Справа № 206/4380/17
Провадження № 1-кп/206/71/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 лютого 2018 року Самарський районний суд

м. Дніпропетровська

у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
законного представника потерпілих ОСОБА_6
розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження внесене 15.06.2017 до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000789 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, освіта середня, одруженого, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого водієм ТДВ «АТП 11205», інваліда 3-ї групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
14.06.2017 ОСОБА_4 , близько 18 години 15 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прибув до будівлі виконавчого комітету Самарської районної у місті Дніпрі ради, розташованої за адресою: м. Дніпро, вул. 20 річчя Перемоги, буд. 51. Знаходячись поблизу паркану зазначеної установи, ОСОБА_4 , побачив двох малолітніх дівчат ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які гралися біля дерев, що знаходяться між вказаною установою та багатоквартирним буд. АДРЕСА_2 . В цей час, у ОСОБА_4 виник умисел, спрямований на вчинення злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості, а саме розбещення малолітніх. Так, ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення розпусних дій, бажаючи задоволення своєї статевої пристрасті, користуючись відсутністю поблизу батьків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та інших дорослих осіб, які могли б перешкодити вчиненню злочину, достовірно розуміючи те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є малолітніми, користуючись безпорадним, з огляду на вік, станом малолітніх потерпілих, перебуваючи у безпосередній близькості від них, звернувся до останніх, чим привернув їх увагу до себе. Після цього, ОСОБА_4 розстібнув штани одягнені на ньому та оголив і став демонструвати свій статевий орган малолітнім. Далі, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, відчувши статеве збудження, бажаючи задоволення своєї статевої пристрасті, у присутності малолітньої ОСОБА_9 , взяв своєю правою рукою малолітню

ОСОБА_8 за її ліву руку та скориставшись фізичною та психологічною безпорадністю останніх, достовірно знаючи, що своїми діями він ставить під загрозу нормальний психологічний та соціальний розвиток малолітніх потерпілих, своєю лівою рукою почав вчинювати у присутності останніх акт онанізму. В цей час ОСОБА_4 почув крики перехожих дорослих осіб, які виявили його злочинні дії, у зв`язку із чим покинув місце вчинення злочину.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні інкримінованого йому злочину при вищезазначених обставинах не визнав, та показав суду, що 14.06.2017 приблизно о 18 годині вечора він зайшов до магазину «Наше пиво», який знаходиться біля магазину «Варус» у м. Дніпро по вул. 20-років Перемоги та купив пляшку пива 1 л. В магазині він зрозумів, що хоче справити малу потребу та почав шукати де її справити. Але ніде не було місця, де це зробити, тому що всюди було багато людей. Він зрозумів що не зможе більше терпіти та побіг до дерева та кущів, які закривали видимість зі сторони будівлі та знаходились з тильної сторони Самарського райвиконкому. Він справив свою потребу та почав струшувати свій статевий орган. Штани були спущені десь на 10 см., раптом з кущів вийшли дві дівчинки. Він прикрив свій статевий орган лівою рукою. Не вдягнув відразу штани, тому що це потрібно було робити двома руками, а вони в нього були зайняті. Одною рукою він прикривав свій статевий орган, а іншою тримав штани. В цей момент дівчата запитали в нього, що він тут робить. Він відповів, що відпочиває та запитав в них, що вони роблять, на що діти відповіли, що гуляють. Він сказав, що його звуть « ОСОБА_10 » та він працює в райвиконкомі. Дівчата йому не представилися, їм було десь по 10 років. Їхня розмова тривала приблизно пів хвилини. Ніякого збудження він не відчував, акту онанізму не вчиняв та розбестити дівчат не хотів. Він міг лише торкнутися плеча дівчинки, коли відганяв їх, але за руку нікого не брав. Дівчата могли побачити його статевий орган, тому що рука повністю не прикривала його. Після цього вийшли якісь дві жінки та почали кричати що він там робить, негідник. Він злякався, кинув пакет та пішов швидким кроком до 9-типоверхівки, а дівчата пішли в іншу сторону до дитячого майданчику. Коли він дійшов до Приват Банку, що знаходиться по вул. А. Барто, зрозумів, що забув свій пакет, де було пиво, та повернувся, щоб забрати його. Коли він повернувся на те місце, то почав мити свій статевий орган пивом, тому що в нього на головці статевого органу зібралась сперма, це пов`язано з його фізіологічними особливостями. Потім його затримали дві жінки з якимось чоловіком та викликали поліцію. В подальшому на нього складалися якісь процесуальні документи. Також він вказав, що в той день випив приблизно 2 л. пива, а інше пиво пив поки чекав на працівників поліції та при цьому почував себе впевнено.

Не дивлячись на не визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, винуватість обвинуваченого повністю підтверджується дослідженими під час судового розгляду доказами, а саме.

Так, допитана в судовому засіданні малолітня потерпіла ОСОБА_9 , показала суду, що вона гуляла з сестрою ОСОБА_8 на дереві поруч з парковкою та дитячим майданчиком біля будівлі райвиконкому. Саме дерево знаходиться збоку райвиконкому. До них підійшов якийсь дядько, у нього в пакеті ще була пляшка. Потім він висунув самі знаєте «що». Коли чоловік висунув його, вони запитали, навіщо він це робить. Після цього дядя взяв сестру за руку та сказав, що він втомився на роботі і так відпочиває. Потім на дядю накричали 2 тітки та він відпустив сестру та вони побігли звідти на дитячий майданчик. Цей дядя назвався ОСОБА_11 . Вона його раніше не бачила і не знала, та в поліції на фотокартці вони впізнали цього дядю, який назвався ОСОБА_11 . Коли підбігли дві жінки, вони побігли на карусель, та потім їх знайшли інший дядя та якась жінка. В той день вона була вдягнута в короткі шорти та футболку. Цей дядя, який того дня назвався ОСОБА_11 є в залі суду та показала на ОСОБА_4 . В цей день мама з татом були в магазині, а вони пішли гратися на дитячий майданчик. Після цієї події вона дуже нервувала та засмутилася. Вони просили вибачення у мами за цю подію.

Допитана в судовому засіданні малолітня потерпіла ОСОБА_8 показала суду, що ввечері 14.06.2017 вони гуляли з сестрою ОСОБА_9 на дереві. До них підійшов дядя, коли вони злазили з дерева, він сказав, що його звуть ОСОБА_10 . Пам`ятає, що висунув… та взяв її за праву руку. Вона намагалася вирватися, тому що їй було неприємно. Потім він побачив якусь жінку, яка кричала та відпустив її. Цей дядя казав, що довго працював та так відпочиває. Вони впізнали дядю ОСОБА_11 в поліції на фото. Дядя ОСОБА_10 є в залі суду, та показала на ОСОБА_4 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показав суду, що влітку 2017 року він оглядав малолітніх потерпілих, як лікар психіатр. Він приїхав до райвідділу поліції та в присутності матері оглядав двох дівчаток. За результатом огляду він не знайшов психічні розлади у дівчат. За змістом їх розповіді вони казали, що спілкувалися з чоловіком біля райвиконкому і вчиняв дії, які їх злякали. Вони не вигадують, речам інші назви не дають. Дівчата були проведені до райвідділу з приводу того, що якийсь чоловік сексуально домагався дівчат. Діти казали про оголення статевих органів, одна з дівчинок сказала, що чоловік їх просив торкатися його статевого органу. Коли він оглядав дівчат, з присутніх ніхто не втручався, тиск ніхто не здійснював, дівчата однаково реагували на запитання, одна лише більш емоційно відповідала на питання. Показання дівчат були без будь-якого фантастичного трактування, відповіді були конкретні, говорити їм про події було важко. Їм не дуже хотілося говорити про події, на конкретне питання була конкретна відповідь. Дівчата не схильні до фантазування та називають речі своїми іменами, звичайно з урахуванням особливостей їхнього віку.

Допитана в судовому засіданні законний представник малолітніх потерпілих ОСОБА_6 показала суду, що 14.06.2017 вона з чоловіком пішла до магазину, їй зателефонували поліцейські та сказали, щоб вона підійшла до стоянки біля райвиконкому. Коли вона прийшла туди, діти сильно плакали та вона відразу відправила дітей додому. Розмовляла з жінками та поліцейськими. Ввечері, коли вже зайшла додому, з дітьми майже не спілкувалися, тому що вони були дуже схвильовані. Зранку вона в них запитала, що сталося та вони розповіли, що до них підійшов дядька, зняв штани та почав розповідати, як його звуть та що він працює в райвиконкомі, потім взяв доньку за руку та почав тягнути її руку до свого статевого органу та гладити. Вона подала заяву про вчинення кримінального правопорушення тому що діти були в дуже схвильованому стані, в такому стані вони ще ніколи раніше не були. ОСОБА_13 казала, що обвинувачений брав ОСОБА_14 за руку. Діти вдвох про це казали.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показала суду, що 14.06.2017 приблизно о 18 год. вона прийшла до виконкому до своєї подруги ОСОБА_16 по роботі. Вони вирішили вийти через чорний вхід покурити. Коли вийшли на двір, то побачили, що під деревом стоїть ОСОБА_4 . По відношенню до райвиконкому він стояв по діагоналі зі сторони чорного входу. У нього по коліно були спущені штани та біля нього були дві дівчинки років по 8-10. Їм чітко було видно, як ОСОБА_4 тримав лівою рукою свій статевий орган та трусив його, мабуть робив акт онанізму, а правою рукою тримав руку дівчинки та гладив її рукою свій статевий орган. ОСОБА_4 водив руку дівчинки, щоб її пальці торкалися його статевого органу. Ця дівчинка стояла навпроти ОСОБА_4 , друга дівчинка стояла по ліву руку від нього. Вона чітко все бачила. По його обличчю було видно, що він не хотів припиняти це робити, він отримував задоволення від цього. Відстань до них була приблизно 10-15 метрів. Коли вони це побачили, подруга закричала що він робить. ОСОБА_4 одразу вдягнув штани та втік в одну сторону, а дівчата в іншу. Через деякий час ОСОБА_4 повернувся на те саме місце, та вони побачили, як він зі знятими штанями поливає свій статевий орган пивом. Вони знову закричали. На допомогу підбіг чоловік та затримав його та вони викликали поліцію. По ОСОБА_4 було добре видно, що він був в нетверезому стані, тому що він погано розмовляв, його хитало та був запах з порожнини рота.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показала суду, що 14.06.2017 приблизно о 18 год. вона зі ОСОБА_15 вийшли з виконкому через чорний вхід та пішли в бік курилки. Коли спускались по сходах, то побачили обвинуваченого. Його штани були спущені до колін, одна дівчинка стояла поблизу обвинуваченого, а друга трохи далі. ОСОБА_4 тримав лівою рукою свій статевий орган, а правою рукою тримав ліву руку дівчинки та гладив нею свій статевий орган. Вона коли це побачила перша закричала та дівчата побігли. ОСОБА_4 вдягнув штани і також швидко пішов. Через 5-7 хвилин вони знову побачили ОСОБА_4 , який повернувся на те місто та обливав свій статевий орган пивом с пляшки. Вони одразу попросили чоловіка затримати обвинуваченого та вона подзвонила в поліцію. Після того, як приїхала поліція вона з чоловіком пішли шукати дівчаток. Коли вони підійшли до дівчат, ті були дуже налякані. Вони попросили дівчат зателефонувати мамі та вони одразу заплакали та просили нічого не казати мамі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 показав суду, що 14.06.2017 він чергував на посту охоронця, працював він там 24 години поспіль, сутки через троє, але очевидцем подій не був. Зі слідчим їм не вдалося переглянути записи з відеокамер, тому що вони не зберігаються.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 показала суду, що в неї нормальні стосунки з обвинуваченим. Охарактеризувати його може як спокійну людину. Які стосунки в родині не знає. Знає, що обвинувачений працює водієм. Коли він вип`є, то часто підходить до сусідів та щось запитує. Він може бути трохи неадекватним, тому що може причепитися до сусідів та спілкуватися з ними, але іноді важко зрозуміти, що він хоче сказати та трошки зловживає спиртними напоями.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 показала суду, що може охарактеризувати ОСОБА_4 позитивно, знає його з 1980 року. Про те, що з ним сталося дізналася від сусідів. Обвинувачений бував у запоях. На той момент він жив з батьком. Він входив в запій, коли не працював. Коли вип`є, то дуже погано формує свої думки та висловлює їх. Буває підходить та щось бормоче.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_20 показав суду, що в нього стосунки з обвинуваченим гарні. З дружиною у обвинуваченого гарні стосунки, з роботи тільки хороші відгуки. Про хронічні захворювання сина нічого не знає.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 показала суду, що може охарактеризувати обвинуваченого, як спокійну та добру людину. Він ніколи не свариться, алкогольні напої вживає десь 2 рази на місяць, п`є лише вдома. Горілку взагалі не п`є, може випити лише пиво. Ніяких розбещень по відношенню до дітей ніколи не помічала.

Обставин, регламентованих ст. 87 КПК України щодо потерпілих та свідків в ході судового розгляду встановлено не було.

Даних передбачених ч. 2 ст. 96 КПК України стороною захисту відносно допитаних судом свідків для доведення недостовірності їх показань, як то показання, документи, які підтверджують їх репутацію, зокрема, щодо засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність останніх, як про те вказував захист під час судового розгляду, надано не було.

Крім цього, суд не може прийняти доводи сторони захисту щодо розбіжностей в показах свідків та потерпілих, оскільки на думку суду дані розбіжності суттєвими не є, та ніяким чином не впливають на правильне вирішення даної справи, а є лише наслідком суб`єктивного сприйняття та передачі свідками та малолітніми потерпілими отриманої інформації.

Крім вищезазначених показів малолітніх потерпілих, їх законного представника та свідків, винність обвинуваченого у скоєні інкримінованого йому злочину, також підтверджуються безпосередньо дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження та узгоджуються між собою. В свою чергу, з досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо відомостей, судовим слідством встановлено наступне.

Так, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є малолітніми особами, що підтверджується копіями свідоцтв про народження серія НОМЕР_1 та НОМЕР_2 відповідно (а.с. 12, 16).

Тобто, цим процесуальним джерелом доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджується те, що потерпілі, на час вчинення злочину, у світлі положень ст. 6 СК України, мали правовий статус малолітніх дітей, тобто були особами, які не досягли чотирнадцяти років.

У відповідності до протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками від 23.06.2017 свідок ОСОБА_15 , у присутності двох понятих, впізнала ОСОБА_4 на пред`явлених фотознімках, як особу, яка причетна до розбещення малолітніх (а.с. 46-48).

Згідно із протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками від 23.06.2017 ОСОБА_16 , у присутності двох понятих, впізнала ОСОБА_4 на пред`явлених фотознімках, як особу, яка причетна до розбещення малолітніх (а.с. 50-52).

Відповідно до протоколів пред`явлення для впізнання за фотознімками від 26.06.2017 малолітні потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , у присутності двох понятих, психолога, та законного представника, впізнали ОСОБА_4 на пред`явлених фотознімках, як особу, яка причетна до злочину (а.с. 54-60).

У відповідності до протоколу слідчого експерименту з фототаблицею від 31.07.2017, у присутності двох понятих, за участю свідка ОСОБА_16 було проведено слідчий експеримент з метою перевірки і уточнення відомостей обставин вчинення злочину, в ході якого свідок ОСОБА_16 вказала обставини та обстановку подій, що сталися 14.06.2017. Так, знаходячись на задньому подвір`ї Самарської районної у м. Дніпрі ради, ОСОБА_16 показала місце, звідки вона спільно зі ОСОБА_15 почали рух до курилки, місце де ОСОБА_16 разом зі ОСОБА_15 побачили невідомого громадянина, поруч з яким стояли діти; місце та положення в якому ОСОБА_16 виявила раніше невідомого громадянина; місце, знаходячись в якому, вона спільно зі ОСОБА_15 , побачили події, описані та вказані в протоколі, та звідки вони почали голосно кричати на невідомого чоловіка, поблизу якого знаходились дві дівчинки; напрям руху до курилки, в якому вони рухались після того, як невідомий чоловік втік; місце, де ОСОБА_15 та ОСОБА_16 стояли та обмірковували подальші дії; місце, де ОСОБА_15 та ОСОБА_16 вдруге через декілька хвилини побачили, раніше виявленого ними чоловіка (а.с. 61-71).

При цьому показання свідка під час слідчого експерименту цілком і повністю кореспондуються з показаннями наданими нею у суді. Судом у ході судового розгляду порушень вимог ст.ст. 104, 223, 240 КПК України не виявлено та стороною захисту не доведено.

Згідно до висновку судово-психіатричного експерта № 205 від 26.07.2017 ОСОБА_4 хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності або іншим хворобливим станом психіки в період інкримінованого йому діяння не страждав і в цей час не страждає. Виявляв раніше й виявляє в цей час психічні й поведінкові розлади внаслідок уживання алкоголю. Іспитований у період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. За своїм психічним станом іспитований у поточний час також може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. У застосуванні примусових заходів медичного характеру не має потреби (а.с. 75-77).

Таким чином, вищевказані документи, суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог ст.ст. 87, 99 КПК України, судом не встановлено та сторонами не доведено, тобто останні прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, як-то час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення, особу, що його вчинила та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Оцінюючи досліджені судом докази, кожен окремо, та в сукупності і взаємозв`язку з іншими доказами, суд вважає повністю доведеною провину ОСОБА_4 у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України. Так, аналізуючи показання обвинуваченого ОСОБА_4 , який стверджує, що не скоював вищевказаний злочин, а підійшов до дерева лише щоб справити малу потребу, спростовуються показами малолітніх потерпілих, які надані безпосередньо під час судового розгляду, де останні вказали, що ОСОБА_4 , підійшов до них, представився « ОСОБА_11 », повідомив, що він працює у виконкомі та втомився, дістав свій статевий орган, та сказав, що він таким чином «відпочиває». Також, дівчата неодноразово в своїх показах зазначали, що ОСОБА_4 брав малолітню потерпілу ОСОБА_8 за руку, ОСОБА_13 в цей час намагалась вирватись, оскільки їй це було неприємно. Як ОСОБА_4 справляє малу потребу вони не бачили. Покази малолітніх потерпілих повністю узгоджуються і з показами свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , які також вказали, що саме обвинувачений стояв зі спущеними штанами та тримав одну з дівчат за руку та торкається нею свого статевого органу.
В той же час, суд вважає, що обставини подібного роду, викладені малолітніми потерпілими, не можуть бути нафантазовані, оскільки вони для даних малолітніх осіб не входять в систему нормального дитячого фантазування, що також було підтверджено безпосередньо у судовому засіданні психологом-психіатром.
Покази обвинуваченого ОСОБА_4 , також, спростовуються показами, наданими під час судового засідання свідками ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які зазначили про те що вони бачили, як обвинувачений ОСОБА_4 тримав лівою рукою свій статевий орган, а правою рукою тримав ліву руку дівчинки та гладив нею свій статевий член, в зв`язку із чим жінки підняли крик.

Вказані покази свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 не викликають у суду сумніву в їx достовірності, у встановлених судом діяннях обвинуваченого, оскільки вони послідовні, непротирічні i підтверджуються сукупністю досліджених в судовому засіданні доказами та узгоджуються між собою та з показами малолітніх потерпілих.
Суд оцінює показання допитаних свідків правдивими, оскільки вони є послідовними та доповнюють показання малолітніх потерпілої та їх законного представника, тобто підтверджують суть події, яка сталася.

Посилання захисника на зацікавленість свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 ні чим об`єктивно не підтверджена, не мотивована та не обґрунтована, а тому не може братися судом до уваги. Дані свідки раніше ніколи не знали обвинуваченого та ніякої особистої зацікавленості в наклепі на ОСОБА_4 не мають і мати не можуть.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він прикрив свій статевий орган лівою рукою, а штани не вдягнув відразу, тому що це потрібно було робити двома руками, а вони в нього були зайняті, одною він прикривав свій статевий орган, а іншою тримав штани, викликають у суду сумніви, оскільки ОСОБА_4 будучи людиною, безперешкодно володіючою як лівою так і правою рукою, опинившись в даній ситуації, розуміючи, що перед ним стоять дві малолітні дівчинки, за своїм виглядом явно не виглядаючи на повнолітніх чи неповнолітніх, що він не заперечував у судовому засіданні, міг одразу одягти свої штани, відвернутись від дівчат або прикритись пакетом, який був з ним поруч, прогнати їх сказавши, що вони заважають та таке інше. Однак жодних із вказаних дій обвинувачений не здійснив. А натомість обвинувачений ОСОБА_4 почав називатись іншим ім`ям « ОСОБА_10 », вказав, що працює у виконкомі, будучи водієм маршрутного таксі, а також на запитання дівчат, що він «таке» робить відповів, що він так «відпочиває».

При цьому, обвинувачений у судовому засіданні, вказуючи обставини подій та їх хронологію, жодного разу не вказав, що ситуація, яка склалась його схвилювала та він хотів відігнати чи відігнав дівчат від себе. В той же час, на запитання задане у судовому засіданні він повідомив, що він можливо міг доторкнутись до однієї з дівчат рукою коли їх проганяв, враховуючи той факт, що обвинувачений наполягає, що одна його рука закривала статевий орган, а друга тримала штани.

Також, слід звернути увагу, що покази обвинуваченого ОСОБА_4 , про те що будучи несподівано заміченим дівчатами він у розгубленому стані почав розмовляти з дівчатами, оскільки іншого не спало на думку, також, дають підстави для сумніву, оскільки будучи в послідуючому викритим свідками ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , останній, знову ж таки, будучи несподівано поміченим дорослими людьми, а саме свідками, одразу покинув місце, де перебував разом із малолітніми потерпілими.

Вказані обставини дають підстави суду для об`єктивного висновку, що така реакція на жінок та їх викрики мала місце лише у випадку протиправних/неправильних/аморальних дій зі сторони обвинуваченого ОСОБА_4 по відношенню до малолітніх потерпілих.

Всі послідуючі дії обвинуваченого ОСОБА_4 , що виразились у його поверненні на місце вчинення злочину, для того аби забрати пакет, де останній дістав із пакету пляшку з пивом та почав мити свій статевий орган пивом, також, по своїй суті ставлять під сумнів дії, які останній, за його словами, не вчиняв із малолітніми потерпілими, оскільки у разі гігієнічної необхідності, на яку посилається обвинувачений ОСОБА_4 , мала бути застосована адекватна гігієнічна процедура, що дійсно може полягати у промиванні, однак іншим засобом аніж пивом, також, дану дію можна було здійснити у домашніх умовах, оскільки місце проживання обвинуваченого ОСОБА_4 знаходиться у безпосередній близькості від місця злочину.

Обставини проблем із гігієною, фізіологічною особливістю обвинуваченого ОСОБА_4 жодним чином не було доведено у судовому засіданні, а відтак вказані дії обвинуваченого ОСОБА_4 розцінюються судом саме як приховання слідів злочину.

Суд критично оцінює заперечення захисту обвинуваченого щодо допустимості доказів відносно малолітніх потерпілих в частині суб`єктивної сторони вчиненого правопорушення. Звертає увагу на те, що суб`єктивна сторона кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 156 КК України вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи передбачає ставлення винного щодо віку потерпілої особи може бути як умисним, так і необережним, доказів щодо сумлінної помилки обвинуваченого щодо віку потерпілих, як обвинуваченим так і його захисником суду не подано.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму ВС України № 5 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи» розпусні дії, відповідальність за які передбачено статтею 156 КК, повинні мати сексуальний характер і можуть бути у виді фізичних дій або інтелектуального розбещення. Такі дії спрямовані на задоволення винною особою статевої пристрасті або на збудження у неповнолітньої особи статевого інстинкту. Під фізичними розпусними діями слід розуміти оголення статевих органів винної чи потерпілої особи, непристойні доторкання до статевих органів, які викликають статеві збудження, навчання статевим збоченням, імітація статевого акту, схиляння або примушування потерпілих до вчинення певних сексуальних дій між собою, вчинення статевих зносин, акту онанізму у присутності потерпілої особи тощо.

Враховуючи вищевикладене, у даному випадку суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 , були направлені на задоволення своєї статевої пристрасті, мають сексуальний характер, та використовуючи свою фізичну перевагу та відсутність сторонніх осіб, умисно здійснив розпусні дії відносно малолітніх потерпілих, скориставшись фізичною та психологічною безпорадністю останніх, достовірно знаючи, що своїми діями він ставить під загрозу нормальний психологічний та соціальний розвиток малолітніх потерпілих здійснив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 156 КК України, а тому суд приходить висновку про безпідставність посилань захисту на відсутність складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України.
Доводи сторони захисту про те, що у дітей при допиті ніхто не спитав чи бачили вони лице ОСОБА_4 в цей період, що сама малолітня потерпіла ОСОБА_9 показала, що не бачила фізичного збудження у обвинуваченого ОСОБА_4 , є безпідставними, оскільки поняття «сексуального збудження» в силу віку та осіб малолітніх потерпілих не входить до кола їхніх понять, а це свідчить, що потерпілі у даній ситуації дійсно могли не повідомити такі обставини як ерекція та/або отримання збудження, що може проявлятись іншим чином.
Щодо посилань захисника на здатність потерпілих підпадати під чужий вплив та при інших обставинах вони могли б сказати, що нічого такого не було, та ОСОБА_4 ні в чому не винен, суд зазначає, що є малоймовірно, що деталі подібного роду обставин, викладені малолітніми потерпілими в суді можуть бути зазначені під чиїмось впливом. Разом з тим, необхідно враховувати, що їх судження, які стосуються будь-яких явищ, не можуть бути повністю достовірними. Суд, відповідно до ст. 94 КПК України, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Показання малолітніх потерпілих є логічними, послідовними і узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами і не містять протиріч, які могли б вплинути на встановлені судом факти, а тому суд визнає їх правдивими. На відміну від показів обвинуваченого ОСОБА_4 , які є алогічними та неодноразово змінювались.
Суд оцінює, що показання малолітніх потерпілих є правдивими та відповідають суті тих подій, що сталися. У суду немає підстав вважати, що малолітніх потерпілих хтось намовив давати показання, які звинувачують ОСОБА_4 , або самі діти придумала такі події.
Також,судом не встановлено допущення істотних порушень прав та свобод обвинуваченого та інших осіб під час досудового розслідування та збирання та фіксування доказів по даному кримінальному провадженню, а інформація, яка в них міститься, не дає суду правових підстав, щоб сумніватися у їх допустимості та достатності.

Доводи захисника про те, що під час досудового слідства потерпілі та свідки були допитані з порушеннями КПК, суд не приймає до уваги, оскільки у відповідності до ст. 23 та ст. 95 КПК України, суд не досліджує протоколи допитів осіб, отриманих під час досудового слідства та не може посилати на показання учасників кримінального провадження, які не було отримано безпосередньо в судовому засіданні.

Судом встановлено, що під час досудового розслідування та судового розгляду сторона захисту не надала жодних доказів на підтвердження своєї позиції та/або в спростування позиції сторони обвинувачення. За таких обставин, суд вважає, що докази, які вказують на причетність обвинуваченого до вчинення злочину, а саме: розпусних дій відносно малолітніх потерпілих, є достатніми, допустимими, відкритими та не спростованими, а твердження обвинуваченого ОСОБА_4 про непричетність до вчинення даного злочину, суд оцінює критично та вважає ці свідчення його захисною позицією з метою уникнення відповідальності за вчинення тяжкого злочину. Пояснення ОСОБА_4 у суді, які неодноразово змінювалися не узгоджуються з іншими доказами, дослідженими судом. Підстави для його виправдання у суду відсутні.
Невизнання вини обвинуваченим суд розцінює як спробу уникнути відповідальності за вчинене, відсутністю критичного аналізу своїх дій.
З означених вище причин суд відкидає доводи сторони захисту про неможливість використання наданих доказів стороною обвинувачення, а саме протоколу слідчого експерименту та протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, оскільки вони знайшли своє підтвердження при дослідженні у судовому засіданні та підтверджені самими потерпілими та свідками.

Суд з тих же причин приходить до висновку про неспроможність доводів захисту що до не встановлення органами досудового слідства прямого умислу та об`єктивної сторони складу інкримінованого кримінального правопорушення. Розбещення неповнолітніх є кримінальним правопорушенням з формальним складом, тому він вважається закінченим з моменту вчинення розпусних дій. Такі висновки суду не суперечать нормам діючого національного законодавства.

Крім того, згідно роз`яснень, викладених в п. 20 ППВСУ «Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи» при здійсненні опису у вироку обставин вчиненого злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, надмірна натуралізація їх опису є недопустимою бо це може призвести до приниження гідність потерпілої особи.
Відповідно до ст.ст. 3, 10 Закону України «Про охорону дитинства», всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи. Кожній дитині гарантується право на свободу недоторканість та захист гідності. Держава здійснює захист дитини від усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, втягнення в злочинну діяльність, залучення до вживання алкоголю та інше. Суспільна небезпечність розбещення неповнолітньої особи полягає в тому, що спричиняється шкода нормальному моральному та фізичному становленню неповнолітніх, формує аморальні погляди дитини.
Суд, з дотриманням вимог ст. 94 КПК України оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженню всіх обставин кримінального правопорушення, керуючись законом дав оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Тож суд, враховуючи вищевикладені докази, які були надані суду у ході розгляду провадження та визнанні належними і допустимими, вважає висловлені стороною захисту доводи про недопустимість доказів, які ґрунтувалися лише на усних твердженнях захисника та обвинуваченого, сумнівними, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), та є намаганням уникнути кримінальної відповідальності за вчинене у даний спосіб, зокрема шляхом намагання у такий спосіб подати себе з більш кращого боку, викликати співчуття до себе.
Згідно з ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Судом встановлено, що всі докази, досліджені в судовому засіданні і покладені в основу вироку, є достовірними, допустимими і достатніми, які повною мірою підтверджують встановлені в суді фактичні обставини по справі. Досліджені судом і покладені в основу вироку докази не суперечать один одному і узгоджуються між собою.
Оцінюючи в сукупності зібрані та дослідженні під час судового розгляду докази, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження та доведена в повному обсязі.
Умисні дії ОСОБА_4 , які виразились у вчиненні розпусних дій щодо малолітніх осіб, кваліфікуються вірно за ч. 2 ст. 156 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує суспільну небезпечність скоєного ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, умисним, наявність обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого, та відсутність обставин, які пом`якшують покарання. Суд також приймає до уваги поведінку обвинуваченого під час судового розгляду, яка свідчить про відсутність будь-якого каяття з його боку або усвідомлення ним протиправності своїх дій, які поставили під загрозу нормальний психологічний та соціальний розвиток дітей. Надані суду характеристики містять оцінку особистих якостей обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше не судимий, офіційно працевлаштований, одружений, є інвалідом ІІІ гр., має на утриманні батька похилого віку та неповнолітнього сина, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.

Обставинами, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, обвинуваченого ОСОБА_4 є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи що даний злочин скоєно проти статевої недоторканості двох малолітніх осіб,суд приходить до висновку про необхідність призначення основного покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям в межах санкції.

Крім того, санкція ч. 2 ст. 156 КК України передбачає додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, передбачене ст. 55 КК України, застосовується як додаткове покарання лише в тих випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з посадою підсудного або із заняттям ним певною діяльністю.

Отже, щодо призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, суд не вбачає підстав для його застосування, враховуючи обставини скоєного злочину, який не був пов`язаний з професійною діяльністю обвинуваченого.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані.

Визначене судом покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення нових злочинів.

Суд не може погодитись з доводами обвинуваченого та захисту про можливість застосування до ОСОБА_4 Закону України «Про амністію в Україні в 2016 році», з підстав того, що ОСОБА_4 є інвалідом ІІІ групи, та має батька, який досяг 70 річного віку, оскільки згідно змісту ст. 9 вказаного Закону, під амністію не підпадають особи, які вчинили злочини передбачені ст. 156 КК України, тому суд відмовляє у задоволенні даного клопотання.
Оскільки обвинуваченому має бути призначено покарання у виді позбавлення волі з його реальним відбуттям,з метою недопущення перешкоджання кримінальному провадженню та виконанню рішення суду іншим чином, суд на підставі ст.ст. 131, 132, 176, 177, 178, 183, 194, 196, 197, 331 КПК України, вважає за необхідне змінити обвинуваченому запобіжний захід до набрання вироком законної сили з застави на тримання під вартою, при цьому заставу в сумі 32000 гр., що була внесена заставодавцем за обвинуваченого та яка не була звернена в дохід держави, повернути заставодавцю відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, оскільки дія цього запобіжного заходу у виді застави припиняється.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України та призначити йому покарання у виді 7 років позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили змінити із застави на тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 відраховувати з 12.02.2018, зарахувавши йому в строк відбування покарання час перебування під вартою з 17.06.2017 по 26.06.2017 включно.
Повернути заставодавцю ОСОБА_21 , суму застави в розмірі 32000 грн. (тридцять дві тисячі) гривень, яка була внесена за ОСОБА_4 на депозитний рахунок ТУДСАУ у м. Дніпропетровській області.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Суддя ОСОБА_1