АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1607/17 Справа № 192/1248/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2017 року якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жданове, Солонянського району, Дніпропетровської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

задоволено подання начальника Солонянського районного відділу Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про направлення для відбування покарання, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти рішення, яким відмовити у задоволенні подання начальника Солонянського районного відділу Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про направлення ОСОБА_7 для відбування покарання.

Оскаржуваною ухвалою суду частково задоволено подання начальника Солонянського районного відділу Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України та направлено засудженого ОСОБА_7 для відбування покарання у виді двох років позбавлення волі, призначеного йому вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2015 року.

Обгрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2015 року засудженого ОСОБА_7 було визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, від якого звільнено з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки та з покладенням на нього на підставі п. 4 ч. 1 ст. 76 КК України зокрема обов`язку періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
У подальшому засуджений, згідно листка реєстрації, 04 травня 2016 року, 03 жовтня 2016 року, 06 червня 2017 року і 19 червня 2017 року на реєстрацію не з`явився, поважність причин неявки не підтвердив, що було визнано судом підтвердженням відсутності в нього бажання стати на шлях виправлення та належною і достатньою підставою для направлення ОСОБА_7 для відбування призначеного покарання.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, ОСОБА_7 зазначає, що оскаржувана ухвала суду є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що згідно листку реєстрації та поданню він повинен був прибути на реєстрацію 04 травня 2016 року (середа) та 06 червня 2017 року (вівторок), що не відповідає покладеному на нього обов`язку з`являтися на реєстрацію у перший та третій понеділок кожного місяця.

Крім того, його неявка на реєстрацію 03 жовтня 2016 року була пов`язана з тим, що він перебував на роботі, на якій спочатку працював без оформлення, про що повідомляв інспекцію у своїх поясненнях. До того ж, не змігши прибути 03 жовтня 2016 року, він вже наступного дня сам прийшов на реєстрацію, про що свідчить його пояснення від 04 жовтня 2016 року, наявне у справі. Його неявка на реєстрацію 19 червня 2016 року була також пов`язана з тим, що він був на роботі, а в подальшому він уклав трудовий договір з роботодавцем, де працює і по теперішній час, що підтверджується наданою копією трудової книжки.

Вказує, що під час розгляду справи суд не повній мірі з`ясував усі обставини справи, які мають значення для вирішення питання для скасування звільнення від покарання з випробуванням, та дійшов неправильного висновку про те, що він ухилявся від виконання покладених на нього обов`язків.

Крім того зазначає, що в період випробувального строку будь-яких правопорушень він не вчиняв, працевлаштований, довідка-характеристика щодо нього будь-яких негативних відомостей не містить, в також він має неповнолітню дитину. Вважає, що під час розгляду справи поза розумним сумнівом не доведено, що він умисно ухилявся від виконання покладених на нього судом обов`язків.

Заслухавши суддю-доповідача; ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити; думку прокурора, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновків, що апеляційна скарга ОСОБА_7 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Так, відповідно до ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Згідно ст. 407 КПК України суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право зокрема скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу.

Згідно ч. 2 ст. 78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Відповідно до ч. 3 ст. 166 КВК України - у разі невиконання засудженим, звільненим від відбування покарання з випробуванням, обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, систематичного вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації застосовує до нього письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2015 року засуджено до двох років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на два роки, на підставі ст. 76 КК України на засудженого покладено обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти про зміну місця проживання та роботи кримінально-виконавчу інспекцію, куди періодично з`являтися для реєстрації.

Також з матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_7 у період з 16 травня 2016 року до 26 червня 2017 року регулярно та добросовісно з`являвся на відмітку до Солонянського районного відділу Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, загалом відвідавши її 42 рази, та не з`явився лише тричі, із значним розривом у часі між цими випадками, - 03 жовтня 2016 року, 06 червня 2017 року та 19 червня 2017 року (а.с. 18, 22). Таким чином, ці випадки є одиничними і не мають системного характеру, що міг би свідчити про небажання цього засудженого стати на шлях виправлення.

Крім того, є обґрунтованими і доводи апелянта щодо того, що день його неявки 06.06.2017 р. є вівторком, а отже не збігається з визначеними для нього днями явки на реєстрацію першим та третім понеділком кожного місяця (а.с. 17). Також приймається до уваги, що обвинувачений за місцем проживання характеризується нейтрально (а.с. 28), на даний час працевлаштований (а.с. 36, 50-52).

Аналізуючи наведені обставини у сукупності, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність достатніх підстав для направлення ОСОБА_7 для відбування покарання в порядку ч. 2 ст. 78 КК України як засудженого, що не виконує покладених на нього обов`язків, та вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання начальника Солонянського районного відділу Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про направлення для відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

Керуючись ст. 168 КВК України, ст. ст. 370, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 , задовольнити.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Подання начальника Солонянського районного відділу Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про направлення для відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_8 ОСОБА_4