ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 210/1543/16-к
Провадження № 1-кп/210/54/18

"11" квітня 2018 р.

Колегія суддів Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

за участю:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 115 КК України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000607 від 14 листопада 2015 року, суд
ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 115 КК України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000607 від 14 листопада 2015 року.

В судовому засіданні в ході дослідження аудіозапису допиту свідка ОСОБА_8 , отриманого в порядку ст.225 КПК України в ході досудового розслідування в судовому засіданні, захисником обвинуваченого заявлено клопотання про припинення такого дослідження та визнання наведеного доказу очевидно недопустимим в порядку ч.2 ст.89 КПК України, оскільки вказаний допит проведено без участі самого обвинуваченого, який на той час знаходився в медичному закладі у зв`язку з проведенням судово-психіатричної експертизи.

Обвинувачений підтримав позицію захисника.

Прокурор та потерпілий заперечували проти даного клопотання.

Колегія суддів, вислухавши думки учасників процесу та дослідивши матеріали справи в обсязі, необхідному для вирішення даного клопотання, доходить наступного висновку:

Згідно ч.2 ст.89 КПК України, у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Критерії недопустимості доказів наведено у ч.2 ст.87 КПК України, згідно якої недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

При цьому, ч.2 ст.87 КПК України наведено випадки, коли суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод (і, отже, підставами для визнання недопустимими доказів), зокрема, такі діяння, як порушення права особи на захист (п.3) чи порушення права на перехресний допит (п.5).

Таким чином, в інших випадках суд (колегія суддів) не «зобов`язана», а «має право» визнавати ті чи інші докази недопустимими.

Згідно ч.1 ст.89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для визнання вказаних у клопотанні захисту доказів «очевидно недопустимими» колегія суддів виходить з наступного:

Як видно з матеріалів справи, зокрема протоколу додаткового допиту свідка ОСОБА_8 (т.2, а.с.30-36), вказаний допит проводився в порядку ст.225 КПК України у судовому засіданні за участю слідчого судді, прокурора, слідчого, свідка ОСОБА_8 та захисника підозрюваного ОСОБА_6 ОСОБА_9 , який на той час здійснював захист підозрюваного.

Здійснювалося повне фіксування даної процесуальної дії технічними засобами.

З матеріалів та пояснень захисника вбачається, що сам обвинувачений на час проведення даної процесуальної дії знаходився у лікувальному закладі у зв`язку з проведенням стаціонарної судової психолого-психіатричної експертизи, у зв`язку з чим з усією очевидністю не міг бути присутнім у судовому засіданні особисто.

З пояснень учасників процесу встановлено, що свідок ОСОБА_8 є особою без певного місця проживання, у зв`язку з чим існувала реальна загроза неможливості його допиту у подальшому в судовому засіданні, у зв`язку з чим і було проведено його допит в порядку ст.225 КПК України.

На даний час свідок ОСОБА_8 , будучи неодноразово викликаним в судові засідання, жодного разу до суду не з`явився, його місцезнаходження невідоме.

Таким чином, вищевказані ризики були обґрунтовані та в подальшому підтвердилися, у зв`язку з чим допит свідка в порядку ст.225 КПК України мав процесуальний сенс та доцільність.

Отже, враховуючи наявність вказаних ризиків, колегія критично оцінює можливість допиту вищевказаного свідка в ході досудового розслідування у інший час.

Згідно абз.2 ч.1 ст.225 КПК України, неприбуття сторони, що була належним чином повідомлена про місце та час проведення судового засідання, для участі в допиті особи за клопотанням протилежної сторони не перешкоджає проведенню такого допиту в судовому засіданні.

При цьому, колегія суддів не ототожнює поняття «сторони захисту» та «підозрюваного», оскільки сторона захисту згідно вимог параграфу 3 глави 3 КПК України, сторона захисту включає декілька категорій учасників процесу, окрім підозрюваного, зокрема-захисника, і при цьому КПК України не встановлюється будь-яких вимог щодо визнання «сторони» такою виключно за наявності декількох учасників процесу, зокрема і підозрюваного, і захисника.

При цьому, захисник у даній процесуальній дії приймав участь та, вочевидь, був належним чином про це повідомлений. Таким чином, суд доходить до висновку про те, що «сторона» захисту в розрізі вимог абз.2 ч.1 ст.225 КПК України була належним чином повідомлена та з`явилася для участі у даній процесуальній дії.

Крім того, як зазначено вище, згідно ч.2 ст.87 КПК України підставами для визнання очевидно недопустимими доказів є, зокрема, такі діяння, як порушення права особи на захист (п.3) чи порушення права на перехресний допит (п.5).

Як встановлено в судовому засіданні, сторона захисту була присутня в ході даної процесуальної дії та приймала у ній активну участь, що підтверджується прослуханим фрагментом аудіозапису, тобто, здійснювала активний захист інтересів підозрюваного (зокрема) шляхом задавання питань і, отже, очевидного порушення права на захист колегія суддів не вбачає.

З цих же міркувань колегія суддів не вбачає і очевидного порушення права сторони на перехресний допит в сенсі п.5 ч.2 ст.87 КПК України, оскільки такий перехресний допит стороною було проведено.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить до висновку про те, що вказаний доказ не є очевидно недопустимим, і, отже, клопотання про припинення його дослідження та визнання його очевидно недопустимим не підлягає задоволенню.

Остаточна оцінка даного доказу буде надана колегією суддів в порядку ч.1 ст.89 КПК України під час ухвалення судового рішення у справі, з урахуванням висловлених позицій учасників процесу та встановлених судовим розглядом фактичних обставин справи.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 3, 87, 89, 225 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про припинення дослідження доказу та визнання його очевидно недопустимим відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3