Справа № 132/1996/17
ВИРОК
ІМ`ЯМ УКРАЇНИ
21 грудня 2017 р.

Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянувши в судовому засіданні в м. Калинівка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000009 від 07.01.2017 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Козятин, Вінницької області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , освіта неповна вища, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

по вчиненню кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачення відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України визнається судом доведеним.

06.01.2017 року, приблизно в 21:00 год., ОСОБА_3 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «Daewoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись із перевищенням допустимої швидкості руху по вул. Київській в с. Корделівка, Калинівського району Вінницької області, в напрямку м. Вінниці, в районі перехрестя з вул. Миру, в момент об`єктивної появи в полі його зору пішохода ОСОБА_8 , який перетинав проїзну частину зліва направо по ходу руху автомобіля, не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху його об`їзду та допустив наїзд на останнього.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 4 від 09.02.2017 року у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла: закритої черепно-мозкової травми - забійно-рвані рани голови, крововиливи в м`які покрови голови зі сторони їх внутрішньої поверхні, поширений субарахноїдальний крововилив, крововилив в шлуночки мозку, забій головного мозку, перелом кісток основи черепа; закритої тупої травми грудної клітки - множинні переломи ребер зліва по декільком анатомічним лініям, лівобічний гемоторакс - 600 мл., крововиливи в міжреберні м`язи та під пристінкову плевру, забій легень, крововилив в середостіння; закритої тупої травми живота - садна на черевній стінці, розриви тканин та капсул правої долі печінки, крововиливи в зв`язковий апарат печінки та селезінки, гемоперітонеум - 600 мл.; закритої хребетно-спинномозкової травми -перелом 1-2-го грудних хребців з ушкодженням спинного мозку; ознаки струсу тіла - дрібні зливні крововиливи в зв`язкові апарати внутрішніх органів; перелом кісток тазу справа з крововиливом в тазову клітковину; відкритий скалковий перелом обох кісток правої гомілки у верхній третині; закритий гвинтоподібно-скалковий перелом лівої великогомілкової кістки в середній третині; закритий подвійний косо-поперечний скалковий перелом лівої малогомілкової кістки в середній та верхній третинах; множинні садна голови, тулуба, кінцівок та садно на животі. Вищевказана сполучна травма тіла мала ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент заподіяння та стоїть в прямому причинному зв`язку зі смертю. Смерть ОСОБА_8 настала від сполучної травми тіла.

Відповідно до висновку автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 3026/3027/17-21 від 07.06.2017 року, в даній ситуації водій ОСОБА_9 повинен був діяти відповідно до вимог п. п. 12.2, 12.3, 12.4 чи 12.2, 18.1, 12.4 Правил дорожнього руху України. В заданій дорожній ситуації ОСОБА_9 мав би технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_8 шляхом виконання технічних норм вимог п. 12.3 чи 18.1 при умові відповідності його дій на початок розвитку події пригоди технічним нормам п. 12.4 ПДР України. В діях ОСОБА_10 вбачається невідповідність вимогам п. 12.4 ПДР України, які, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з виникненням вказаної дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, ОСОБА_9 за вищевикладених обставин порушив вимоги п. п. 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, згідно яких:

- п. 12.3 - «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;

- п. 12.4 - «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.».

Вищевказані порушення ОСОБА_11 правил безпеки дорожнього руху знаходяться в причинному зв`язку із спричиненням смерті потерпілого ОСОБА_8 .

Прокурор по справі ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав обставини, викладені в обвинувальному акті даного кримінального провадження, щодо повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України відносно ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд приймає рішення за клопотанням прокурора ОСОБА_4 про скорочений судовий розгляд, так як учасники судового провадження вважають, що обставини справи доведені наявними у справі доказами, вони не потребують дослідження у ході судового розгляду і ніким не оспорюються.

З урахуванням думки учасників судового провадження, суд вважає необхідним допитати в судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_12 , потерпілу ОСОБА_6 , а також дослідити докази, що характеризують особу обвинуваченого.

Суд також роз`яснив, що при розгляді судової справи в скороченому провадженні сторони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєному визнав повністю, суду показав, що дійсно 06.01.2017 року, приблизно в 21:00 год., він, керуючи технічно-справним автомобілем марки «Daewoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись із перевищенням допустимої швидкості руху по вул. Київській в с. Корделівка, Калинівського району Вінницької області, в напрямку м. Вінниці, в районі перехрестя з вул. Миру, в момент об`єктивної появи в полі його зору пішохода ОСОБА_8 , який перетинав проїзну частину зліва направо по ходу руху автомобіля, не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху його об`їзду та допустив наїзд на останнього.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події.

В скоєному розкаюється, просить суворо не карати та звільнити від призначеного покарання, застосувавши до нього п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», так як він має на утриманні малолітню дитину. Наслідки укладення мирової угоди з потерпілою ОСОБА_6 розуміє та просить затвердити дану мирову угоду.

Потерпіла ОСОБА_6 та її захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні заявлений цивільний позов до ПрАТ СК "ВУСО"про стягнення матеріальної та моральної шкоди пітримали в повному обсязі. Крім того, просять затвердити мирову угоду укладену між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .

Представник відповідача ПрАТ СК "ВУСО" в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, письмові заперечення згідно яких вказує що позову не визнає і просить залишити без розгляду.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності в їх сукупності, вважає їх достатніми для прийняття рішення по справі.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого є вірною.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , передбачена ст. 66 КК України, є щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , передбачені ст. 67 КК України, не встановлено.

На підставі викладеного, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, добровільно відшкодував завдану шкоду, по місцю проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні малолітню дитину, суд вважає необхідним обрати ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами і відповідно ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням із іспитовим строком. Згідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти обов`язки на ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Прокурор щодо заявленого обвинуваченим клопотання заперечень не має, вважає, що воно може бути задоволене та Закон України «Про амністію у 2016 році» може бути застосований.

Відповідно до ст. 85 КК України на підставі Закону про амністію або акту про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань. Статтею 86 КК України передбачено, що амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав чинності 07 вересня 2017 року, підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили - не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Згідно ст. 13 Закону України «Про амністію у 2016 році», його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» і на момент вчинення злочину мав малолітню дитину.

Таким чином, ОСОБА_3 відноситься до осіб, які підпадають під дію п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Обставини, передбачені ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», які б виключали можливість застосування амністії до ОСОБА_3 , судом не встановлені.

Враховуючи, що ОСОБА_3 є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», у зв`язку з тим, що на момент вчинення злочину він мав малолітню дитину, а також те, що Закон України «Про амністію у 2016 році», поліпшує становище обвинуваченого, зокрема, передбачає звільнення його від призначеного покарання, суд вважає необхідним клопотання обвинуваченого про його звільнення від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» задовольнити.

В кримінальному провадженні заявлено цивільний позов потерпілою ОСОБА_6 до ПрАТ СК "ВУСО" та ОСОБА_3 про відшкодування шкоди заподіяної злочином.

Вирішуючи цивільний позов в частині стягнення з ПрАТ СК "ВУСО" на користь ОСОБА_6 матеріальної та моральної шкоди, суд керується наступними положеннями цивільного законодавства.

Так згідно роз`яснень п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна" та п. 24 Пленуму Верховного Суду України № 13 від 02.07.2004 року "Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів" слідує, що не підлягають розгляду у кримінальній справі позови з вимогами про відшкодування матеріальної шкоди, що не випливають з пред`явленого обвинувачення.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що обов`язок відшкодування завданої потерпілій шкоди страховиком випливає не із пред`явленого обвинувачення, а із договірних обов`язків про відшкодування шкоди.

Законом України "Про обов`язкове страхування цивільної правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 року передбачений порядок звернення з вимогами про відшкодування шкоди та умов відшкодування і зокрема це є надання потерпілою обвинувального вироку суду, що набрав законної сили щодо особи, цивільна відповідальність якої застрахована за договором страхування.

У зв`язку з таким порядком суд приходить до висновку, що цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до ПрАТ СК "ВУСО" в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду та роз`яснити потерпілій про її право звернутися до страховика або суду в порядку цивільного судочинства.

06.10.2017 року між потерпілою ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було укладено мирову угоду, відповідно до якої сторони просять визнати дану мирову угоду і закрити провадження у справі вчастині стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди.

Зазначена мирова угода приєднана до матеріалів кримінального провадження.

Сторонам роз`яснені наслідки такого рішення та закриття провадження у справі, що передбачені ст. 256 ЦПК України.

Враховуючи, що мирова угода, укладена сторонами, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси осіб, вчинена в інтересах сторін, суд вважає за необхідне цивільний позов в частині звернення до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди провадженням закрити.

Відповідно до ч. 2 ст.256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

На досудовому слідстві обвинуваченому ОСОБА_3 вид запобіжного заходу не обирався.

В ході судового розгляду справи встановлено, що витрати на залучення експерта складають 3388,16 грн.

Керуючись ст.ст. 349, 373, 374 КПК України (в ред. 2012 року), перехідних положень до КПК України (в ред. 2012 року), суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 визнати винним по ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Відповідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням із іспитовим строком 3 роки. Згідно ч. 1 п. 1, 2 ст. 76 КК України покласти обов`язки на ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання за даним вироком суду на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Стягнути із засудженого ОСОБА_3 на користь держави 3388,19 грн. на відшкодування витрат за залучення експертів.

Цивільний позов ОСОБА_6 в частині звернення до ПрАТ СК "ВУСО" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_6 право звернутись до страховика або до суду в порядку цивільного судочинства.

Визнати мирову угоду, укладену 06.10.2017 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 та закрити провадження в справі вчастині стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди.

В зв`язку з визнанням судом мирової угоди сторін, цивільний позов ОСОБА_6 в частині звернення до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди - провадженням закрити.

Вирок може бути оскаржений на протязі 30 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області через Калинівський районний суд Вінницької області. З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визначено судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Суддя: