Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 28 вересня 2017 року матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000146 за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_7 на вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 07 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 06 вересня 2016 року.

Вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 07 червня 2016 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку м. Вижниця, Чернівецької області, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
За обставин, встановлених судом та детально описаних у вироку ОСОБА_7 визнано винуватою та засуджено за умисне легке тілесне ушкодження.

Так, 09 березня 2016 року близько 14.30 год., ОСОБА_7 , перебуваючи на сходовій площадці в приміщенні Вижницького дошкільного навчального закладу № 1, що знаходиться за адресою: вул. Й. Бурги, 12-А, м. Вижниця, Чернівецької області, після словесної суперечки штовхнула та нанесла три удари правим коліном в ліву ногу ОСОБА_8 , в результаті чого їй було спричинено легкі тілесні ушкодження.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 06 вересня 2016 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції і закрити кримінальне провадження. Не погоджуючись з оцінкою судами доказів, захисник вважає, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України не доведена. Вказує, що суд апеляційної інстанції, всупереч вимогам ст. 419 КПК України при перевірці доводів його апеляційної скарги належним чином не перевірив їх, обґрунтованих відповідей не дав та залишив поза своєю увагою ряд обставин, які свідчать про невинуватість засудженої у вчиненні інкримінованого їй злочину.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка вважала, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до положень ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведенні належні і достатні мотиви та підставі його ухвалення.

Відповідно до ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення, в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. При скасуванні або зміні судового рішення в ухвалі має бути зазначено, які статті закону порушено та в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку чи ухвали.

Колегія суддів вважає, що при постановленні ухвали апеляційного суду зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано не було.
Як убачається зі справи, не погодившись з вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій ставив питання про його скасування та наводив доводи щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, не погоджувався з оцінкою доказів (а.с. 128 - 137).
За результатами апеляційного розгляду, суд ухвалив рішення про залишення без задоволення поданої апеляційної скарги.

Однак, як видно зі змісту ухвали, суд не навів у ній конкретних мотивів прийнятого рішення, які б ґрунтувалися на оцінці поданих сторонами і досліджених у судовому засіданні доказів у їх сукупності і взаємозв`язку відповідно до вимог ст. 94 КПК України та на вимогах закону.

Суд залишив поза своєю увагою доводи сторони захисту щодо неможливості бути очевидцем описуваної у вироку події свідка ОСОБА_9 з огляду на те, що відповідно до вироку Вижницького районного суду Чернівецької області від 14 червня 2016 року, ОСОБА_10 (матір ОСОБА_7 ) засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, тобто за умисне легке тілесне ушкодження, заподіяне ОСОБА_9 . При цьому, як убачається зі змісту вказаного судового рішення, описувані у ньому події відбулися у той же самий час 09 березня 2016 року біля 14.30 год. у кабінеті завідуючої Вижницького дошкільного навчального закладу № 1.

Не надавши будь якої оцінки наведеному, апеляційний суд обмежився формальним перерахуванням доказів, наведених у вироку суду першої інстанції на підтвердження винуватості ОСОБА_7 .

За наявності в матеріалах справи копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідно до даних якого 16 грудня 2015 року засудженій ОСОБА_7 були заподіяні тілесні ушкодження потерпілою ОСОБА_8 та іншою громадянкою, колегія суддів вважає сумнівним висновок суду апеляційної інстанції про те, що невизнання ОСОБА_7 вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України є обраною нею лінією та методом самозахисту з метою уникнення кримінальної відповідальності, та таким, що потребує перевірки.
Залишивши без задоволення апеляційні вимоги захисника засудженої, апеляційний суд не перевірив належним чином доводів на обґрунтування такої позиції та відповідної оцінки цим твердженням не дав.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції свідчить про формальний підхід до розгляду апеляційної скарги та невідповідність її вимогам статей 370, 419 КПК України.

За таких обставин, касаційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду апеляційної інстанції скасуванню, як така, що не відповідає вимогам законності та обґрунтованості.
Під час нового розгляду апеляційний суд повинен врахувати викладене, ретельно, з використанням усіх процесуальних можливостей, належним чином перевірити доводи, викладені в апеляційній скарзі, повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження та ухвалити справедливе рішення, яке б відповідало положенням ст. 370 КПК України, врахувавши при цьому також доводи касаційної скарги.
Керуючись статтями 433, 434, 436 - 438 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIIІ від 02 червня 2016 року, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 06 вересня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3