Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/811/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.12.2017 року м. Кропивницький
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000221 від 23 березня 2016 року стосовно ОСОБА_8 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 липня 2017 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Аксаківка Кормилівського району Омської області Російської Федерації, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, що не працює, проживає за адресою по АДРЕСА_1 , раніше судимого:

29 серпня 1996 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.141 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років. Ухвалою Полтавського областного суду від 07 серпня 2001 року, ОСОБА_8 на підставі ЗУ «Про амністію» від 05 липня 2001 року, невідбутий строк покарання заімнено іспитовим строком на 1 рік 22 дні;

- 22 квітня 2002 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст. 71 до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців,

визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_8 в строк відбування покарання, призначеного за даним вироком у виді позбавлення волі, зараховано строк його попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, починаючи з 23 березня 2016 року до 20 червня 2017 року.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:
За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_9 при слідуючих обставинах.

Так, 22 березня 2016 року в період часу з 21 до 22 години ОСОБА_8 , перебуваючи на подвір`ї домоволодіння по АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно за рахунок переваги у фізичній силі звалив на землю ОСОБА_9 , після чого цілеспрямовано наніс останньому не менше восьми ударів ногами в область голови та тулуба.
Після чого ОСОБА_8 разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 привели ОСОБА_9 до місця його проживання по АДРЕСА_2 , де від отриманих тілесних ушкоджень останній помер.
Як вбачається з висновків судово-медичних експертиз №128 від 21.04.2016 року та №128/1 від 12.05.2016 року при судово-медичному дослідженні трупу ОСОБА_9 , виявлені тілесні ушкодження у вигляді:
- синців в лобно-скроневій ділянці справа, в правій виличній ділянці, в лівій виличній ділянці, на рівні 10,11 ребер по передньо-пахвинній лінії справа, у лівого кута рота, на ребрі правої кисті у основи 5 пальця, у верхній третині правого стегна. Рани по тильній поверхні середньої фаланги п`ятого пальця лівої кисті, які класифікуються як тілесні ушкодження легкого ступеню тяжкості з короткостроковим розладом здоров`я до 6 діб;
- розрив по передній поверхні правої частини печінки, який супроводжувався крововтратою близько 3000 мл крові, які класифікуються як тілесні ушкодження тяжкого ступеню тяжкості оскільки є небезпечними для життя в момент заподіяння та знаходяться у прямому причинному зв`язку зі смертю.
Причиною смерті ОСОБА_9 є гостра крововтрата, розрив печінки, закрита травма черевної порожнини, травма внаслідок контакту з тупим предметом, про що свідчать дані судово-медичного дослідження трупа і дані судово-гістологічного дослідження.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції через його незаконність, необгрунтованість та невмотивованість, а провадження закрити у зв`язку з недоведенням вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Свої вимоги адвокат обгрунтовує тим, що висновки суду про доведеність винуватості її підзахисного ґрунтуються на суперечливих даних та недостовірних показах потерпілої ОСОБА_12 та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , так як вони не були очевидцями події та не бачили, хто саме спричинив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_9 .

Крім того, адвокат вказує, що вина ОСОБА_8 в нанесені тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 не може бути доведена, оскільки судом першої інстанції не встановлений час смерті потерпілого, а вказана лише дата смерті, що є неприпустимим.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок, а кримінальне провадження закрити в зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення його винуватості в суді, вказуючи на невідповідність висновків суду фактичним обставинам цієї справи, необ`єктивність та неповноту у дослідженні доказів та відсутність в матеріалах кримінального провадження належних та допустимих доказів, які б з достовірністю свідчили про його винуватість та доведеність вини у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Зазначає про те, що вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнає, оскільки він цього злочину не вчиняв, а в матеріалах кримінального провадження відсутні будь - які докази його вини.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що висновки суду викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки покази свідків, які були допитані в судовому засіданні та потерпілої не підтверджують вину та доводи обвинувачення, так як їх свідчення є неправдивими.

Крім того, дослідженні в судовому засіданні висновки експертиз не дають однозначної відповіді, що вказаний злочин було вчинено саме ОСОБА_8 , так як відповідно в висновку не вказане положення тіла потерпілого при якому він отримав тілесні ушкодження.

Вважає, що суд першої інстанції не звернув увагу на порушення правоохороними органами та органами прокуратури вимог КПК, а призначене ОСОБА_8 покарання є надто суворим та несправедливим.

Заслухавши доповідача, в дебатах думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали свої апеляційні скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційних скарг, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягають за таких підстав.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час досудового розслідування і в судовому засіданні не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку ( ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 як і на правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 121 КК України.

Висновки суду ґрунтуються на достатніх і допустимих доказах, в тому числі даних:

- протоколом огляду місця події від 23.03.2016 року, згідно з яким зафіксовано місце події подвіря житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.п.7-10);

- лікарського свідоцтва про смерть № 1628/128 від 23.03.2016 року, яким встановлено, що смерть потепілого ОСОБА_9 настала внаслідок гострої крововтрати, розриву печінки, закритої травми черевної порожнини, травми внаслідок контакту з тупим предметом ( т.1 а.п. 13-14);

- висновку судово-медичної експертизи від 21.04.2016 № 128, згідно якого на тілі ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців: в лобно-скроневій ділянці справа, в правій виличній, в лівій виличній, на рівні 10,11 ребер по передньо-пахвинній лінії справа, у лівого кута рота, на ребрі правої кисті у основи 5 пальця, у верхній третині правого стегна. Рани по тильній поверхні середньої фаланги п`ятого пальця лівої кисті. Дані тілесні ушкодження утворилися внаслідок дії тупого твердого предмету (предметів), індивідуальні особливості яких не відобразились, та класифікуються як тілесні ушкодження легкого ступеню тяжкості зі скороминучим розладом здоров`я на термін до 6 діб та не знаходяться у причинному зв`язку зі смертю. Розрив по передній поверхні правої частини печінки, який супроводжувався крововтратою близько 3000 мл, крововиливи в м`які тканини передньої черевної стінки та в діафрагмі утворилися внаслідок локальної ударної дії тупого твердого предмету в ділянку передньої черевної стінки під правим підребер`ям по передньо-пахвовій лінії, що призвело до згинання печінки та формування вказаного розриву, та класифікується як тяжке тілесне ушкодження, оскільки є небезпечними для життя в момент заподіяння, та знаходиться у прямому причинному зв`язку зі смертю. Враховуючи характер виявлених тілесних ушкоджень та дані судово-медичної гістологічної експертизи, можна казати що вони були спричиненні близько до 1 години до моменту смерті.
( т.1 а.п.16-20);
-протоколом огляду трупа 23.03.2016 року з фототаблицею та додатком - в приміщенні моргу трупа ОСОБА_9 , в ході якого зафіксовані на тілі померлого видимі тілесні ушкодження: синці на обличчі, грудній клітині справа, на правій кисті, на лівій та правій нижніх кінцівках, на лівій поперековій ділянці; рани на 5-му пальці лівої кісті (т.1 а.п.28);
- протоколом та відеозаписом проведення слідчого експерименту від 24.03.2016 року з участю свідка ОСОБА_11 , в ході якого той розповів про обставини та механізм спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень потерпілому, вказав місце спричинення тілесних ушкоджень, кількість ударів свідком яких він був та інші відомості що мають доказове значення. (т.1 а.п.40-43);
- протоколом та відеозаписом проведення слідчого експерименту від 24.03.2016 року з участю ОСОБА_10 , в ході якого вона розповіла обставини та механізм спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень потерпілому, вказала місце спричинення тілесних ушкоджень, кількість ударів свідком яких вона була та інші відомості. (т.1 а.п.44-47);
- висновком додаткової судово-медичної експертизи № 128/1 від 12.05.2016 року, відповідно до якої виявлені на тілі ОСОБА_9 тілесні ушкодження утворилися внаслідок мінімум 8 травматичних впливів. Враховуючи локалізацію виявлених тілесних ушкоджень можна казати, що вони в своїй сукупності не притаманні для утворення внаслідок падіння з положення стоячи на площину чи виступаючу поверхню; виявлені тілесні ушкодження утворились внаслідок мінімум одного травматичного впливу в ділянках: в лобно-скроневій ділянці справа, в правій виличній, в лівій виличній ділянці, у лівого кута рота, на ребрі правої кисті у основи 5 пальця, на рівні 10,11 ребер по передньо-пахвинній лінії справа, у верхній третині правого стегна по передній поверхні, по тильній поверхні середньої фаланги п`ятого пальця лівої кисті, передньої черевної стінки під правим підребер`ям по передньо-пахвовій лінії. Послідовність нанесення тілесних ушкоджень довільна.
Виявлені тілесні ушкодження ОСОБА_9 могли виникнути за різних обставин, в тому числі і за обставин, на які вказують свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_10 під час проведення слідчих експериментів за їх участю від 24.03.2016 року (т.1 а.п.84-86);
Достовірність даних вищевказаних протоколів слідчих дій, правдивість показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та потерпілої ОСОБА_12 під час досудового розслідування перевірені судом першої інстанції, а доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , про те, що ОСОБА_8 не наносив потерпілому тілесних ушкоджень, обґрунтовано визнані судом безпідставними.

Зокрема в оскаржуваному вироку, суд зазначив, що оцінюючі досліджені докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, суд визнає належними та допустимими доказами свідчення потерпілої ОСОБА_12 , показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , протоколи огляду місця події, слідчих експериментів, висновки судово-медичних експертиз, а їх сукупність такою, що доводить причетність ОСОБА_8 на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 та настання смерті останнього внаслідок отримання таких ушкоджень.

Колегія суддів відмічає, що умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень і причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжку шкоду здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання. (ст. 24 КК)

Крім того, при визначенні ступеня тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень за способом вчинення діяння враховуються локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, які можуть бути визнані тяжкими, в тому числі й небезпечними для життя в момент заподіяння, а зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини зумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до цих наслідків.

Суб`єктивне ставлення винного до наслідків його дій, яке є визначальним при відмежуванні умисного протиправного заподіянні тяжких тілесних ушкоджень іншій людині від убивства з необережності, необхідно оцінювати не лише виходячи з показань винного, а з урахуванням сукупності всіх доказів: показань свідків, потерпілих про характер дій винного, знарядь вчинення злочину, причини припинення злочинних дій, поведінка винного після цього, а також ставлення до наслідків, висновків судово-медичної експертизи про локалізацію і характер тілесних ушкоджень.

ОСОБА_8 факт нанесення потерпілому ОСОБА_9 ударів ногами в область голови та тулуба під час досудового розслідування, в суді першої та апеляційної інстанціях оспорює, але ці покази спростосуються вищевикладеним та висновком додаткової судово-медичної експертизи № 128/1 від 12.05.2016 року, згідно якого локалізація виявлених тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_9 вказує на те, що в своїй сукупності не притаманні для утворення внаслідок падіння з положення стоячи на площину чи виступаючу поверхню, як у своїх показах зазначає обвинувачений ОСОБА_8 .

Згідно правових висновків Верховного Суду України, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення по даній категорії справ, якщо особа бажала заподіяти потерпілому будь-які тілесні ушкодження, в тому числі й ті, що фактично настали, але при цьому не бажала смерті, хоча мала б її передбачити, такі дії охоплюються складом злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Таким чином, за встановлених судом першої інстанції фактичних обставин даної справи, дії ОСОБА_8 мали умисний, активний характер, були протиправними, між цими діями та їх наслідками існував прямий причинний зв`язок, а саме наслідки у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, які були спричинені потерпілому ОСОБА_9 в результаті умисних ударів в область голови та тулуба, що призвело до його смерті.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на зібраних у справі й детально досліджених в судовому засіданні доказах в їх сукупності та взаємозв`язку.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 про те, що він не спричиняв потерпілому тілесних ушкоджень і що смерть потерпілого ОСОБА_9 настала в результаті спричинення потерпілому тілесних ушкоджень ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , колегія судів вважає безпідставними і такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження, та показаннями свідків та потерпілої, які показали як саме ОСОБА_8 наносив тілесні ушкодження ОСОБА_9 .

Крім того, колегія суддів, досліджуючи мотив злочинних дій ОСОБА_8 відмічає, що конфлікт між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , виник з неприязні під впливом алкоголю, місце події, спосіб нанесення, кількість, характер і локалізація чисельних тілесних ушкоджень (синці, гематоми, крововтрата, розрив печінки, закрита травма черевної порожнини) а також причина смерті потерпілого ОСОБА_9 , у своїй сукупності з усією очевидністю вказують на те, що ОСОБА_8 умисно, наносячи удари ногами в область голови та тулуба потерпілого, усвідомлював суспільну небезпечність свого діяння та розумів можливий результат нанесення удар ногою в голову у виді спричинення тяжкого тілесного ушкодження, та підтверджує спрямованість умислу обвинуваченого ОСОБА_8 на спричинення ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження.

Надмірна сила акцентованих ударів ногами та руками в область голови та тулубу, їх раптовість та цілеспрямованість свідчать про те, що ОСОБА_8 об`єктивно усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав можливість настання наслідків у виді спричинення будь-якої за тяжкістю шкоди здоров`ю потерпілого, хоча й не конкретизував у своїй свідомості, якою саме буде така шкода.

Тобто, ОСОБА_8 діяв з неконкретизованим (невизначеним) умислом, за яким, незалежно від того, чи є такий умисел, прямим або непрямим, настає відповідальність за фактично спричинену шкоду, у цьому випадку за умисне заподіяння потерпілому ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, в результаті яких він помер.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника про необ`єктивність та неповноту у дослідженні судом першої інстанції наявних у матеріалах справи письмових доказів, констатуються обвинуваченим та захисником обвинуваченого формально, по суті спростовується змістом оскаржуваного вироку та матеріалами кримінального провадження.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких, особу ОСОБА_8 , який раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, осудний.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_8 судом не встановлені.

Згідно роз`яснень п.п. 1,3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, тощо).

Положеннями ч. 2 ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Враховуючи, характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, його особи, який будучи неодноразово судимий, знов вчинив, умисне, тяжке, кваліфіковане, кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачений ОСОБА_8 як особа представляє суспільну небезпеку, а тому його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з реальним відбуванням покарання.

Призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 за ч.2 ст. 121 КК України у виді 8 років позбавлення волі є достатнім і справедливим, відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а тому підстав для призначення більш суворого покарання, про що просить прокурор в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Підстав для скасування законного та обгрунтованого вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 , колегія суддів не вбачає.

Таке рішення, буде відповідати цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 липня 2017 року в кримінальному провадженні № 0000221 від 23 березня 2016 року стосовно ОСОБА_8 за ч.2 ст. 121 КК України - без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ: (підписи )

Згідно з оригналом
Суддя апеляційного суду
Кірвоградської області ОСОБА_2 .