Справа №585/1166/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/87/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 квітня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 585/1166/17 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11 серпня 2017 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Перекопівка, Роменського району, Сумської області, мешканця АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:
До Апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11 серпня 2017 року, якими:

- захисник ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції;

- прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 порушує питання про часткове скасування вироку суду у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання у межах санкції статті у вигляді трьох років трьох місяців позбавлення волі.

Даним вироком суду ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначено йому покарання за цією статтею у виді позбавлення волі строком на три роки.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, захисник ОСОБА_7 зазначає, що під час судового розгляду було запропоновано провести повний розгляд кримінального провадження, з допитом обвинуваченого, потерпілого, дослідженням документів, але суд обмежився лише допитом ОСОБА_9 та потерпілих, а письмові докази, що були надані стороною обвинувачення, належним чином дослідженні не були та не надана правова оцінка у вироку. Також судом не було враховано наявність у ОСОБА_9 судимості за вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25.11.2013 року за ч. 3 ст. 185 КК України, який в силу ст. 89 КК України вважається особою такою, що не має судимості. Зазначена обставина суттєво вплинула на строк покарання призначеного судом. А ні обвинувальний акт, а ні оскаржуваний вирок суду не містить посилання про вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, яке визнано судом обставиною, що обтяжує покарання, та за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Апеляційній вимоги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 у поданій скарзі обґрунтовуються тим, що в судовому засіданні був визначений повний порядок дослідження доказів: допит потерпілих, дослідження документів наявних у матеріалах кримінального провадження. Разом з тим, при ухваленні рішення, суд не мотивував вирок та не послався на дослідженні в ході судового розгляду докази, не навів належні та достатні мотиви, підстави його ухвалення. Також не зазначена правова кваліфікація дій обвинуваченого за другим епізодом, інкримінованого злочину. У порушення вимог ст. 67 КК України, суд вказує на обтяжуючу обставину повторність, хоча вказана обставина врахована як кваліфікуюча ознака злочину. Також в анкетних даних, судом зазначена судимість особи, хоча ОСОБА_9 відповідно до ст. 89 КК України є раніше не судимим.

За вироком суду ОСОБА_9 визнано винним у тому, що 03 січня 2017 року близько 18 год. 00 хв. з метою крадіжки, шляхом відчинення хвіртки паркану, проник до двору будинку АДРЕСА_1 , де відбивши цеглиною прибоєць від ланцюга на вхідних дверях будинку, проник до приміщення дачного будинку, звідки таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_11 на загальну суму 1325 грн.

08 січня 2017 року близько 18 год. 00 хв., ОСОБА_9 , з метою викрадення майна, вийнявши шибку з віконних рам, проник до будинку АДРЕСА_1 , звідки повторно, таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_12 на суму 500 грн.

Вислухавши доповідь судді, захисника з обвинуваченим, на підтримку апеляційної скарги, прокурора, на часткову підтримку поданих апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права. Тому суду слід неухильно додержуватись вимог про законність, обґрунтованість та вмотивованість вироку і ухвали в кримінальному провадженні.

Згідно ч. 1 ст. 348 КПК України, після оголошення обвинувачення головуючий роз`яснює обвинуваченому його суть і запитує, чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.

Відповідно ч. 1 ст. 349 КПК України, після виконання дій, передбачених ст. 348 цього Кодексу, головуючий з`ясовує думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та про порядок їх дослідження.

Частиною третьою ст. 349 КПК України передбачено право суду, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини у апеляційному порядку.

Однак, ці вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції під час судового провадження були порушені.

З оскаржуваного вироку суду щодо ОСОБА_9 вбачається, що кримінальне провадження суд першої інстанції розглянув у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Разом з тим, із журналу судового засідання від 11 серпня 2017 року та звукозапису судового засідання, зробленого за допомогою технічного засобу, вбачається, що ухвалою суду був визначений такий порядок дослідження доказів, як допит потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , дослідження матеріалів кримінального провадження, у тому числі: протоколів огляду місця події від 18.03.2017 року, 21.03.2017 року, протоколу огляду предмету від 21.03.2017 року, протоколу прийняття заяв про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 18.03.2017 року, 19.03.2017 року, протоколу проведення слідчого експерименту від 22.03.2017 року, 24.03.2017 року з долученими до них фототаблицями.

При цьому, у судовому засідання судом також були дослідженні висновок товарознавчої експертизи та дані, що характеризують обвинуваченого.

Зі змісту оскаржуваного вироку, зокрема його мотивувальної частини, вбачається, що суд не зазначив наведених доказів, які ним були попередньо дослідженні, на підтвердження встановлених судом обставин, а частину доказів взагалі не досліджував.

При цьому, у мотивувальній частині вироку повинні отримати оцінку всі без виключення докази, розглянуті в судовому засідання, в ній має бути викладена кожна обставина, визнана судом встановленою, кожен доказ і сукупність всіх доказів, на підставі яких суд прийшов до переконання про відповідність їх дійсності.

Разом з тим, з фонограми звукозапису судового засідання вбачається, що судом було досліджено письмові матеріали кримінального провадження, однак не зазначено про це у вироку та не викладено перелік тих доказів, які досліджувалися, а містяться лише пояснення потерпілих. Отже текст вироку в повній мірі не відповідає журналу та фонограмі звукозапису судового засідання.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку" зі змінами і доповненнями, вирок, постановлений іменем України, є найважливішим актом правосуддя і до його постановлення належить підходити з винятковою відповідальністю.

Також, суд зазначаючи відомості про особу обвинуваченого, не вірно встановив дані про судимість ОСОБА_9 . Відповідно долученого стороною обвинувачення вироку Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 листопада 2013 року, ОСОБА_9 визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 185 КК України та згідно ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання у виді 03 років позбавлення волі, з випробуванням на 01 рік іспитового строку. Тобто, відповідно до ст. 89 КК України, ОСОБА_9 вважається таким, що не має судимості.

Згідно ч. 4 ст. 67 КК України, якщо будь яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує. Відповідно, вказані вимоги не було дотримані судом першої інстанції.

За таких умов, судом допущені неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Тому, керуючись загальним засадам кримінального провадження на підставі ч. 6 ст. 9, п.п 1,2,3,13,15,16 ст. 7, 412 КПК України, вирок відносно ОСОБА_9 підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Оскільки вирок скасовується у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, колегія суддів, згідно положень ч. 2 ст. 415 КПК України, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції належить усунути вищевказані порушення вимог кримінального процесуального закону, перевірити доводи сторін кримінального провадження на підтвердження своїх позицій, та постановити рішення, яке б відповідало вимогам кримінального процесуального закону.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 392, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити, апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11 серпня 2017 року відносно ОСОБА_9 скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, призначивши новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5