Справа № 308/7228/17
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

19.09.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів:
ОСОБА_1 / головуючої /
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4
Накладаючи арешт на земельну ділянку слідчий суддя свій висновок обґрунтував тим, що така відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, є речовим доказом у кримінальному провадженні, а тому з метою її збереження, як речового доказу та попередження протиправного набуття права власності підлягає арешту шляхом накладення заборони розпоряджатись нею.
В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на земельну ділянку. Вважає ухвалу суду необґрунтованою та незаконною, винесену з порушенням норм кримінально - процесуального законодавства. На думку апелянта законних підстав для накладення арешту на земельну ділянку, яка перебуває у його користуванні немає. Вказує, що кримінальне провадження в рамках якого слідчим заявлено клопотання не містить жодних відомостей про те, що земельна ділянка, якою він користується, є предметом злочину чи була передана у користування протиправним шляхом і є речовим доказом у кримінальному провадженні. При цьому зауважує, що рішення про визнання даної земельної ділянки речовим доказом у кримінальному провадженні слідчим не приймалось, а тому підстави та обставини передбачені ч. 3 ст. 170 КПК України відсутні, а отже арешт накладений безпідставно. Разом з тим, слідчим суддею не взято до уваги, що дана земельна ділянка перебуває у його користуванні на законних підставах - чинного договору оренди. Поза увагою залишився і той факт, що на земельній ділянці розташована будівля, яка перебуває у власності орендаря та використовується ним для здійснення підприємницької діяльності. Апелянт вважає, що слідчим не доведено необхідності накладення арешту на земельну ділянку, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України, у зв`язку з чим у задоволенні клопотання слід відмовити.
Апелянт також просить врахувати, що не пропустив строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, оскільки така винесена у його відсутності, а про її існування йому стало відомо лише 01.09.2017.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.
Враховуючи, що ухвалу слідчим суддею було постановлено без виклику ОСОБА_5 , апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження в силу ч.2 ст. 395 КПК України ним не пропущено .
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону, тобто ст. 171 КПК України.
Разом з тим, убачається, що клопотання слідчого подано без додержання вимог ст. 171 КПК України, у ньому не зазначено місце розташування земельної ділянки, документи, які свідчать про право власності на неї, факти і докази, які свідчатьпро те, що земельна ділянка перебуває у володінні, розпорядженні чи користування підозрюваного чи третіми особами, розмір шкоди, неправомірної вигоди, отриманої юридичною особою, а відтак слідчий суддя повинен був повернути клопотання для усунення його недоліків на підставі ч.3 ст. 172 КПК України, чого не зробив, що й слугувало винесенню ним необгрунтованого рішення.
З наведених підстав апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд ,
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.
Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.
Судді: