УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2017 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах Компанії «S.I. Synchronized Incentives LTD» про скасування арешту майна,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту майна Компанії «S.I. Synchronized Incentives LTD» звернулась адвокат ОСОБА_4 .

Обґрунтовуючи клопотання, заявник зазначила, що 21.04.2017 ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва у справі № 754/5161/17 у кримінальному провадженні № 120 171 001 000 031 29 за ч. 4 ст. 190 КК України задоволене клопотання представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 та накладений арешт на нежитлові приміщення загальною площею 1834,9 м.кв. за адресою АДРЕСА_1 .

На думку ініціатора клопотання, актуальність подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження відсутня, оскільки Компанії «S.I. Synchronized Incentives LTD» та її посадові особи не є стороною у кримінальному провадженні, отже, належне компанії майно не підлягає арешту.

У зв`язку з цим, заявник просила скасувати арешт нежитлових приміщень загальною площею 1834,9 м.кв. за адресою вул. Смоленська, б. 31-33 «Б», м. Київ.

У судове засідання заявник, будучи повідомленою належним чином про день, час та місце розгляду клопотання, не з`явилась, про поважність причини неявки суд не повідомила.

Слідчий СУ ГУ НП у м. Києві просив відмовити у задоволенні клопотання, оскільки у разі скасування застосованого заходу забезпечення кримінального провадження існує реальна загроза подальшої реалізації нерухомого майна.

Слідчий суддя, заслухавши слідчого, дослідивши наявні документи, дійшов висновку про таке.
У силу ст. 131, 132 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які вживаються за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування відповідного заходу забезпечення.

При цьому підлягає врахуванню, чи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи потреби досудового розслідування, а також, чи може бути виконане завдання, для виконання якого сторона обвинувачення звертається з відповідним клопотанням.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 21.04.2017 задоволено клопотання представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 та накладений арешт на нежитлові приміщення загальною площею 1834,9 м.кв. за адресою вул. Смоленська, б. 31-33 «Б», м. Київ, що належать Компанії «S.I. Synchronized Incentives LTD».
Підставою для прийняття такого рішення стали встановлені під час досудового розслідування обставини протиправного виведення з обтяжень предмету іпотеки вказаних вище нежитлових приміщень та згодом зміну власності на нього шляхом незаконного переоформлення на підставних осіб, які є нерезидентами, зокрема, Компанію «S.I. Synchronized Incentives LTD».

З огляду на зазначене, ініційовано накладення арешту на нерухоме майно, оскільки нежитлові приміщення є об`єктом злочинних посягань.
Накладаючи арешт на зазначене майно, слідчий суддя врахував, що останнє відповідає критеріям, визначеним ст. 170 КПК, оскільки є достатні підстави вважати, що воно є предметом злочину, тобто є речовим доказом у кримінальному провадженні.
Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК арешт майна може бути скасований за клопотанням власника майна за умови, що останній доведе, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладений необґрунтовано.

Виходячи з вказаної процесуальної норми, на заявника покладається обов`язок довести ті обставини, які можуть стати підставою для скасування арешту.

Отже, власник майна або його представник повинен навести докази того, що на цій стадії розслідування втратив свою актуальність вищезазначений захід забезпечення або ж під час його застосування таке рішення прийняте безпідставно, тобто без урахування певних суттєвих обставин.

У той же час, оцінюючи наведені представником власника майна у клопотанні доводи, слідчий суддя не знаходить їх переконливими, оскільки вони не спростовують висновків слідчого судді, що зазначені нежитлові приміщення є доказом у кримінальному провадженні, отже залишається актуальним забезпечення їх схоронності шляхом заборони відчуження чи розпорядження ними. Наведене свідчать про обґрунтованість застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Крім того, заявник, не з`явившись до суду, позбавив слідчого суддю можливості дослідити додаткові доводи щодо ініційованого ним клопотання.

Слідчий суддя частково погоджується з аргументацією заявника щодо порушення рішенням про накладення арешту його права власності.

У той же час, право власності не є абсолютним, статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

У цьому випадку обмеження права власності Компанії «S.I. Synchronized Incentives LTD» відбулося на підставі судового рішення, тобто у спосіб, передбачений законом.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 132, 174, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах Компанії «S.I. Synchronized Incentives LTD» у кримінальному провадженні № 120 171 001 000 031 29 за ч. 4 ст. 190 КК України про скасування арешту майна відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1