, захисника адвоката та обвинуваченого, які підтримали доводи апеляційної скарги про скасування вироку та закриття провадження, прокурора, який заперечував проти аргументів сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, до суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 20 липня 2014 року за № 0000511 щодо ОСОБА_6 за обвинуваченням його у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 125 та ч.1 ст. 122 КК України ( том 1 а. с. 2-5). Витяг з кримінального провадження, підписаний слідчим ОСОБА_15 залучений до матеріалів справи ( том 3 а. с. 141).

Розслідуючи обставини побиття потерпілої ОСОБА_9 її братом ОСОБА_6 за 20.07.2014 року близько 15 години 30 хвилин, слідство з`ясувало, що між ними відбувся конфлікт та заподіяння тілесних ушкоджень 15 липня 2014 року. Заяву по цьому епізоду ОСОБА_9 про притягнення ОСОБА_6 до відповідальності подала 26.09. 2014 року( том 2 а. с. 8). Заяву відібрав ст. слідчий ОСОБА_15 , який того ж дня вніс відомості до ЄРДР 0000718 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, про що свідчить витяг з кримінального провадження ( том 2 на а. с. 142).

Постановою прокурора від 30 вересня 2014 року матеріали досудових розслідувань, внесені до ЄРДР за заявами ОСОБА_9 від 20.07.2014 року та від 26.09. 2014 року були об`єднані в одне провадження за правовою кваліфікацією ч.1 ст. 122 КК України та ч. 1 ст. 125 КК України, внесені зміни в ЄРДР 14.10. 2014 року ( том. 2 а. с. 143-144 та а. с. 149).

Усі слідчі дії, в тому числі проведення слідчих експериментів, призначення судово-медичної експертизи, допити, проводилися в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 20 липня 2014 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, під час якого додатково було з`ясовано факт побиття потерпілої 15 липня 2014 року, коли їй були заподіяні легкі тілесні ушкодження. Кримінальне провадження було розпочате слідчим, як того вимагають правила ст. 477 КПК України, за заявою потерпілої ОСОБА_9 , а не з власної ініціативи. Подання додаткової заяви потерпілою не вимагає повторного проведення тих самих слідчих дій, проведених в рамках розпочатого кримінального провадження.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, достовірність показань обвинуваченого, потерпілої, свідків суд першої інстанції навів аргументи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_6 в навмисному заподіянні потерпілій легких тілесних ушкоджень.

Сам обвинувачений не заперечує наявність конфліктів між ним і його сестрою ОСОБА_9 через спадщину, допускає з необережності, з метою самозахисту міг завдати тілесних ушкоджень. Проте, відповідно до ст. 36 КК України, при необхідній обороні шкода особою, яка захищається, завжди заподіюється навмисно. Для стану необхідної оборони необхідна наявність суспільно небезпечного посягання.

Питання про умисел суд вирішує виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема врахувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

У даному кримінальному провадженні, брат з сестрою ворогують між собою через спадщину. В їх конфлікт втручається неповнолітній свідок ОСОБА_11 син потерпілої, який ображає рідного дядька. Удар в обличчя потерпілій був завданий з прикладенням сили, так само як і навмисне штовхання її на цегляний поріг, об який вона ударилася та забила поперек.

Обвинувачений в порівнянні з потерпілою, вищий за зростом, кремезніший за статурою, а тому, судити про загрозу чи суспільно-небезпечне посягання з її боку, є безпідставним. Тілесні ушкодження були заподіяні на ґрунті особистих неприязних стосунків навмисно та правильно розцінені судом як злочин, передбачений ч.1 ст. 125 КК України.

Отже доводи апелянта про недопустимість доказів та неправильність висновків суду є необґрунтованим. Усі зібрані докази мають процесуальні джерела і збиралися стороною обвинувачення з додержанням вимог кримінально-процесуального закону, досліджувалися судом з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Згідно ухвали апеляційного суду Чернігівської області від 07 вересня 2016 року вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 15 грудня 2015 року щодо ОСОБА_6 був скасований повністю з поверненням справи на новий судовий розгляд у суд першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання( а. с. 157-167 том. 2 ), а тому доводи захисника, що ОСОБА_6 виправдали вдруге, не відповідають дійсності.

Посилання в апеляційній скарзі на безпідставну заміну прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_14 на прокурора ОСОБА_8 , також не заслуговують на увагу. Згідно пояснень прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , прокурор ОСОБА_14 був відряджений на роботу до військової прокуратури, у зв`язку з чим вона постановою заступника прокурора району від 31.12.2014 року була включена до групи прокурорів у даному кримінальному провадженні ( а. с. 148 в томі1).

У кримінальному провадженні підтримував обвинувачення уповноважений на це прокурор, претензії захисту до підстав зміни групи прокурорів, не ґрунтуються на вимогах закону і ніяким чином не вплинули на правильність висновків суду та призначення покарання, від відбування якого обвинувачений звільнений у зв`язку із закінченням строків давності.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 31 серпня 2017 року щодо ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_16 ОСОБА_17 ОСОБА_18