АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/1472/17 Справа № 183/2052/17 Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.11.2017 року у кримінальному провадженні №0001275 про продовження строку тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Новомосковську, проживаючий без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИЛА :
Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання слідчого слідчого відділення Новомосковського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_9 та продовжено обраний ОСОБА_7 запобіжний захід тримання під вартою до 08 грудня 2017 року.

Мотивуючи прийняте рішення слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, раніше не судимий, наявні ризики, передбачені п. п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також, що на даній стадії кримінального провадження неможливо запобігти вказаним ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів і тільки такий вид та міра запобіжного заходу зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та досягнення дієвості цього провадження.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою обрати підозрюваному ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою. Також апелянт просить допитати в судовому засіданні ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , щодо обставин вилучення речей ОСОБА_7 , та інших відомих їм обставин кримінального провадження, що мають істотне значення для з`ясування наявності обґрунтованості підозри, наявності ризиків, тощо; долучити відхилені судом першої інстанції надані захистом матеріали, та дослідити їх; виконати вимоги ст. 206 КПК та ін. та надати оцінку законності затримання ОСОБА_7 ,вилучення в нього автомобілю, проведення з ним слідчого експерименту та іншим діям поліції.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 посилається на незаконність, необґрунтованість ухвали слідчого судді, яка підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неповнотою судового розгляду, ігноруванням практики ЄСПЛ. Вважає, що відсутні докази щодо наявності обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. На його думку, є всі підстави для обрання підозрюваному більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Також апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що слідчий суддя ОСОБА_1 ще до вироку суду висловив свою думку що ОСОБА_7 є вбивця ОСОБА_14 за таких умов він підтвердив своє упереджене ставлення, та не мав права розглядати це питання, оскільки упередженість слідчого судді ОСОБА_1 підтверджена і ухвалою Новомосковського міськрайонного суду від 16.11.2017р. про задоволення заяви ОСОБА_8 про відвід судді ОСОБА_1 , яка ґрунтувалася саме на порушеннях, допущених ним в процесі розгляду клопотання слідчого про продовження ОСОБА_7 строків перебування під вартою.

Ще захисник зазначає, що слідчий суддя: дозволивши допитати заявлених ним свідків - заборонив йому і ОСОБА_7 допитувати їх в частині, що стосується необгрунтованості підозри та інших фальсифікацій та порушень, що допустила поліція при досудовому розслідуванні; не прийняв від захисту більшість ключових доказів, що доводять відсутність обґрунтованої підозри; не відреагував на доводи про те, що ОСОБА_7 затримано незаконно, без наявності підстав, передбачених ст. 208 КПК; зазначив у своєму рішенні, що знаходячись на волі, ОСОБА_7 нібито зможе вплинути на свідка ОСОБА_15 - але не зазначає, що в судовому засіданні мова про волю й не йшла, а йшла про домашній арешт, що за своєю метою прирівнюється до тримання під вартою; стверджував про нібито неможливість закінчити своєчасно досудове розслідування, не навівши тому жодного підтвердження та не помітивши доводи захисту про те, що слідчий за місяць лише провів з ОСОБА_7 амбулаторну психіатричну експертизу, яка тривала 2 години, жодних інших слідчих дій за місяць проведено не було; не мав права, розглядати, а тим більш задовольняти клопотання яке подано менш ніж за 5 днів до завершення дії попередньої ухвали про тримання під вартою; взагалі не досліджував питання законності затримання ОСОБА_7 , оскільки затримувати його за ст.. 208 КПК слідчі не мали права, тому що інкриміновані події відбувалися майже півроку тому і жодних передбачених цією статтею підстав не було, не з`ясовувався й фактичний момент затримання, що є обов`язковим.

Вказує захисник ОСОБА_8 і на те, що все те, що надав слідчий судді і на які суддя посилається як на докази, не є доказами - а, за певних умов, є лише джерелом доказів, а отже немає підстав стверджувати, що вони є достатніми , вагомими, і ними щось підтверджено, а пред`явлена підозра обґрунтована, і саме на такі «докази» та обставини слідчий суддя посилається, обґрунтовуючи неможливість застосування менш суворого запобіжного заходу.

Слідчий суддя, зазначаючи про нібито наявні ризики переховуватися від органів
досудового слідства і суду не навів жодного доказу для такого висновку доказів, керуючись лише припущеннями; не обґрунтував, чому він так вважає за умови що з моменту інкримінованих дій пройшло майже 5 місяців і за цей період ОСОБА_7 таких дій не вчиняв, має стійки соціальні зв`язки, завжди з`являвся на виклик слідчого,
давав покази та пояснення. То і підстави вважати, що він почне переховуватися чи вчиняти правопорушення, відсутні. Суд не надав оцінки неприпустимості категоричних стверджень сторони обвинувачення про нібито продовження злочинної діяльності, або злочинний умисел без доведення факту скоєння злочину вироком суду, що є неприпустимим порушенням положень закону щодо презумпції невинуватості. Те саме стосується ствердження щодо нібито повторності злочинних дій.

Не врахував також слідчий суддя ані обставини, ані докази, ані міцність соціальних зв`язків, ані наявність постійного місця проживання, ані молодий вік і стан здоров`я, ані позитивну репутацію, ані майновий стан , ані відсутність судимостей ОСОБА_7 , а взяв до уваги ризики, передбачені ст. 177 КПК України стороною обвинувачення, які жодними доказами не підтверджені і ґрунтуються на припущенні, і не розглянув можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

Таким чином, на думку апелянта, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження полягає в тому, що висновки суду не підтверджені жодними доказами, дослідженими під час судового розгляду, а неповнота судового розгляду полягає у недослідженні судом обставин, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного , обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції та вважав за необхідне ухвалу суду залишити без змін, покази допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно із ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані, висновки суду про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 обґрунтовані та підтверджуються матеріалами справи.

Як вбачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів, слідчим проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 квітня 2017 року за № 0001275 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

12 вересня 2017 року ОСОБА_7 було затримано на підставі ухвали в порядку ст.. 208 КПК України.

12 вересня 2017 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

13 листопада 2017 року постановою керівника Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_19 строк досудового розслідування продовжено до трьох місяців.

13 листопада 2017 року старший слідчий СВ Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 .

Оскаржуваною ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2017 року задоволено дане клопотання слідчого і продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 до 08 грудня 2017 року.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що під час судового розгляду слідчий суддя достатньою мірою з`ясував дані, які вказують на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, оскільки наведені прокурором обставини дають достатні підстави для такого висновку, а доводи захисника та твердження підозрюваного щодо необґрунтованості підозри мають характер суб`єктивної оцінки зацікавленої особи і є неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу чи його продовження має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування. Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги сторони захисту в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Так, обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується низкою доказів, наявних в кримінальному провадженні, зокрема, протоколом огляду місця події (трупа) від 29.04.2017 року, а саме ділянки місцевості, яка розташована приблизно 70 метрів від залізничних шляхів поблизу електроопори № 17 на відстані близько 300 метрів від вул. Заводської м. Новомосковська Дніпропетровської області, де в канаві виявлений труп ОСОБА_14 з явними ознаками насильницької смерті; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 04.05.2017 року, яка надала пояснення щодо відносин між нею та її чоловіком ОСОБА_7 , який протягом тривалого часу погрожував та неодноразово застосував до неї фізичне насильство та погрожував фізичною розправою, а також при останній зустрічі був одягнений у темний спортивний костюм та кросівки темного кольору з трьома білими полосами; протоколом огляду від 08.05.2017 року, предметом якого були кросівки фірми «Адідас», які добровільно надав ОСОБА_7 ; протоколом огляду від 11.05.2017 року, предметом якого були вилучені 08.05.2017 року речі ОСОБА_7 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 07.09.2017 року, в ході якого пояснила, що надані їй для огляду кросівки належать її чоловіку ОСОБА_7 , а також при перегляді відеозапису вона впізнала на відео її чоловіка, який йшов за ОСОБА_14 ; протоколом огляду та перегляду відеозапису від 07.09.2017 року за участю двох понятих та свідка ОСОБА_15 , яка впізнала по зовнішності, одягу та по походці свого чоловіка як особу, яка йшла за ОСОБА_14 , що проходила по АДРЕСА_2 ; висновком судової молекулярно - генетичної експертизи № 312 від 17.08.2017 р., відповідно до якого на лівій кросівці, що належить ОСОБА_7 , виявлено ДНК сліду крові, генотип якого співпадає із генотипом потерпілої ОСОБА_14 на 99,9 %; висновками судово-медичних експертиз та іншими доказами, долученими до клопотання слідчого і покази допитаних під час апеляційного розгляду свідків це не спростовують.

Загальним правилом, яке випливає із рішень ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. «Вемгофф проти Німеччини», від 24 липня 2003 р. у справі «Смірнови проти Росії», є те, що особа, обвинувачена у правопорушенні, має перебувати на волі до початку судового розгляду її справи, якщо держава не наведе відповідних і достатніх підстав для тримання під вартою цієї особи. Тобто держава має довести необхідність тримання під вартою особи, а суди, виходячи із презумпції на користь свободи, вирішити, на основі принципу змагальності, чи є достатні підстави для тримання особи під вартою.

У справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) ЄСПЛ зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).

ЄСПЛ визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.

ЄСПЛ робить висновок, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (п. 31 рішення ЄСПЛ у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що належним чином обґрунтовані і висновки слідчого судді про те, що ризики, які були підставою для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися та для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою. Такими обставинами обгрунтовано визнано те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також незаконно впливати на свідка ОСОБА_15 , що об`єктивно вказує на існування обґрунтованих ризиків, передбачених п. ,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, і колегія суддів вважає це правильним, а також з урахуванням тяжкості покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років, що у відповідності до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним злочину, міцність соціальних зв`язків підозрюваного, вік та стан його здоров`я, зокрема, відсутність відомостей щодо наявності в нього захворювань, які виключали б тримання під вартою, доходить висновку про те, що позиція слідчого судді відносно можливості запобігання даним ризикам виключно шляхом продовження саме такого запобіжного заходу як тримання під вартою, є в даному випадку обґрунтованою та оцінює доводи апеляційної скарги захисника підозрюваного щодо недоведеності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, як безпідставні та такі, що не підлягають задоволенню.

Також слідчим суддею було перевірено обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення, оскільки в даному кримінальному провадженні існувала необхідність в долученні висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи, надання потерпілим та законному представнику доступу до матеріалів досудового розслідування; надання підозрюваному та його захиснику доступу до матеріалів досудового розслідування; повідомленні підозрюваному та його захиснику про відкриття стороною захисту відомостей, які містять документи та речові докази, які стороною захисту будуть використовуватися в суді як докази; складенні обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування; вручення підозрюваному під відповідну розписку копію обвинувального акту та копію реєстру матеріалів досудового розслідування.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про те, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст. ст. 197, 199 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , даних про особу підозрюваного, за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, продовжив строк тримання його під вартою в межах строків досудового розслідування, а тому не вбачається підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.11.2017 року у кримінальному провадженні №0001275 про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4