В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 квітня 2018 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
процесуального прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої (цивільного позивача) ОСОБА_4 ,
представника потерпілої (пр-ка цивільного позивача) адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого (цивільного відповідача) ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України,
ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.
6 жовтня 2017 р. приблизно о 15:00 год. водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «DAEWOO-FSO LANOS», д.н. НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. Перемоги з боку вул. Яценко в напрямку вул. Лермонтова в м. Запоріжжі. В попутному із ним напрямку в лівій смузі руху, керуючи автомобілем «SKODA OCTAVIA TOUR», д.н. НОМЕР_2 , рухався водій ОСОБА_8 . В цей же час, пішохід ОСОБА_4 , знаходячись біля будинку № 93 по вул. Перемоги в м. Запоріжжі, почала перетинати проїзну частину вул. Перемоги, рухаючись по позначеному дорожньою розміткою та знаками нерегульованому пішохідному переході зліва-направо за ходом руху водія ОСОБА_6 . Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому знаходилася ОСОБА_4 , водій ОСОБА_8 почав зупиняти керований ним транспортний засіб та надавати дорогу пішоходу. Водій ОСОБА_6 , рухаючись в середній смузі руху, маючи об`єктивну можливість виявити автомобіль, який зменшує швидкість перед нерегульованим пішохідним переходом, діючи на порушення вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху України, своєчасних заходів до зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу аж до зупинки не застосував, у відсутності пішоходів на пішохідному переході не переконався, а продовжив рух, внаслідок чого допустив наїзд передньою правою частиною кузова керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_4 .
Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, що не є небезпечними для життя, але спричинили довгостроковий розлад здоров`я більше 21 дня, в тому числі закритий перелом обох лонних кісток, бокової маси крижі зліва та переднього краю вертлюжної западини зліва без значного зміщення кісткових фрагментів.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 визнав себе винним у інкримінованому злочині. Суду пояснив, що 6 жовтня 2017 р. приблизно о 15:00 год. він в якості водія керував автомобілем «DAEWOO-FSO LANOS», д.н. НОМЕР_1 , рухався по вул. Перемоги у середній смузі руху зі швидкістю не більше 60 км/год. Покриття дороги було мокре, оскільки йшов дощ. Під`їжджаючи до пішохідного переходу він побачив, що автомобіль, який рухався праворуч від нього, почав гальмувати, і побачив, що по пішохідному переходу йде дівчина. Він різко загальмував, але повністю зупинитись не встиг, внаслідок чого відбувся наїзд на потерпілу, яка перекинулась через капот та впала праворуч від автомобіля. У скоєному щиро покаявся. Зазначив, що намагався відшкодовувати шкоду, зокрема, сплатив за апарат 4 600 грн., та оплатив придбання медикаментів на суму 5 049,67 грн., яку передав чоловіку потерпілої. Цивільний позов визнав частково, оскільки вважав, що матеріальну шкоду відшкодував, а розмір моральної шкоди є завищеним, а тому визнав в цій частині позов на суму 30 000 грн.
Крім показань обвинуваченого, який повністю визнав вину у інкримінованому злочині, його вина у вчиненні злочину була доведена під час судового засідання та підтверджена такими доказами:
- Показаннями потерпілої ОСОБА_4 , яка у судовому засіданні пояснила, що 6 жовтня 2017 р. приблизно о 14:45 год. вона вийшла з маршрутного таксі на зупинці громадського транспорту «Універмаг Ластівка», звідки їй було необхідно перейти вулицю Перемоги на інший бік. Вона підійшла до пішохідного переходу, перейшла до середини дороги, призупинилась, побачила, що автомобіль зупиняється та пішла. Дійшовши до середини дороги побачила, що на неї їде автомобіль «DAEWOO-FSO LANOS», який її збив. Вона перелетіла через капот цього автомобіля та впала. Після виклику швидкої допомоги її було доставлено у Міську лікарню № 5, де їй зробили операцію. В неї був важкий перелом тазових кісток, внаслідок чого їй було заборонено ходити. 24 дні вона лежала в лікарні, після виписки 4 тижні вдома. Потім, 1 місяць ходила на костилях, і лише через 2,5 місяці після того почала виходити. Дотепер потерпіла не може самостійно рухатись, відчуває біль, змушена користуватися допомогою чоловіка. Обвинувачений до лікарні приходив 1 раз, обіцяв оплатити лікування, але надав кошти лише на апарат 4 600 грн. Інших коштів не сплачував. Внаслідок отриманих травм потерпіла не може працювати, оскільки її робота пов`язана із фізичними навантаженнями, також під час сидіння використовує спеціальну подушку. Просила призначити обвинуваченому покарання у вигляді штрафу розміром 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки, та задовольнити цивільний позов;
- Висновком судової інженерно-транспортної експертизи від 9 листопада 2017 р. № 9-684, згідно з яким в даній дорожній ситуації водій ОСОБА_6 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації в діях водія ОСОБА_6 є невідповідності вимогам п. 18.4 Правил дорожнього руху України, що знаходяться в причинному зв`язку з подією ДТП. Водій ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування своєчасних мір гальмування автомобіля (а.п. 9094);
- Висновком судово-медичного експерта № 2605 М від 30.10.2017, за яким закритий перелам обох лонних кісток, бокової маси зліва та переднього краю вертлюжної западини зліва без значного зміщення кісткових фрагментів у ОСОБА_4 кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що не є небезпечними для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день. Дані ушкодження утворилися від дії тупих предметів і могли утворитися в результаті ударів виступаючими частинами рухомого автомобіля в умовах дорожньо-транспортної пригоди. Давність утворення тілесних ушкоджень не суперечить строку, вказаному в обставинах справи (а.п. 9697);
- оглянутим в судовому засіданні відеозаписом події ДТП, що містився на DVD-R диску, визнаному речовим доказом по справі, зі змісту якого видно механізм вчинення дорожньо-транспортної пригоди, місце вчинення, а також підтверджені обставини, встановлені судом під час судового розгляду.
Інші докази судом не досліджувались відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому діяння за обставин, викладених в обвинувальному акті, а також приймаючи до уваги, що учасники провадження не оспорюють обставини, які встановлені органом досудового розслідування, правильно розуміють зміст цих обставин, та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, та погодились на розгляд кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.
За таких обставин суд вважає доведеною вину ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому діяння та кваліфікує дії останнього за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, у відповідності до ст. 12 КК України, віднесено до злочину невеликої тяжкості, спричинених наслідків в результаті злочину завдано шкоди фізичному здоров`ю потерпілої та завдано їй моральні страждання. В цей же час, на стадії досудового розслідування та під час судового розгляду ОСОБА_6 частково відшкодував заподіяну матеріальну шкоду на суму 4 658,87 грн. та направив поштовий переказ на відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.
Також суд враховує дані про особу обвинуваченого, який раніше не засуджений, працевлаштований, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку в КУ «ОКПЛ» та КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер» не перебуває. За сімейним станом обвинувачений не одружений, на утриманні дітей або непрацездатних осіб не має. Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , є щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Також при призначенні покарання судом враховуються роз`яснення, надані у пунктах 2022 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за якими при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
Вирішуючи питання щодо виду покарання, яке слід застосувати в даному випадку, суд враховує, що на час розгляду провадження ОСОБА_6 зазначив, що офіційно працевлаштований і його заробітна плата складає до 4 000 грн. на місяць, що підтверджено довідкою про доходи з місця його роботи, та свідчить про його нездатність реально виконати призначене судом покарання у вигляді штрафу або виправних робіт з урахуванням розміру заявленого цивільного позову.
З огляду на викладене, суд вважає необхідним та достатнім обрати ОСОБА_6 покарання у вигляді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України.
В цей же час, з урахуванням особи обвинуваченого, конкретних обставин злочину, наявності пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин, того, що обвинувачений за час досудового слідства та розгляду справи у суді свідомо і неухильно дотримувався загальноприйнятих норм і правил поведінки, встановлених у суспільстві, пануючих моральних принципів, вибачився перед потерпілою, частково відшкодував заподіяну шкоду, а також, що обвинувачений вчинив злочин з необережності, суд вважає, що забезпечити виправлення обвинуваченого можливо без реального відбування ним покарання, але в умовах контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього обов`язків органами з питань пробації протягом іспитового строку, який втілює у собі погрозу реального відбування призначеного покарання у разі невиконання обвинуваченим умов випробування, що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого з метою захисту суспільства.
При цьому при визначенні покарання ОСОБА_6 судом також враховується і думка потерпілої ОСОБА_4 , яка у судовому засіданні наполягала на призначенні додаткового покарання обвинуваченому у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.
Тому, суд вважає за необхідне, враховуючи всі вищевказані обставини справи, думку потерпілої, застосувати до ОСОБА_6 додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, що також відповідає положенням ст. 77 КК України.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України, а про судові витрати відповідно до ст. 124 КПК України.
За вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Відтак, з обвинуваченого на користь державного бюджету слід стягнути судові витрати на залучення експертів, що документально підтверджені.
Запобіжний захід до обвинуваченого у кримінальному провадженні не застосовувався.
Вирішуючи цивільний позов, заявлений потерпілою ОСОБА_4 суд виходить з наступного.
За змістом цивільного позову з урахуванням його уточнення ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, потерпіла просить стягнути з ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 5 511,76 грн., та моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.
У судовому засіданні потерпіла та її представник підтримали цивільний позов та просили його задовольнити.
Цивільний відповідач в судовому засіданні цивільний позов визнав частково з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема, через відсутність коштів на відшкодування шкоди та завищення суми. Крім того, ОСОБА_6 зазначав, що на стадії досудового розслідування він оплатив вартість апарату зовнішньої фіксації для репозиції та остеосинтезу кісток тазу на суму 4 690 грн., а також оплатив придбання медикаментів на суму 5 049,67 грн. за чеками, які надав чоловік потерпілої.
Відповідно до вимог частини першої статті 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 р. № 6-2808цс15, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому, відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.
Відтак, саме у даному деліктному зобов`язанні ОСОБА_4 має абсолютне право на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка її завдала.
Як визначено положеннями ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Ст. 1166 ЦК України передбачає загальні підстави відшкодування шкоди, а саме:
2.протиправність поведінки особи, що завдала шкоду,
3.причинний зв`язок між заподіяною шкодою та протиправною поведінкою,
4.вина особи, що завдала шкоду.
Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Протиправність поведінки водія ОСОБА_6 , його вина, а також причинний зв`язок між заподіяною шкодою та протиправною поведінкою, підтверджені вищезазначеними доказами, які підтверджують обставини вчиненого кримінального правопорушення (зокрема, висновком інженерно-транспортної експертизи, показаннями як потерпілої, так і самого обвинуваченого, внаслідок аналізу яких суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого діяння).
Що стосується наявності шкоди, завданої життю та здоров`ю потерпілої внаслідок вчиненого злочину, то ці обставини учасниками кримінального провадження не оспорюються. Спірним у даному випадку є розмір заподіяної шкоди, як матеріальної, так і моральної.
Так, в своєму цивільному позові з урахуванням уточнення потерпіла просила стягнути з на її користь матеріальну шкоду у сумі 5 511,76 гривень, яка складається з витрат на закупівлю медикаментів, засобів медичної техніки, витрат на транспортування з лікарні, які підтверджені копіями чеків, доданих до позовної заяви (а.п. 4451). Разом із тим, перевіривши розмір витрат по наданим чекам, суд встановив, що чеків надано на суму, яка є більшою за вищезазначену, а саме 5 513,69 грн. В цей же час, суд не може виходити за межі заявленого позову, а тому доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині розміру матеріальної шкоди саме на суму 5 511,76 грн.
Натомість, ОСОБА_6 зазначає, що ним було оплачено за чеками на придбання медикаментів суму у розмірі 5 049,67 грн. Разом із тим, жодних доказів передачі потерпілій зазначених грошових коштів суду не надано, що також підтвердила і сама потерпіла, а тому суд вказані пояснення обвинуваченого до уваги не приймає.
Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди, то згідно положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Ч. 4 ст. 23 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Отже, під поняттям "моральна шкода" охоплюються негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів. Фізичні страждання - це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина.
При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілої, погіршення функціонування її певних органів.
Як встановлено судом, ОСОБА_6 вчинив злочинні дії, окреслені у ч. 1 ст. 286 КК України, вина обвинуваченого в скоєнні ДТП, яке потягло спричинення потерпілій тілесних ушкоджень середньої тяжкості, доведена. Отже, заявлена вимога цивільного позивача пов`язується з фактом заподіяння злочином моральної шкоди, і суд враховуючи стан здоров`я потерпілої, фізичні та душевні страждання, що призвели до негативних змін у житті потерпілої, тяжкість вимушених змін у її звичайному способі життя, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, вважає, що маються підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України та п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Крім того, судом враховується і те, що обвинуваченим під час судового розгляду здійснено поштовий переказ потерпілій в рахунок відшкодування моральної шкоди на суму 10 000 грн., що підтверджено поштовою квитанцією.
З урахуванням вищезазначених обставин і доказів, наданих цивільним позивачем, суд вважає, що розмір моральної шкоди у грошовому еквіваленті 40 000 грн., що спричинена потерпілій виходячи із сукупності її складових - ступеню тяжкості спричинених тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, фізичного болю та страждань, розумності, виваженості та справедливості є достатнім розміром для компенсації моральної шкоди і саме цей розмір суд вважає таким, що відповідає ступеню моральних страждань потерпілої та категорії злочину, вчиненого обвинуваченим, яке за направленістю умислу відноситься до ненавмисних.
Таким чином, цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 суд задовольняє частково та стягує на її користь з ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 5 511,76 грн. та моральну шкоду у розмірі 40 000 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування основного покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та місця роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 5 511 (п`ять тисяч п`ятсот одинадцять) гривень 76 копійок та моральну шкоду у розмірі 40 000 (сорок тисяч) гривень 00 копійок, а всього стягнути 45 511 (сорок п`ять тисяч п`ятсот одинадцять) гривень 76 копійок.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь державного бюджету України судові витрати на залучення експертів при проведенні судової інженерно-транспортної експертизи № 9-684 від 9 листопада 2017 р. у розмірі 1 186 (одна тисяча сто вісімдесят шість) гривень 44 копійки.
Речові докази по справі:
-відеозапис, що зафіксував подію ДТП, на цифровому носії «DVD-R» диску, долучений до матеріалів кримінального провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження;
-автомобіль «ДЕУ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , залишити ОСОБА_6 як його законному володільцю.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1