Справа № 204/4056/17
Провадження № 1-кп/204/418/17
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 жовтня 2017 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі колегії суддів:

головуючого судді: ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю: секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7
ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпрі матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного Реєстру досудових розслідувань за №0000193 від 30 червня 2017року, відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Зеленодольськ Апостолівського району Дніпропетровської області, громадянина України, який має вищу освіту, який перебував у статусі військовослужбовця строкової військової служби, який проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у військовому званні старший солдат, звільненого до запасу 01.08.2017, не одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Харкова, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, військовослужбовця строкової військової служби, який проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у військовому званні старший солдат, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.410, ч.2 ст.418 КК України
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_7 , проходячи строкову військову службу в особливий період у військовій частині НОМЕР_1 (Національна гвардія України), яка дислокується у АДРЕСА_3 , на посаді стрільця 4 роти 3 взводу 3 відділення у військовому званні «старший солдат», діючи у порушення вимог ст.ст. 6, 11, 16, 20, 49, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України затвердженого Законом України № 548-XIV від 24 березня 1999 року, та ст.ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24 березня 1999 року, ст. 230 Статуту Гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року N 550-XIV, у період з 29 по 30 квітня 2017 року, з метою реалізації спільного із старшим солдатом ОСОБА_8 умислу на викрадення військового майна, будучи чатовим добової варти посту № 53, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 , самовільно, без дозволу начальника варти залишив пост та, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, за попередньою змовою групою осіб із військовослужбовцем строкової служби військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_8 , з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, проник на охоронювану територію складів та, підійшовши до тильного боку складу речового майна, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 , військове містечко № НОМЕР_2 , відчинив дерев`яну віконницю вікна складу речової служби, шляхом механічного натиску відкрив металеву решітку вікна та через вікно проник до складу, з якого викрав інше військове майно військової частини НОМЕР_1 НГУ, а саме: 2 (дві) тактичні сорочки, 1 (один) бойовий рюкзак, 2 (два) комплекти форми, чим завдав збитки на загальну суму 3365 гривень.

Крім того, ОСОБА_7 , проходячи строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 НГУ, у військовому званні «старший солдат», будучи на посаді стрільця 4 роти 3 взводу 3 відділення у період з 29 по 30 квітня 2017 року, діючи умисно у порушення вимог ст.ст. 267, 268, 291, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 97, 98, 102, 230-233 Статуту Гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року N 550-XIV, ст.ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України затвердженого Законом України від 24 березня 1991 року № 551-XIV, п.п. 1, 2 наказу МВС СРСР № 72 від 20 травня 1992 року «про затвердження Положення військового господарства внутрішніх військ ІНФОРМАЦІЯ_3 » з метою реалізації спільного із старшим солдатом ОСОБА_8 умислу на викрадення військового майна, будучи чатовим добової варти посту № 53, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 , пильно та стійко не охороняв та не обороняв свій пост, асамовільно, без дозволу начальника варти залишив пост та будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає,з метою незаконного збагачення, у нічний час, шляхом механічного натиску відкрив металеву решітку вікна та через вікно проник до складу, з якого викрав інше військове майно військової частини НОМЕР_1 НГУзі складу речової та інших служб, який знаходиться за адресою АДРЕСА_4 , військове містечко № НОМЕР_2 , а саме: 2 (дві) тактичні сорочки, 1 (один) бойовий рюкзак, 2 (два) комплекти форми, після чого передав викрадене майно старшому солдату ОСОБА_8 , а останній виніс його за межі охоронюваної території, та розпорядився на власний розсуд, тобто вчинив порушення статутних правил вартової служби, що спричинило тяжкі наслідки, у вигляді завдання матеріальної шкоди, на загальну суму 3365 гривень, викрадення майна, яке перебувало у нього під охороною, підрив духу і цілей військових формувань Національної гвардії України, приниження честі і гідності молодших командирів та начальників, підрив бойової готовності підрозділу, для запобігання яким було призначено дану варту. Про зазначену подію, всупереч вимог ст. 233 Статуту Гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України начальнику варти не доповів.

ОСОБА_8 , проходячи строкову військову службу в особливий період у військовій частині НОМЕР_1 (Національна гвардія України), яка дислокується у АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3 , на посаді стрільця 4 роти 3 взводу 3 відділення у військовому званні «старший солдат», у період з 29 по 30 квітня 2017 року, діючи умисно у порушення вимог ст.ст. 267, 268, 291, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 97, 98, 221-223 Статуту Гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року N 550-XIV, ст.ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1991 року № 551-XIV, п.п. 1, 2 наказу МВС СРСР № 72 від 20 травня 1992 року «про затвердження Положення військового господарства внутрішніх військ ІНФОРМАЦІЯ_3 », з метою реалізації спільного із старшим солдатом ОСОБА_7 умислу на викрадення військового майна, будучи розвідним добової варти, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , самовільно без дозволу начальника варти та його помічника, залишив місце служби добової варти, та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у нічний час, вчинив викрадення іншого військового майна, а саме: 2 (дві) тактичні сорочки, 1 (один) бойовий рюкзак, 2 (два) комплекти форми, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим спричинив військовій частині НОМЕР_1 НГУ матеріальні збитки у сумі 3365 гривень, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Крім того, ОСОБА_8 , проходячи строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 НГУ у військовому званні «старший солдат», будучи на посаді стрільця 4 роти 3 взводу 3 відділення у період з 29 по 30 квітня 2017 року, порушуючи вимоги ст.ст. 267, 268, 291 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 97, 98, 221-223 Статуту Гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року N 550-XIV, ст.ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України затвердженого Законом України від 24 березня 1991 року № 551-XIV, п.п. 1, 2 наказу МВС СРСР № 72 від 20 травня 1992 року «про затвердження Положення військового господарства внутрішніх військ ІНФОРМАЦІЯ_3 », з метою реалізації спільного із старшим солдатом ОСОБА_9 умислу на викрадення військового майна, будучи розвідним добової варти, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , правильне несення служби підлеглими йому чатовими не організував та самовільно залишив територію вартового містечка та припинив виконувати обов`язки розвідного, тобто будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає,діючи умисно, з метою незаконного збагачення, у нічний час, приховав викрадене військове майно, яке співучасник злочину старший солдат ОСОБА_7 викрав з охоронюваної території, тобто вчинив порушення статутних правил вартової служби, що спричинило тяжкі наслідки, у вигляді завдання матеріальної шкоди на загальну суму 3365 гривень, викрадення майна, яке перебувало у нього під охороною, підрив духу і цілей військових формувань Національної гвардії України, приниження честі і гідності молодших командирів та начальників, підрив бойової готовності підрозділу, для запобігання яким було призначено дану варту. Про зазначену подію, всупереч вимог ст. 222 Статуту Гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, начальнику варти та його помічникові, не доповів.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, щиро каявся, підтвердив всі фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, просив суд суворо не карати та призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Зазначив, що має цивільну дружину та має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Зазначив, що шкоду повністю відшкодував на стадії досудового розслідування.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, щиро каявся, підтвердив всі фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, просив суд суворо не карати та призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Зазначив, що шкоду повністю відшкодував на стадії досудового розслідування.
Захисник ОСОБА_6 підтримав позицію своїх підзахисних ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , просив призначити їм покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
У відповідності до ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. В судовому засіданні встановлено, що викладені фактичні обставини справи ніким не оспорюються, обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_8 та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих фактичних обставин і у суду немає сумнівів у добровільності їх позиції, тому колегія суддів дослідила лише письмові матеріали, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_12 , письмові матеріали, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 та визнала недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеним, що ОСОБА_11 , своїми навмисними діями, що виразилися у викраденні військовослужбовцем іншого військового майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 410 КК України.

Крім того, колегія суддів вважає доведеним, що ОСОБА_11 , своїми навмисними діями, що виразилися у порушенні статутних правил вартової служби, що спричинило тяжкі наслідки, для запобігання яким призначено дану варту, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 418 КК України.
Також, колегія суддів вважає доведеним, що ОСОБА_8 , своїми навмисними діями, що виразилися у викраденні військовослужбовцем іншого військового майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 410 КК України.

Крім того, колегія суддів вважає доведеним, що ОСОБА_8 , своїми навмисними діями, що виразилися у порушенні статутних правил вартової служби, що спричинило тяжкі наслідки, для запобігання яким призначено дану варту, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 418 КК України.
При призначенні обвинуваченим покарання колегія суддів враховує тяжкість скоєних злочинів, особи обвинувачених, всі обставини справи.
Так обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_8 вчинили особливо тяжкий злочин та тяжкий злочин.
ОСОБА_11 раніше не судимий, під наглядом у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, відповідно до характеристик, наданих за місцем проживання, навчання та служби характеризується позитивно, має цивільну дружину, має на утриманні малолітню доньку - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У відповідності до ст.66 КК України у якості обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_13 , колегія суддів враховує з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку.
ОСОБА_8 раніше не судимий, під наглядом у лікаря-нарколога та лікаря-псхіатра не перебуває, відповідно до характеристики, наданої за місцем служби, характеризується позитивно.

У відповідності до ст.66 КК України у якості обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів враховує з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає необхідним призначити ОСОБА_13 покарання в межах санкції ч.3 ст.410 КК України у вигляді позбавлення волі. Саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, встановленим судом обставинам, що пом`якшують покарання останнього.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає необхідним призначити ОСОБА_13 покарання в межах санкції ч.2 ст.418 КК України у вигляді позбавлення волі. Саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, встановленим судом обставинам, що пом`якшують покарання останнього.
Підстав для застосування ст.69 КК України, судом не встановлено.

На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточне покарання ОСОБА_13 призначити за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у вигляді позбавлення волі.

Разом з тим, колегія суддів, враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_12 , той факт, що він щиро каявся, вчинив злочин вперше, завдана ним шкода є незначною та повністю ним відшкодована, той факт, що він з`явився із зізнанням, має позитивну характеристику, цивільну дружину, на утриманні малолітню дитину, має позитивні настанови на життя, дійшла до висновку, що виправлення засудженого можливе без відбування покарання та на підставі ст.75 КК України обвинуваченого від призначеного покарання звільняє, якщо на протязі випробувального строку, ухваленого судом, він не вчинить нового злочину і виконає обов`язки, покладені на нього судом у відповідності до ч.1 ст.76 КК України.
Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язаннявідносно ОСОБА_12 до набрання вироком законної сили залишити без змін.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає необхідним призначити ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч.3 ст.410 КК України у вигляді позбавлення волі. Саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даним про особу обвинуваченого, встановленим судом обставинам, що пом`якшують покарання останнього.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає необхідним призначити ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч.2 ст.418 КК України у вигляді позбавлення волі. Саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, встановленим судом обставинам, що пом`якшують покарання останнього.
Підстав для застосування ст.69 КК України, судом не встановлено.

На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточне покарання ОСОБА_8 призначити за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у вигляді позбавлення волі.

Разом з тим, колегія суддів, враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , той факт, що він щиро каявся, вчинив злочин вперше, розмір завданої ним шкоди є незначним та він повністю відшкодував завдану шкоду, з`явився із зізнанням, за місцем проходження військової служби має позитивну характеристику, має позитивні настанови на життя, дійшла до висновку, що виправлення засудженого можливе без відбування покарання та на підставі ст.75 КК України обвинуваченого від призначеного покарання звільняє, якщо на протязі випробувального строку, ухваленого судом, він не вчинить нового злочину і виконає обов`язки, покладені на нього судом у відповідності до ч.1 ст.76 КК України.
Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язаннявідносно ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Висновок суду щодо призначеного покарання обвинуваченим узгоджуються із правовими позиціями Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005), згідно до яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значними, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16.10.2008) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий тягар для особи».
У зв`язку з тим, що витрати на залучення експерта відсутні, суд не вирішує питання щодо стягнення судових витрат.

У зв`язку з тим, що речові докази по кримінальному провадженню відсутні, суд не вирішує питання щодо речових доказів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 349, 370, 373, 374, 376, 394 КПК України
УХВАЛИЛА:
ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.410, ч.2 ст.418 КК України і призначити йому покарання:

-за ч.3 ст.410 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

-за ч.2 ст.418 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначити остаточне покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на строк 3 (три) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає обов`язки, покладені на нього судом.
На підставі ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язаннявідносно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишити без змін.

ОСОБА_8 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.410, ч.2 ст.418 КК України і призначити йому покарання:

-за ч.3 ст.410 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

-за ч.2 ст.418 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 призначити остаточне покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на строк 3 (три) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає обов`язки, покладені на нього судом.
На підставі ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язаннявідносно ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченими, прокурором до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченим та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3