Провадження № 1-кс/369/3490/17
УХВАЛА
Іменем України
09.11.2017 року м. Київ
Слідчий суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянув у судовому засіданні в м. Києві клопотання старшого слідчого Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006774 від 01.11.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
До суду звернувся слідчий Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 з даним клопотанням мотивуючи його тим, що 01.11.2017 близько 08 год. 00 хв., більш точного часу не встановлено, ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , перебуваючи поблизу домогосподарства по АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел направлений на незаконне викрадення та позбавлення волі потерпілої ОСОБА_6 , корисливий мотив, керуючись єдиним спільним умислом, незаконно силоміць проти волі ОСОБА_6 помістили останню до салону належного їй автомобіля марки «Tоyоta Raw 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що знаходився на подвір`ї вказаного домогосподарства, після чого, проти волі потерпілої ОСОБА_6 , перевезли її до гаражного кооперативу за адресою: м. Київ, вул. Польова 10-В, та помістили до погребу в гаражному приміщенні № НОМЕР_2 , розташованому за вказаною адресою, зачинивши при цьому двері до погребу ззовні, позбавивши її таким чином змоги вільно залишити вказане місце, та незаконно утримували її до 08.11.2017, тим самим незаконно позбавили потерпілу ОСОБА_6 волі.
В ході проведення досудового розслідування під час проведення оперативно-розшукових заходів, спрямованих на розкриття вказаного кримінального правопорушення на підставі ст. 233 КПК України, в період часу з 13:00 по 16:45, слідчим був проведений невідкладний обшук, який повязний із врятуванням життя людей, а саме під час проведення обшуку, якій відбувся 08.11.2017 року за адресою: м. Київ, вул. Полярна 10-В, гаражний кооператив «Перемога» гаражний бокс № НОМЕР_2 була виявлена та визволена потерпіла ОСОБА_6 , а також виявлено ОСОБА_4 , яка затримана в порядку ст. 208 КПК України. Під час обшуку ОСОБА_7 , що відбувся при затриманні останньої виявлено та вилучено:

-Грошові кошти (6 купюр номіналом 500 грн., 14 купюр номіналом 200 грн.);

-Мікро картка «Теам;

-мобільний телефон марки «Samsung» абонентський номер НОМЕР_3 ІМЕІ: НОМЕР_4 ;

-ніж розкладний;

-сережки (2 «гвоздики» 1 у вигляді квітки) з металу жовтого кольору;

- «балаклава» чорного кольору. Вказані речі поміщені до спец. пакета № 1275287

Вказані речі у відповідності до ст. 98 КПК України визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
У даному випадку на вищевказані речі, необхідно накласти арешт для запобігання можливості його пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Метою арешту є збереження вказаного майна як речового доказу в даному кримінальному провадженні, оскільки необхідно встановити чи є вказані речі предметом вчинення злочину, знаряддям вчинення злочину, а також такі що зберегли на собі сліди вчинення злочину.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
У даному випадку вказане нерухоме майно є об`єктом кримінально протиправних дій, а тому у відповідності до ст. 98 КПК України є речовим доказом у даному кримінальному провадженні та може бути використаний для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Згідно з вимогами ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Необхідність в арешті вказаного майна зумовлена насамперед забезпеченням кримінального провадження, адже за результатами досудового розслідування необхідно буде вирішити подальшу долю вказаних речових доказів.
У відповідності із ст. 100 КПК України та нормами Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затверджених Постановою КМУ від 19 листопада 2012 року №1104 умовою зберігання речових доказів повинно бути забезпечення збереження їх істотних ознак та властивостей. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні.

Тому слічий просив накласти арешт на наступне майно:

- Грошові кошти (6 купюр номіналом 500 грн., 14 купюр номіналом 200 грн.);

-Мікро картка «Теам;

-мобільний телефон марки «Samsung» абонентський номер НОМЕР_3 ІМЕІ: НОМЕР_4 ;

-ніж розкладний;

-сережки (2 «гвоздики» 1 у вигляді квітки) з металу жовтого кольору;

- «балаклава» чорного кольору, які виявлені та вилучені під час особистого обшуку ОСОБА_7 08.11.2017, для забезпечення кримінального провадження та запобігання можливості його пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі та відчуження.

В судовому засіданні слідчий підтримав клопотання, та просив суд задовольнити його.

У відповідності до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання розглядається без повідомлення представників власника майна оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Клопотань, щодо фіксації процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час досудового розслідування від учасників не надходило.

Враховуючи припис ст. 107 КПК України, суд вважає за можливе розглянути вказане клопотання без фіксації технічними засобами.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
У відповідності до ч. 2 ст. 167 KПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом.

Стаття 170 КПК України визначає що арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Стаття 171 КПК України визначає що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали кримінального провадження, приходить до переконання, що клопотання обґрунтоване та підлягає до задоволення, оскільки слідчим доведено наявність достатніх підстав вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, і зазначене майно відповідає критеріям визначеним 98 КПК України, оскільки є предметом кримінального правопорушення, має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні і арешт накладається з метою забезпечення збереження речових доказів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на наступне майно:

- Грошові кошти (6 купюр номіналом 500 грн., 14 купюр номіналом 200 грн.);

-Мікро картка «Теам;

-мобільний телефон марки «Samsung» абонентський номер НОМЕР_3 ІМЕІ: НОМЕР_4 ;

-ніж розкладний;

-сережки (2 «гвоздики» 1 у вигляді квітки) з металу жовтого кольору;

- «балаклава» чорного кольору, які виявлені та вилучені під час особистого обшуку ОСОБА_7 08.11.2017, для забезпечення кримінального провадження та запобігання можливості його пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі та відчуження.

Ухвала виконується негайно.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1