Справа №583/1871/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/788/375/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Подання про обрання, зміну запобіжного заходу та продовження строків тримання під вартою, про проведення обшуку
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 вересня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 583/1871/16-к за апеляційною скаргою представника власника майна ТОВ «ВЕРІКОН-ГРЕЙД» ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 липня 2017 року, якою накладено арешт на вилучене під час обшуку майно,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7

представника власника майна адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:
В поданій апеляційній скарзі представник власника майна ТОВ «ВЕРІКОН-ГРЕЙД» адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вилучене під час обшуку майно не має жодного відношення до злочину, який розслідується, а тому не може бути належним та допустимим доказом, ухвала слідчого судді не містить відповідного обґрунтування та мотивації прийнятого рішення, слідчим суддею не було перевірено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочину та достатність доказів, що вказують на його вчинення, наслідки арешту майна для третіх осіб та підставу накладення арешту. Під час розгляду клопотання не було враховано те, що в приміщенні, в якому проводився обшук, здійснюється законна діяльність із розповсюдження білетів державних лотерей. Стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, які зумовлюють необхідність накладення арешту на майно. Також зазначає, що клопотання слідчого не відповідає вимогам закону, зокрема в ньому не зазначені відомості про власника майна та не долучені відповідні документи, а тому слідчий суддя повинен був повернути клопотання, внаслідок чого воно було розглянуто без участі представника власника майна.

11.07.2017 до Охтирського міськрайонного суду Сумської області з клопотанням про арешт майна, погодженим із прокурором Охтирської місцевої прокуратури, звернувся слідчий СВ Охтирського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 , яке обґрунтував тим, що Охтирським ВП ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактом здійснення невстановленими особами діяльності, пов`язаної з організацією проведення та надання можливості доступу до азартних ігор. 10.07.2017 на підставі ухвали слідчого судді по вул. Широкій, 6-А в м. Охтирка Сумської області був проведений обшук, під час якого було виявлено та вилучено одинадцять системних блоків, десять флеш-карт, світч, роутер, копії документів на 127 аркушах, зошит із чорновими записами.

Оскільки вилучене майно є доказом та знаряддям вчиненого злочину і є необхідність у його збереженні, то слідчий просив накласти на нього арешт.

Ухвалою слідчого судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17.07.2017 вказане клопотання слідчого було задоволено та накладено арешт на майно. Своє рішення слідчий суддя вмотивувала тим, що вилучені під час обшуку речі відповідають критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, доводи представника власника майна ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, доводи прокурора ОСОБА_7 про залишення рішення слідчого судді без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Розглянувши клопотання слідчого та наклавши арешт на майно, яке було вилучено під час обшуку приміщення по АДРЕСА_1 , слідчий суддя дійшла висновку про те, що вилучені під час обшуку речі відповідають критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Однак такі висновки слідчого судді, на думку колегії суддів, є необґрунтованими та не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч.2 вказаної статті, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При цьому, ч.3 ст.170 КПК України, встановлено, що у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи виключно за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 («Речові докази») цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.1 ст.173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим ч.1 ст.170 цього Кодексу, а згідно ч.2 цієї статті при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати, крім іншого:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження до ЄРДР були внесені відомості про те, що невстановлені особи всупереч вимогам ст.2 Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні» здійснюють діяльність, пов`язану з організацією проведення та надання можливості доступу до азартних ігор, зокрема в приміщенні по АДРЕСА_1 . 10.07.2017 на підставі ухвали слідчого судді у вказаному приміщенні був проведений обшук, під час якого було вилучено одинадцять системних блоків НР, десять флеш карток «Kingston» 16 GB, світч, WI-FI роутер, копії документів на 127 аркушах та зошит із чорновими записами.

За наслідками розгляду клопотання слідчим суддею було прийнято рішення накласти арешт на тимчасово вилучене майно з метою збереження речових доказів.

Разом з тим, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази того, що відносно вилученого майна існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, тобто було знаряддям чи предметом вчинення дій, направлених на зайняття гральним бізнесом, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Матеріали провадження містять лише витяг з ЄРДР, протокол обшуку та постанову про призначення експертизи, які ніяким чином не підтверджують зазначені у клопотанні слідчого обставини, та, які на думку колегії суддів, є явно не достатніми для прийняття рішення про накладення арешту на майно.

При цьому, слідчим суддею не було враховано відсутність обґрунтованої підозри, оскільки незважаючи на те, що це не є перешкодою для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, але в той же час має суттєве значення та повинно враховуватися з іншими обставинами у своїй сукупності, оскільки, на думку колегії суддів, в даному конкретному випадку матеріали кримінального провадження не містять доказів, які б свідчили як про наявність правової підстави для арешту майна, так і про існування сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом вчинення злочину, що повністю узгоджується з приписами ч.1 ст.170 КПК України.

Зокрема, як зазначалося вище, відомості за фактом здійснення в приміщенні по АДРЕСА_1 діяльності, пов`язаної з організацією проведення та надання можливості доступу до азартних ігор були внесені до ЄРДР 18.05.2016, однак поза увагою слідчого судді залишився той факт, що вказане приміщення було передано ТОВ «ВЕРІКОН-ГРЕЙД» у суборендне користування лише 01.07.2017, що не узгоджується з обставинами, які викладені в клопотання слідчого, а інших даних, які б це спростовували, стороною обвинувачення надано не було і матеріали кримінального провадження не містять.

Також слідчий суддя всупереч ч.2 ст.173 КПК України не врахував і розумність та співрозмірність обмеження права власності та наслідки арешту майна, так як застосований слідчим суддею спосіб арешту майна може негативно позначитися на інтересах підприємства.

При встановленні факту наявності (чи відсутності) підстав для арешту майна, колегія суддів керується не тільки положеннями національного кримінального процесуального законодавства, а враховує й практику з цього питання Європейського суду з прав людини (ч.5 ст.9 КПК), згідно якої, «для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи» (рішення у справі «АГОСІ проти Об`єднаного Королівства» (Agosi v. United Kingdom). Тобто заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» (Smirnov v. Russia) було висловлено правову позицію про те, що «при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина».

Таким чином, висновки слідчого судді про наявність підстав для накладення арешту на майно є необґрунтованими та не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Крім того, слідчий суддя не дотрималася вимог ч.1 ст.172 КПК України та без повідомлення власника майна чи його захисника (представника), розглянула клопотання слідчого про арешт майна без їх участі, чим істотно порушила вимоги кримінального процесуального закону.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу слідчого судді з наведених вище підстав і постановити нову ухвалу, якою відмовити слідчому в задоволенні клопотання про арешт майна, задовольнивши таким чином апеляційну скаргу представника ОСОБА_10 .

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ «ВЕРІКОН-ГРЕЙД» ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 липня 2017 року щодо накладення арешту на майно скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і постановити нову ухвалу.

Відмовити слідчому СВ Охтирського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4