справа № 462/2013/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 квітня 2018 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
з участю секретаря - ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченого - ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
потерпілого - ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001204 про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Липиці Миколаївського району Львівської області, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України,-
в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 , маючи умисел на опір працівнику правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, 29.01.2018, близько 19:00 години, перебуваючи за кермом автомобіля марки ВАЗ 2109, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що він припаркував на кінцевій зупинці громадського транспорту, неподалік "Храму Воскресіння Господнього", за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 319а, де очікував ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які, не повідомляючи ОСОБА_4 про свої злочинні наміри, в цей час вчинили таємне викрадення майна ОСОБА_10 , поєднане із проникненням в житло, після чого останні здійснили посадку у даний автомобіль. Однак злочинні дії ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були викриті працівниками поліції ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які виконуючи покладені на них обов`язки передбачені Законом України "Про Національну поліцію", щодо вжиття заходів з метою затримання осіб, після вчинення останніми кримінального правопорушення, підбігли до автомобіля, за кермом якого знаходився ОСОБА_4 , з метою затримання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , при цьому помічник оперуповноваженого УКР ГУНП ОСОБА_6 , повідомив, що являється працівником поліції представившись, в розгорнутому вигляді пред`явив ОСОБА_4 своє службове посвідчення та висловив законну вимогу заглушити мотор транспортного засобу та вийти з нього.
Однак ОСОБА_4 усвідомлюючи, що вказані працівники поліції перебувають при виконанні своїх службових обов`язків, не виконав законні вимоги, а натомість почав здійснювати рух автомобілем, внаслідок чого помічник оперуповноваженого УКР ГУНП ОСОБА_6 , намагаючись відчинити двері автомобіля, які були зачинені зсередини, ліктем правої руки розбив бокове вікно зі сторони водія з метою затримання осіб причетних до вчинення злочину.
Незважаючи на вказані обставини, ОСОБА_4 продовжив рух автомобілем, чим вчиняв активні дії, спрямовані на перешкоджання виконанню потерпілим своєї законної діяльності, зокрема щодо вжиття заходів з метою затримання осіб, після вчинення останніми кримінального правопорушення, та при цьому протягнув помічника оперуповноваженого УКР ГУНП ОСОБА_6 близько 3 метрів, в ході чого відштовхував останнього, після чого вказаний автомобіль був зупинений працівниками поліції ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 2 ст. 342 КК України, визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті та дав суду показання про те, що 29.01.2018, близько 19:00 год., перебував за кермом автомобіля марки ВАЗ 2109, д.р.н. НОМЕР_1 , який був припаркований по вул. Городоцька, 319а, очікував вищевказаних товаришів, які відлучилися на деякий час. Повернувшись, здійснили посадку у даний автомобіль, де в подальшому з метою затримання їх, як таких, що причетні до вчинення злочину, ОСОБА_6 представився працівником поліції, пред`явивши йому своє службове посвідчення та висловив вимогу заглушити мотор транспортного засобу та вийти з нього, на що він не виконав вимог працівника поліції, почав здійснювати рух автомобілем, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_6 , намагаючись відчинити двері автомобіля, які були зачинені зсередини, ліктем правої руки розбив бокове вікно зі сторони водія, однак він продовжив рух автомобілем, при цьому протягнув потерпілого ОСОБА_6 близько 3 метрів, в ході чого відштовхував останнього, після чого вказаний автомобіль був зупинений працівниками поліції ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . У вчиненому щиро розкаюється, просить суд його суворо не карати.
Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою.
Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні опору працівнику правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 342 КК України.
При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.
Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості; особу винного, який раніше не судимий (матеріали кримінального провадження, а.с. 43), офіційно не працевлаштований, не перебуває на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра (а.с.49, 50).
Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, у виді штрафу.
На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.
Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-375 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.342 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.
Речовий доказ - автомобіль марки ?ВАЗ 2109?, д.р.н. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 повернути ОСОБА_4 .
Речові докази куртку та взуття ОСОБА_6 , передані на зберігання під розписку потерпілому ОСОБА_6 залишити законному власнику ОСОБА_6 .
Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова.
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: (підпис) ОСОБА_1
З оригіналом згідно.
Суддя: ОСОБА_1