н/п 1-кп/490/772/2017
В И Р О К
З участю сторін кримінального провадження: сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_5 ; сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
08 листопада 2014 року громадянин ОСОБА_3 уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України. Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 26.12.2014 № 343 солдат ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду механіка водія гаубичного самохідно - артилерійського взводу гаубичної самохідно - артилерійської батареї гаубичного самохідно - артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи зазначеної військової частини. 01 серпня 2016 року о 07 год. 50 хв. солдат ОСОБА_3 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, не з`явився вчасно без поважних причин до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 та у подальшому перебував за місцем фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби. 26 червня 2017 року о 10 год. 00 хв. солдат ОСОБА_3 добровільно прибув до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та того ж дня приступив до виконання службових обов`язків. Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, і дав показання про те, що у зазначений в обвинуваченні період він нез`явився вчасно на службу через сімейні обставини, а саме: вагітна дружина потребувала його допомоги, та весь час перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 . У вчиненому щиро кається.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також суд роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Дослідивши обставини справи, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, і кваліфікує його дії за ч.4 ст.407 КК України. При призначенні покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який характеризується за місцем проходження військової служби посередньо, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий. Як обставини справи, що пом`якшують покарання, суд враховує щире каяття обвинуваченого, участь в АТО, наявнісь на утриманні обвинуваченого малолітньої дитини. Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про можливість призначення ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі в межах мінімальної санкції ч.4 ст. 407 КК України, оскільки саме таке покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів. Одночасно, зважаючи на наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, суд вважає можливим виправлення засудженого без відбування покарання і звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст.75 КК України, із покладенням на нього обов`язків передбачених ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає, запобіжний захід не обирався. Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки.
Згідно ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків передбачених ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.
Суддя ОСОБА_1