Дата документу Справа № 313/1394/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-сс/778/1280/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 313/1394/17 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Веселівського районного суду Запорізької області від 20 жовтня 2017 року,

в с т а н о в и л а:
ухвалою слідчого судді Веселівського районного суду Запорізької області від 20 жовтня 2017 року задоволено клопотання слідчого Веселівського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Запорізькому СІЗО № 10, строком на 60 днів, тобто до 18.12.2017 року включно. Застосування запобіжного заходу ухвалено рахувати з 20.10.2017 року, починаючи з 18.50 години.

Згідно зі змістом судового рішення, 20 жовтня 2017 року до Веселівського районного суду Запорізької області звернувся слідчий Веселівського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області капітан поліції ОСОБА_9 із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000244 від 11.10.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлена достатність доказів для підозри ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, що кваліфікується як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше сховище.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя, встановила, що підозрюваний ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, що кваліфікується як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше сховище, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років, яке є тяжким кримінальним правопорушенням, а згідно з п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

На підставі ст. 176, ч. 2 ст. 177, ст. 178, ст. 183 КПК України, суд вважав, що при застосуванні до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу, більш м`якого, ніж взяття під варту, запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України неможливо, тому суд вважав, що клопотання належить задовольнити та застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі захисник вважає висновки слідчого судді щодо застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необґрунтованими та безпідставними, ухвала слідчого судді не відповідає повноті судового розгляду, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення. Вважає, що жодних підстав вважати, що ОСОБА_7 буде переховуватись від слідства, впливати на учасників кримінального провадження чи спробує вчинити інше кримінальне правопорушення немає, це не було встановлено слідчим суддею та не обґрунтовано і заявником клопотання, та не доведено при його розгляді. Таким чином, до підозрюваного цілком можливим було б застосувати домашній арешт або особисте зобов`язання, не порушуючи норми КПК України. Обрання тримання під вартою без визначення застави є занадто суворим запобіжним заходом, розходиться з практикою ЄСПЛ та практикою України. Так, підозрюваний ОСОБА_7 20.10.2017 року був запрошений до відділу поліції (з`явився добровільно), де йому і було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, сума збитку склала 1861,20 грн. Посилаючись на непрямі та недопустимі докази, слідчим пред`явлено підозру ОСОБА_7 у вчиненні злочину за ч. 3 ст. 185 КК України та досі досудовим слідством не доведено його причетність до вчинення злочину. Вважає, що такі дії правоохоронних органів суперечать діючому КПК України, з процесуальних документів не зрозуміло обґрунтованість підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. Судом не взято до уваги те, що матеріальна шкода є незначною і становить лише 1861,20 грн.; підозрюваний ОСОБА_7 раніше судимий, але, перебуваючи на випробувальному терміні, належним чином виконував, покладені на нього вироком Веселівського районного суду Запорізької області від 12.10.2016 року обов`язки; до адміністративної відповідальності, пов`язаної з порушенням громадського порядку не притягався; не одружений, але має співмешканку та має на утриманні двох малолітніх дітей віком 1 і 5 років; злочин не направлений проти життя та здоров`я. Жодний ризик, передбачений ст. 177 КПК України, слідчим та прокурором не доведений. Підозрюваному ОСОБА_7 не має сенсу переховуватись від органів слідства та підозрюваний розуміє, що при переховуванні він сам собі нашкодить, що може в подальшому призвести до отримання покарання у виді позбавлення волі. Жодних доказів, які б прямо підтверджували причетність ОСОБА_7 до вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, не має. При обранні запобіжного заходу в ухвалі суд послався та взяв до уваги доводи слідчого стосовно того, що у випадку не обрання тримання під вартою, ОСОБА_7 буде здійснювати тиск на свідка ОСОБА_10 , однак дана позиція не відповідає дійсності. На момент винесення оскаржуваної ухвали свідок ОСОБА_10 вже надав покази на допиті, якими проінформував слідство про будь-яку наявну інформацію з приводу вчинення злочину. Крім того, на час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу свідок ОСОБА_10 є підозрюваним в іншому більш тяжкому злочині і щодо нього вже обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що виключає можливість будь-яким чином впливати на нього. Даний факт був визнаний слідчим під час розгляду справи в суді.

На підставі наведеного, просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту, або застави.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; прокурора, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, у зв`язку з наступним.

У відповідності з вимогами ст.ст. 177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним умов застосування запобіжних заходів, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Із наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні надав пояснення підозрюваний ОСОБА_7 , прокурор, слідчий, захисник та з`ясовані обставини, які мають значення для вирішення питання щодо застосування запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, слідчим суддею врахована вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_7 , відомості про його особу в їх сукупності, тяжкість покарання, що загрожує, а також конкретні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника на предмет необґрунтованості підозри слід зазначити, що практикою ЄСПЛ у справі «Екле проти Німеччини», визначено, що кримінальне обвинувачення може бути визначене як «офіційне повідомлення особі компетентним органом про те, що вона підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення».

Для визначення обґрунтованої підозри закон вимагає наявності обставин, що правопорушення, у якому підозрюється затриманий, повинно бути закріплено у кримінальному законі, та наявності фактів причетності особи до вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею належним чином перевірені доведеність наявної обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину, у об`ємі як вимагає закон, на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи із критеріїв «розумної підозри».

Виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_7 , міг вчинити злочин, слідчий суддя оцінила надані стороною обвинувачення докази на предмет їхньої допустимості, достовірності та належності. Відтак, ці доводи захисника є безпідставними.

Колегія суддів вважає, що докази, зазначені в клопотанні і перелічені в ухвалі слідчого судді, на даній стадії процесу підтверджують обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя встановила, що доводи слідчого є обґрунтованими, заявлені у клопотанні ризики на даний час існують.

З існуванням принаймні двох ризиків: можливого переховування від органу досудового розслідування та суду і вчинення нового кримінального правопорушення, погоджується і колегія суддів.

На переконання колегії суддів, підозрюваний ОСОБА_7 , усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого злочину і наступного покарання, яке, з огляду на положення ст. 78 КК України, в разі доведення його вини буде призначено йому реально, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Так відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик можливого вчинення нових кримінальних правопорушень, підтверджується тим, що ОСОБА_7 , будучи раніше судимим і звільненим з випробуванням, належних висновків для себе не зробив і знову обґрунтовано підозрюється у вчиненні аналогічного злочину, що свідчить про ігнорування і нехтування ним правил поведінки у суспільстві. До того ж, ОСОБА_7 , будучи працездатною особою ніде не працює, що опосередковано свідчить про те, що іншого джерела доходів, окрім вчинення корисливих злочинів, у нього не має.

Наявність постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків і позитивних характеристик, не може бути підставою для скасування прийнятого слідчим суддею рішення.

Колегія суддів не погоджується з твердженням апелянта про те, що рішення слідчого судді суперечить практиці ЄСзПЛ, адже вказане рішення ґрунтувалося на сукупності обставин, які мають значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу і відповідає вимогам закону.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчий суддя врахувала всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, адекватно оцінила ступінь порушення цінностей суспільства у даному кримінальному провадженні, та своїм рішенням забезпечила високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про необхідність застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та вважає, що інший більш м`який запобіжний захід, не забезпечить виконання останнім процесуальних обов`язків.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що слідчий суддя при застосуванні вищевказаного запобіжного заходу, в порушення вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, не визначила розмір застави у кримінальному провадженні.

Відповідно положень вказаної норми, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Кримінальне правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_7 не підпадає під критерії ч. 4 ст. 183 КПК України.

Відтак, доводи апелянта в цій частині колегія суддів вважає обґрунтованими.

Згідно ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, окрім іншого є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Оскільки, при застосуванні вказаного запобіжного заходу, слідчим суддею не було визначено розміру застави, а за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення даної категорії апеляційний суд не вправі змінити рішення слідчого судді, відповідно, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, що покладає на суд апеляційної інстанції обов`язок винесення нової ухвали.

Колегія суддів вважає, що на підставі обставин викладених вище, клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Обираючи ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням обставин кримінального правопорушення і особи підозрюваного, колегія суддів вважає за необхідне визначити розмір застави, відповідно до вимог п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 32 000 (тридцять дві тисячі) гривень.

Підозрюваний звільняється з-під варти в разі внесення застави. В цьому разі на нього, на два місяці, покладаються обов`язки, передбачені п.п. 1-3 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Веселівського районного суду Запорізької області від 20 жовтня 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого Веселівського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та до останнього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Запорізькому СІЗО № 10, строком на 60 днів, з 20.10.2017 року з 18.50 години до 18.12.2017 року включно скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого Веселівського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів, до 18.12.2017 року включно, з правом внесення застави.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_7 обов`язків, передбачених КПК України, - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 32000 (тридцять дві тисячі) гривень.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу, яку необхідно внести на р/р № 1205, відкритий в ДКСУ у м. Київ, МФО 820172, отримувач платежу ТУ ДСА України в Запорізькій області, . Призначення платежу: застава за підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кримінальне провадження № 0000244 від 11.10.2017 року.

Підозрюваний ОСОБА_7 звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 2 (два) місяці обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

2) не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.

Роз`яснити підозрюваному наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, без поважних причин, не повідомив про причину своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується в порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.

Копію ухвали надіслати начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» для виконання в частині звільнення ОСОБА_7 з-під варти в разі внесення застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_7 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4