Справа № 159/3334/17
Провадження № 1-кп/159/292/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 листопада 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000544 від 23.06.2014 року стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Козлиничі, Ковельського району, Волинської області, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працює слюсарем-ремонтником ТОВ «Волма», раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 , 23 червня 2014 року, близько 00 год. 05 хв., не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно не справним мотоциклом марки «ІЖ» модель «Планета-4», на якому не працювали зовнішні світлові прилади та який не зареєстрований належним чином в підрозділі територіального сервісного центру МВС України, неправильно оцінивши дорожню ситуацію, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій і легковажно розраховуючи на їх запобігання, рухався вказаним транспортним засобом по неосвітленій ґрунтовій дорозі, яка пролягає між селами Козлиничі та Грив`ятки Ковельського району та на ділянці вказаної дороги в районі розташування кладовища, будучи непомітним для інших учасників дорожнього руху, допустив зіткнення з мотоциклом марки «Мінськ» під керуванням ОСОБА_6 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій мотоциклу марки «Мінськ» ОСОБА_6 , згідно висновку судово-медичного експерта № 208 від 27.08.2014 отримала тілесні ушкодження вигляді: відкритого оскольчатого перелому обох кісток лівої гомілки і зміщенням, масивних ран лівої гомілки із дефектом шкіри і м`яких тканин переломи проксимальних фаланг III-IV пальців лівої стопи, забою лоба справа, травматичного шоку II ст., постгеморагічної анемії, некрозу м`яких тканин передньої поверхні лівої гомілки, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, згідно п. 2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень».

У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньої транспортної пригоди і наслідками, що настали, знаходиться грубе порушення водієм ОСОБА_4 вимог п. 2.3 (а), (б); п. 2.9, (а); п. 12.3; п. 19.1 (а) Правил дорожнього руху України.

Так, у відповідності до вимог п. п. 2.3 (а) ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу; б) ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну;

У відповідності до вимог п.2.9 (а) ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом в стані алкоголь» сп`яніння;

У відповідності до вимог п. 12.3 ПДР України, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших часників руху об`їзду перешкоди;

У відповідності до вимог п. 19.1 (а) ПДР України, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступені освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої: на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, суду показав, що 22 червня 2014 року він перебував в стані алкогольного сп`яніння та не маючи посвідчення водія, в темну пору доби їхав без зовнішнього освітлення мотоциклом марки «ІЖ» в с. Козлиничі Ковельського району. Оскільки дорожнє полотно вкрите гравієм він не почув шуму зустрічного транспорту, а світло в його мотоциклі не вмикалось. Іншого транспортного засобу він не бачив та зіткнувся з мотоциклом який їхав йому назустріч. Підбігши до місця пригоди побачив жінку, яка лежала з окровавленою ногою. Через деякий час під`їхали люди, викликали швидку та відправили потерпілу до лікарні.

Потерпіла ОСОБА_6 суду показала, що працює директором будинку культури с. Козлиничі Ковельського району. 22 червня 2014 року, близько 23 год. 00 хв. вона поверталась на мотоциклі «Мінськ» додому в с. Грив`ятки, Ковельського району. Дорога була мокра та вона їхала з включеним ближнім світлом фар. Відчула удар в її мотоцикл іншого транспортного засобу, який рухався без освітлення. Внаслідок ДТП відчула сильний біль в нозі та втратила свідомість. Прийшовши до тями вона побачила біля себе обвинуваченого, зателефонувала дочці та викликала швидку допомогу. Через деякий час приїхала дочка з чоловіком та відвезли її до лікарні. Вказала, що обвинуваченим частково відшкодована завдана матеріальна шкода на суму 32000 гривень.

Отримавши показання обвинуваченого, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачений не оспорює всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши обвинуваченому ОСОБА_4 положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечують проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.

Своїми умисними діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України та його дії вірно кваліфіковані органом досудового розслідування.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 згідно з вимогами ст. 65 КК України,суд враховує суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання обвинуваченого, а також вимоги ч.2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

За обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

За обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає щире каяття у скоєному, часткове добровільне відшкодування завданих кримінальним правопорушенням збитків.

При цьому судом враховується, що обвинувачений є людиною молодого віку, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Потерпілій ОСОБА_6 частково відшкодовані завдані збитки на суму 32000 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_4 цивільний позов в частині стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди визнав повністю.

З урахуванням обставин справи, ступеня тяжкості скоєного кримінального правопорушення, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд приходить до висновку про призначення ОСОБА_4 покарання необхідного і достатнього для його виправлення і попередження нових злочинів у виді позбавлення волі на певний строк в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з покладенням на обвинуваченого обов`язків, визначених ч.1 ст. 76 КК України.
На думку суду, зазначене покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину.

Частиною 3 статті 1206 ЦК України передбачено, якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності або у власності територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Матеріалами справи встановлено, що розмір витрат на лікування потерпілої ОСОБА_6 в Волинській обласній клінічній лікарні складає 2068,18 грн., розмір витрат на лікування потерпілої в Ковельському МТМО складає 1701,94 грн., розмір витрат на лікування в Комунальному закладі «Луцька міська клінічна лікарня» складає 3652 грн.

Враховуючи викладене, заявлений прокурором цивільний позов про відшкодування витрат на лікування потерпілого підлягає до задоволення в повному обсязі.

Вирішуючи заявлений потерпілою цивільний позов про відшкодування майнової шкоди в сумі 50800 гривень, моральної шкоди в розмірі 75000 гривень суд виходить з наступного.

У відповідності до п. 10 ч. 1 ст. 56 КПК України, потерпілий від злочину має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

За вказаних обставин суд приходить до висновку про задоволення цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 50800 гривень, оскільки потерпілою надано підтверджуючі докази понесених витрат на лікування, позовні вимоги потерпілого про відшкодування матеріальної шкоди обвинувачений визнав повністю.

При вирішенні позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд враховує вимоги ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, суд враховує глибину фізичних та душевних страждань потерпілої, характер заподіяних потерпілій тілесних ушкоджень, їх тяжкість та наслідки тривалий розлад здоров`я, тривалість її перебування на стаціонарному лікуванні, вимушеність змін в організації нею свого життя, характеру немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

З огляду на викладене, враховуючи засади розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задовольнити повністю в сумі 75000 гривень.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно. Додаткове покарання, передбачене як обов`язкове ч. 3 ст. 286 КК, суд може відповідно до ст. 69 КК не призначати лише за наявності декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, і з урахуванням особи винного. Позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати як додаткове покарання незалежно від того, що особу вже було позбавлено такого права в адміністративному порядку. Однак призначення цього покарання особі, яка взагалі не мала права керувати транспортними засобами, є неможливим.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 не має права керування транспортним засобом, останньому посвідчення водія не видавалось, тому суд не застосовує до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
В порядку ст. 100 КПК України підлягає вирішенню питання речових доказів.

Запобіжний захід в рамках даного кримінального провадження до обвинуваченого не застосовувався.

Судові витрати за проведення експертизи підлягають стягненню з обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 349, 368 , 370, 371, 373, 374, 577 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину і виконає покладений на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Речові докази у кримінальному провадженні:

-мотоцикл марки «ІЖ» модель «Планета-4», який передано на зберігання обвинуваченому ОСОБА_4 , - залишити у його володінні;

-мотоцикл марки «Мінськ», який передано на зберігання потерпілої ОСОБА_6 , - залишити у її володінні.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 судові витрати за проведення судової інженерно-транспортної експертизи в сумі 1237 (одну тисячу двісті тридцять сім) на користь держави.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави в особі Волинській обласній клінічній лікарні витрати на лікування потерпілої в сумі 2068 (дві тисячі шістдесят вісім) гривень 18 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави в особі Ковельського МТМО витрати на лікування потерпілої в сумі 1701 (одну тисячу сімсот одну) гривню 94 копійки.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави в особі Комунального закладу «Луцька міська клінічна лікарня» витрати на лікування потерпілої 3652 (три тисячі шістсот п`ятдесят дві) гривні.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_6 50800 (п`ятдесят тисяч вісімсот) гривень на відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_6 75000 (сімдесят п`ять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а засудженим в цей же строк з дня отримання копії даного вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий:ОСОБА_1