У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 вересня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарях судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
за участі прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 , його захисника ОСОБА_9 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 , яка брала участь у судовому провадженні, на вирок Подільського районного суду м. Києва від 29 липня 2015 року у кримінальному провадженні № 120 141 000 700 067 00 стосовно
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, працюючого не офіційно, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , що проживав: АДРЕСА_2 , не судимого в силу ст. 89 КК України,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 186 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено за ч. 2 ст. 186 КК України покарання у виді 4 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 121 КК України - 9 років позбавлення волі та на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу ОСОБА_11 залишено тримання під вартою в Київському СІЗО.
Початок відбування строку покарання обраховується з моменту його затримання - 31.10.2014.
Постановлено стягнути з ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_13 2.642,0 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та на користь держави 343,98 грн. судових витрат.
По справі вирішено питання про долю речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні злочинів за наступних обставин.
14.09.2014, у вечірній час, перебуваючи по АДРЕСА_3 особа, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, будучи ображеним на ОСОБА_14 за те, що останній спричинив його матері тілесні ушкодження, вирішив помститись.
На ґрунті особистої неприязності у нього виник умисел на спричинення ОСОБА_14 тілесних ушкоджень, для цього він звернувся до ОСОБА_15 за допомогою у реалізації його плану щодо помсти ОСОБА_14 , на що останній погодився.
Після цього, 14.09.2014, близько 23 год. 30 хв., особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, та ОСОБА_11 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 , заздалегідь взявши із собою дерев`яні біти для нанесення тілесних ушкоджень, прибули до квартири АДРЕСА_4 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, особа, відносно якої матеріали виділено в окреме провадження, разом із ОСОБА_11 , зайшли до вищевказаної квартири, де на той час в кімнаті знаходився ОСОБА_14 . Після чого, вказана особа разом із ОСОБА_11 дерев`яними бітами, які принесли із собою, умисно почали наносити удари ОСОБА_14 в область голови та тіла, в результаті чого заподіяли ОСОБА_14 тяжкі тілесні ушкодження, в наслідок яких 16.09.2014 останній помер в Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 2329/2 від 02.12.2014 під час судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_14 виявлено наступні ушкодження:
А) відкрита черепно-мозкова травма-забійна рана над голівкою правої брови, забійна рана в лобній ділянці ближче до центру, садна на кінчику носа, синець в ділянці підборіддя, садно в ділянці лівого тім`яного горба, садно в потиличній ділянці по центру, синець в лобній ділянці ліворуч; крововиливи у м`які покриви волосяної частини голови в лобній ділянці ліворуч, тім`яній ділянці та по центру, в потиличній ділянці; перелом лобної кісти ліворуч, відповідно рані на голові з переходом його в передню черепну на верхню стійку лівої очниці, розповсюджений крововилив під м`яку мозкову оболонку лівої лобної долі, крововилив у шлуночки головного мозку; набряк-набухання тканини головного мозку.
Б) синець по заднє-зовнішній поверхні правого плеча з просвітленням в центрі, синець по заднє-зовнішній поверхні правого передпліччя в середній та нижній його третинах, синець на тильній поверхні правої кисті з переходом на великий палець, по зовнішній поверхні правого колінного суглобу розташований синець з вираженою набряклістю ділянки коліна та гомілки, по передній поверхні правої гомілки з забійною раною на його тлі по передньому краю великогомілкової кістки; по передній поверхні лівої гомілки розташований синець з саднами; синець в ділянці внутрішньої кісточки лівої гомілки; синець на великому пальці лівої стопи; синець на передній поверхні лівого колінного суглоба з просвітленням в центральній частині; закритий скалковий перелом голівки правої малогомілкової кістки; закритий перелом нижнього кінця правої стегнової кістки; закритий перелом правого наколінника; крововилив у правий колінний суглоб; закритий уламковий перелом правої ліктьової кістки.
Смерть ОСОБА_14 настала від множинних закритих переломів кісток кінцівок (перелом правої малогомілкової кістки, перелом правої стегнової кістки, перелом правого наколінника, перелом правої ліктьової кістки), які ускладнилися жировою емболією судин великого та малого кола кровообігу та шоком. Така причина смерті підтверджує наявність множинних ушкоджень, що викладені в описовій частині Висновку, перерозподілом кровотоку в нирках, морфологічними ознаками респіраторного дистресс-синдрому в легенях.
Зазначені множинні переломи кісток кінцівок (перелом правої малогомілкової кістки, перелом правої стегнової кістки, перелом правого наколінника, перелом правої ліктьової кістки), які ускладнилися жировою емболією судин великого та малого кола кровообігу та шоком мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя.
Між наявними множинними переломами кісток кінцівок та настанням смерті є прямий (причинно-наслідковий) зв`язок.
Наявна відкрита черепно-мозкова травма у вигляді ран, саден, синців на голові, перелому лобної кістки, крововиливів у м`які тканини волосяної частини голови, крововиливів під оболонки та в шлуночки головного мозку, з розвитком набряку-набухання тканини головного мозку має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя.
Характер наявних ушкоджень вказують на утворення черепно-мозкової травми, переломів кісток, множинних синців у ОСОБА_14 в результаті не менше як двадцяти ударів тупим циліндричним предметом, а також предметом з обмеженою поверхнею контакту (рукою, ногою) і могла утворитися 14.09.2014, близько 23 год. 30 хв. Всі наявні ушкодження наносились у короткий проміжок часу, встановити послідовність їх спричинення не є можливим.
Утворення наявних ушкоджень у ОСОБА_14 в результаті його падіння з вертикального положення (положення стоячи) виключається.
Крім цього, ОСОБА_16 09.10.2014 разом з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, приблизно о 23 год. 30 хв., перебуваючи біля продуктового магазину по вул. Галицькій, б. 13, в м. Києві, звернув свою увагу на раніше незнайомого йому ОСОБА_13 , в якого побачив під час розрахунку за спиртні напої у магазині гаманець з грошима, який останній помістив до лівої кишені своїх джинсів, в які був одягнений, та в нього, разом із невстановленою досудовим розслідуванням особою, виник умисел на їх відкрите викрадення.
Реалізуючи свій злочинний умисел, розподіливши між собою ролі, а саме: невстановлена досудовим розслідуванням особа повинна була відвести потерпілого в бік, під приводом розмови та шляхом нанесення удару дезорієнтувати потерпілого, а ОСОБА_11 , в свою чергу, перевірити наявність в останнього майна, яким потім заволодіти.
В подальшому, невстановлена досудовим розслідуванням особа, діючи згідно розподілених ролей, під приводом розмови відвела ОСОБА_13 в сторону за вказаний магазин, де, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, нанесла один удар в обличчя потерпілого, від чого останній впав на землю, після чого ОСОБА_16 , застосовуючи насильство, яке не є небезпечним життя чи здоров`я потерпілого, наносячи близько трьох ударів кулаками по обличчю потерпілого та заламуючи ліву руку останнього за спиною, відкрито викрав з лівої кишені джинсів ОСОБА_13 , в які той був одягнений, гаманець із грошима в сумі 1.800,0 грн. та 1.000,0 російських рублів, які згідно курсу НБУ станом на 09.10.2014 становили - 342,0 грн. Невстановлена досудовим розслідуванням особа в цей час, наносячи близько двох ударів кулаками по тілу потерпілого та заламуючи праву руку останнього за спиною, відкрито викрала з правої кишені джинсів ОСОБА_13 мобільний телефон Нокіа С300, вартістю 550,0 грн.
Після цього вони з місця вчинення злочину зникли, завдавши потерпілому збитки на суму 2.692,0 грн. і викраденим розпорядились на власний розсуд.
Не погоджуючись із зазначеним вироком, обвинувачений ОСОБА_11 в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.
При цьому обвинувачений посилається на те, що його винуватість у вчиненні злочинів не доведена, а тому він в апеляційній скарзі заявив клопотання фактично про дослідження в суді апеляційної інстанції всіх доказів у провадженні.
Так, ОСОБА_11 вважає, що якщо речові докази не були досліджені безпосередньо у суді, то вони не можуть бути доказами в справі, а саме: не був досліджений одяг ОСОБА_14 , не встановлений по справі і безпосередній предмет спричинення потерпілому тілесних ушкоджень - біти; не встановив суд і свідка ОСОБА_17 , який викликав швидку допомогу, не допитувався експерт. Суд безгрунтовно не взяв до уваги показання ОСОБА_18 , свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які вказували на його невинуватість у побитті ОСОБА_14 , та дана неналежна оцінка щодо поданих ними заяв на неправомірні дії працівників міліції, які чинили на них тиск під час проведення досудового розслідування з метою дачі ними неправдивих показань відносно нього-обвинуваченого щодо його участі у вчиненні злочину.
Заперечує обвинувачений і проти взяття до уваги показань свідка ОСОБА_21 , на яку чинився тиск органом досудового розслідування, шляхом утримування її протягом трьох діб в райвідділі міліції. Не взяв суд до уваги і становище свідка в суспільстві, яка не працює, перебуває в алкогольній залежності та жебракує.
Не визнає він- ОСОБА_11 свою винуватість і у вчиненні грабежу щодо ОСОБА_13 , а доказ у виді уламків мобільного телефону потерпілого - є недопустимим, оскільки не доведено, що це уламки саме телефону ОСОБА_13 , який також не дав документів, що підтверджують отримання кредиту в банку для покупки даного телефону, чек на його придбання і т.і. Не підтвердив свідок ОСОБА_22 обставин його-обвинуваченого перебування в магазині чи біля нього разом з потерпілим.
Вказує і на таке порушення як вирішення питання 22.06.2015 при продовженні йому строку тримання під вартою без захисника.
Захисник ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та провадження у справі закрити за недоведеністю вини ОСОБА_11 у вчиненні злочинів.
При цьому, проаналізувавши докази, які викладені у вироку, захисник посилається на те, що вина обвинуваченого у побитті ОСОБА_14 підтверджується лише показаннями свідка ОСОБА_21 , яка під час подій перебувала в стані алкогольного сп`яніння в кухні і є особою, що зловживає алкогольними напоями.
Вважає відсутніми і докази вини ОСОБА_11 щодо епізоду по відношенню до потерпілого ОСОБА_13 , оскільки свідок ОСОБА_22 , який, знаючи обвинуваченого як покупця магазину, 09.10.2014 ОСОБА_11 біля магазину не бачив. Сам же потерпілий дає суперечливі показання щодо наявності у нього коштів, які були викрадені, плутає скільки осіб його били та як саме його били, а також хто саме викрав мобільний телефон, а хто - гроші. Не міг потерпілий підтвердити наявність у нього як певної суми грошей, так і мобільного телефону, в кольорах корпусу якого він також не надав однозначних пояснень, як і не підтвердив власність на нього.
В клопотаннях до суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_11 змінив апеляційні вимоги та, виказавши прохання про визнання недопустимими доказами в провадженні, просив звільнити його від відповідальності за відсутності доказів його винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 121 КК України, які підтримав захисник ОСОБА_9 .
У зверненні до суду апеляційної інстанції 11.09.2017 ОСОБА_11 вказав, що повністю визнає свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, щиро кається та просив пом`якшити йому покарання, застосувавши положення ст. 69 КК України, що підтримано захисниками ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_12 , яка брала участь у судовому провадженні, не оспорюючи доведеності винуватості ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 121 КК України, та правильності кваліфікації його дій, просить вирок в частині призначеного обвинуваченому покарання скасувати, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_11 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 121 КК України - 9 років позбавлення волі та на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно призначити покарання у виді 10 років позбавлення волі.
При цьому прокурор посилається на те, що при призначенні судом першої інстанції ОСОБА_11 покарання, в достатній мірі не враховані дані про особу обвинуваченого, те, що він не працював і суспільно-корисною діяльністю не займався, не судимий в ст. 89 КК України, тобто раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.
При призначенні покарання, на думку прокурора, також не врахована суспільна небезпека вчинених ОСОБА_11 злочинів, які відноситься до категорії тяжких, суб`єктивна сторона яких характеризується прямим умислом.
А тому прокурор вважає, що призначене судом покарання, є недостатнім для виправлення ОСОБА_11 та попередження нових злочинів в майбутньому.
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення обвинуваченого, який фактично частково визнав свою вину, щиро розкаявся та просив пом`якшити призначене йому покарання з застосуванням ст. 69 КК України, пояснення захисників на підтримку доводів обвинуваченого щодо зміни апеляційних вимог, пояснення прокурорів, які підтримали апеляційну скаргу прокурора, яка брала участь в провадженні суду першої інстанції, та заперечували проти апеляційних вимог сторони захисту, дослідивши докази на задоволення клопотань сторін у провадженні, допитавши експерта ОСОБА_23 , свідка ОСОБА_24 , дослідивши додатково докази, що надійшли до суду апеляційної інстанції, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_11 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши апеляційні вимоги сторін у провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України, у межах апеляційних скарг у обсязі, підтриманому сторонами провадження у суді апеляційної інстанції.
В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_11 по пред`явленому йому обвинуваченню винуватим себе не визнав у повному обсязі та дав відповідні показання.
Проте, обвинувачений ОСОБА_11 , у суді апеляційної інстанції 11.09.2017, вказуючи, що винуватим себе визнає повністю та щиро кається, дав наступні показання.
По епізоду кримінального правопорушення від 14.09.2014 стосовно потерпілого ОСОБА_14 .
Так, 14.09.2014, він- ОСОБА_11 перебував у дворі будинку по вул. Вітряні Гори, № 21/7, у м. Києві біля автомобіля, яким він керував - Деу Ланос, коли до нього підійшли ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та особа на ім`я ОСОБА_25 та попросили, щоб він- ОСОБА_11 їх відвіз до хлопця, як в подальшому виявилося ОСОБА_14 , який побив матір ОСОБА_18 .
Він- ОСОБА_11 погодився, оскільки хотів для себе з`ясувати навіщо ОСОБА_14 побив матір ОСОБА_18 .
Умислу чи розмови про побиття ОСОБА_14 ні у кого з присутніх не було. І тільки потім в квартирі у нього особисто виник умисел вдарити ОСОБА_14 .
В квартиру вони зайшли уп`ятьох. Йому- ОСОБА_11 ОСОБА_21 , яка перебувала у квартирі ОСОБА_14 сказала, що останній побив її- ОСОБА_21 та матір ОСОБА_18 .
Зайшовши до кімнати, де знаходився ОСОБА_14 , останній став йому говорити, що він жінку не бив.
Зі словами, що ОСОБА_14 його обманює, він- ОСОБА_11 ударив ОСОБА_14 декілька раз по голові, бо останній почав йому нахабно відповідати, що нікого не чіпав та не бив, а ОСОБА_21 йому- ОСОБА_11 особисто говорила, що бив і її, і маму ОСОБА_26 , а тому у нього- ОСОБА_11 і виникло бажання вдарити ОСОБА_14 .
Він- ОСОБА_11 ОСОБА_14 вдарив кулаком.
ОСОБА_18 цього не бачив.
Біти дійсно були. Він- ОСОБА_11 доставав біти.
Біта була у ОСОБА_18 та у ОСОБА_19 .
Коли ОСОБА_18 почав дуже бити ОСОБА_14 , він- ОСОБА_11 забрав у нього біту та сказав, щоб той не переборщив.
Коли вони вийшли з кімнати, він-обвинувачений сказав ОСОБА_21 викликати швидку медичну допомогу та надати самій ОСОБА_14 першу допомогу.
У ОСОБА_14 на голові було садно та кров на обличчі.
Він- ОСОБА_11 сказав ОСОБА_21 взяти ганчірку та витерти обличчя ОСОБА_14 , а якщо йому погано, то викликати швидку медичну допомогу. Після цього ОСОБА_19 та хлопці почали вивертати шафи в квартирі ОСОБА_14 .
Так як він- ОСОБА_11 поспішав, то запропонував хлопцям зустрітися назавтра, щоб поспілкуватись, у тому числі з ОСОБА_14 .
Вони з хлопцями та ОСОБА_21 пішли з квартири на вулицю.
Він- ОСОБА_11 бачив, що у ОСОБА_14 пішла кров з садна на голові та його було погано.
ОСОБА_21 , яка була з ними на вулиці, він сказав повернутися та подивитися, що з ОСОБА_14 , а якщо тому погано, то викликати швидку медичну допомогу. Також він сказав їй взяти ганчірку та витерти ОСОБА_14 кров.
На наступний день він- ОСОБА_11 не приходив до квартири ОСОБА_14 , бо дізнався, що ОСОБА_14 забрали у лікарню, а їх розшукує міліція.
ОСОБА_14 бив бітою ОСОБА_18 по руках та ногах, запитуючи при цьому, якою рукою чи ногою той бив його матір. Бив ОСОБА_18 по правій руці та правій нозі ОСОБА_14 , як видно і з висновку судово-медичної експертизи.
Він- ОСОБА_11 особисто вдарив ОСОБА_14 разів зо три в голову, від чого у ОСОБА_14 тріснула шкіра на голові, виникло садно, з якого пішла кров, а також він дав потерпілому пару ляпасів, стусанів.
Крім того ОСОБА_11 в суді першої інстанції пояснював, що у вечері 14.09.2014, ОСОБА_18 повідомив, що його маму побили і йому потрібна допомога, щоб розв`язати це питання з ОСОБА_14 .
До квартири ОСОБА_14 увійшли п`ятеро: він- ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та особа на ім`я ОСОБА_25 .
Двері відчинила ОСОБА_21 , яка на запитання повідомила, що ОСОБА_14 перебуває в кімнаті в нетверезому стані. Також ОСОБА_21 повідомила, що матір ОСОБА_18 побили в квартирі ОСОБА_14 за те, що вона просила дати їй горілки. Бив її і ОСОБА_14 .
Коли він- ОСОБА_11 вийшов з кухні, де спілкувався з ОСОБА_21 , то побачив в руках ОСОБА_18 палицю довжиною до 60 см., якою той бив ОСОБА_14 . Після побиття ОСОБА_14 вже не вставав.
Потім всі разом вийшли на вулицю.
Він казав ОСОБА_21 , щоб вона пішла подивитися як себе почуває ОСОБА_14 , що залишився в квартирі.
Згодом викликали ОСОБА_14 швидку медичну допомогу.
Наступного дня він дізнався, що ОСОБА_18 затримали, а згодом затримали ОСОБА_20 та ОСОБА_19 .
Мати ОСОБА_18 повідомила ОСОБА_19 , що ОСОБА_14 помер у лікарні.
Отже, ОСОБА_11 в суді апеляційної інстанції свою вину по даному епізоду кримінального правопорушення визнав частково, не вказуючи на свої дії по відношенню до ОСОБА_14 , як йому пред`явлено обвинувачення та встановив суд першої інстанції.
Не дивлячись на часткове визнання ОСОБА_11 своєї вини по епізоду від 14.09.2014, його винуватість у спричиненні тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_14 , що спричинило смерть потерпілого, за обставин, викладених у вироку суду першої інстанції, повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.
Потерпіла ОСОБА_27 в суді першої інстанції показала, що про смерть двоюрідного брата - ОСОБА_14 вона дізналася від працівників лікарні, куди, за повідомленням сусідів, його забрали з квартири після побиття.
Вказала потерпіла і на те, що ОСОБА_14 колись лікувався від алкогольної залежності і після цього спиртним не зловживав. Однак, згодом у нього з`явилась якась жінка і він знову почав зловживати алкогольними напоями.
Як пояснила в суді першої інстанції свідок ОСОБА_21 , ОСОБА_11 вона бачила лише під час побиття ОСОБА_14 14.09.2014 у квартирі АДРЕСА_4 .
А саме, приблизно о 24 годині, до квартири зайшли п`ятеро хлопців, серед яких були ОСОБА_16 та ОСОБА_18 , у яких були біти кольору дерева. Вони направилися до ліжка в кімнаті, на якому перебував в нетверезому стані ОСОБА_14 , та стали у нього запитувати, навіщо він бив матір ОСОБА_18 - ОСОБА_26 , після чого ОСОБА_18 вдарив ОСОБА_14 . Потім ОСОБА_14 били бітами і ОСОБА_18 , і ОСОБА_11 .
Вона категорично наполягає, що ОСОБА_11 бив по правій нозі та руці ОСОБА_14 бітою.
Побиття ОСОБА_14 відбувалося протягом приблизно 10 хвилин. При цьому ОСОБА_18 виказував ОСОБА_14 , що той буде лежати, як і його- ОСОБА_18 матір в лікарні швидкої допомоги.
Інші троє присутніх хлопців до ОСОБА_14 насильство не застосовували, але перевіряли, що є у шафах та сервантах.
На якомусь етапі побиття ОСОБА_14 , ОСОБА_11 сказав ОСОБА_18 , що досить бити ОСОБА_14 , а їй- ОСОБА_21 сказав, щоб вона принесла мокру ганчірку з холодною водою, що вона і зробила. Ганчіркою вона витирала ОСОБА_14 кров з голови.
Під час побиття ОСОБА_14 до квартири зайшли знайомі останнього - ОСОБА_25 та ОСОБА_28 , які не намагалися захистити ОСОБА_14 , після чого всі вийшли на вулицю, а вона виконала пропозицію ОСОБА_11 повернутися до квартири, де подивилася чи живий ОСОБА_14 . Останній скаржився і говорив, що в нього болить голова, яку він не міг повернути.
Вона запропонувала ОСОБА_14 викликати швидку медичну допомогу, але він відмовився.
Побачивши, що ОСОБА_14 почав втрачати свідомість, вона попросила, щоб ОСОБА_25 викликав швидку медичну допомогу.
Особисто вона не намагалася припинити побиття ОСОБА_14 , так як боялася за своє життя.
Під час досудового розслідування, після її допиту, вона по фотокартках впізнала ОСОБА_11 .
Як видно з даних протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.09.2014, свідок ОСОБА_21 з числа фотографій чотирьох осіб впізнала ОСОБА_11 як особу, яка близько 23 год. 14.09.2014, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_4 , бейсбольною бітою наносив удари ОСОБА_14 по тілу та голові (а.п. 178-180 т.1).
Підстав для обмови свідком ОСОБА_21 обвинуваченого ОСОБА_11 - не вбачається.
Не послалася на такі обставини, щоб заслуговували на увагу, і сторона захисту.
Не є такими обставинами і твердження захисту в апеляційних скаргах щодо перебування ОСОБА_21 під час подій 14.09.2014 у стані алкогольного сп`яніння, що само ні на що не вказує, ще і при тому, що вона виконувала вказівки ОСОБА_11 по наданню допомоги ОСОБА_14 і могла побоюватися за своє здоров`я чи життя у зв`язку з активною поведінкою ОСОБА_11 та ОСОБА_18 по спричиненню тілесних ушкоджень ОСОБА_14 та бездіяльністю знайомих останнього, що прийшли в квартиру.
Не знайшли свого підтвердження в матеріалах провадження і негативні дані стосовно особи ОСОБА_21 (а.п. 87 т. 5), на зворотність чого наполягала сторона захисту в апеляційних скаргах, які, за будь-яких умов, також не можуть вказувати на нещирість показань свідка ОСОБА_21 , які є послідовними, вони узгоджуються частково з показаннями інших учасників подій 14.09.2014, у тому числі з показаннями ОСОБА_11 в суді апеляційної інстанції про те, що в побитті ОСОБА_14 із присутніх п`яти хлопців, приймали участь тільки ОСОБА_18 та ОСОБА_11 , про наявність декількох біт, про побиття ОСОБА_14 , у тому числі і бітою, про локалізацію нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 , зокрема, в голову та по правій руці та нозі ОСОБА_14 , про припинення побиття ОСОБА_14 саме з ініціативи ОСОБА_11 , який і запропонував викликати для потерпілого швидку медичну допомогу, а тому суд знайшов їх правдивими та ґрунтовно поклав в основу обвинувального вироку, з чим погоджується і колегія суддів, вважаючи, що часткове визнання вини ОСОБА_11 спрямоване на зменшення своєї відповідальності за вчинене.
Крім показань свідка ОСОБА_21 винуватість ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення стосовно ОСОБА_14 підтверджується і іншими доказами в провадженні.
Так, з показань свідка ОСОБА_20 в суді першої інстанції вбачається, що дійсно, за скаргами ОСОБА_18 про сильне побиття його матері, після чого вона опинилася в лікарні, вони приїхали до квартири ОСОБА_14 щоб розібратися в події, при цьому у ОСОБА_18 була біта. ОСОБА_14 в квартирі били по всім частинам тіла, а потім з`ясовували у потерпілого чи не потрібна йому медична допомога, на що той відповів відмовою.
Побиття ОСОБА_14 припинив ОСОБА_11 .
На такі ж обставини вказав суду першої інстанції свідок ОСОБА_19 , пояснивши, що ОСОБА_18 його першого запросив поговорити з ОСОБА_14 щодо з`ясування обставин побиття матері ОСОБА_29 , на що він-свідок погодився та запросив прийняти участь у розмові з ОСОБА_14 - ОСОБА_11 , ОСОБА_20 та ОСОБА_25 .
В квартирі, крім них п`ятьох, ОСОБА_14 та ОСОБА_21 нікого не було.
Дійсно, ОСОБА_14 , який перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння, побили дерев`яною палицею, йому нанесли більше 10 ударів. У побитті приймав участь ОСОБА_18 , при цьому він кричав, що вб`є ОСОБА_14 .
Загалом в квартирі вони перебували приблизно 10 хвилин.
ОСОБА_11 запропонував викликати для потерпілого швидку медичну допомогу.
З показань свідка ОСОБА_18 у судах першої та апеляційної інстанції вбачається, що його мама - ОСОБА_26 підтримувала дружні відносини з ОСОБА_14 , у квартирі якого збиралися особи, які зловживали алкогольними напоями та вживали наркотичні засоби. Мама там інколи ночувала, а коли він її забирав, то на нього присутні кидалися з ножами та пляшками.
14.09.2014 йому повідомили, що мама перебуває у лікарні, яка йому розповіла, що її хотіли зґвалтувати і побили ОСОБА_14 та ще двоє чоловіків, у зв`язку з чим вона опинилася в лікарні у тяжкому стані.
Приїхавши додому, він взяв дерев`яну палицю-ніжку від стільця для самооборони, з якою хотів поїхати до ОСОБА_14 та розібратися в ситуації, яка склалася. На вулиці він зустрів ОСОБА_19 , якому про все розповів та запропонував поїхати з ним, оскільки йому на той час було всього 16 років. ОСОБА_19 , у свою чергу, покликав ОСОБА_11 та ОСОБА_20 , з якими всі разом поїхали до квартири ОСОБА_14 . Двері квартири відчинила ОСОБА_30 , яка раніше приходила до його- ОСОБА_18 мами - ОСОБА_26 .
Він- ОСОБА_18 пройшов в кімнату квартири, де спав ОСОБА_14 .
Розбудивши ОСОБА_14 , він- ОСОБА_18 запитав, навіщо той побив маму, але ОСОБА_14 відповів, що нічого не знає, а його-свідка мамі - ОСОБА_26 мало дали, після чого почав його з мамою ображати, у зв`язку з чим він- ОСОБА_18 наніс ОСОБА_14 удари палицею по ліктях та по колінах. Його дії припинив ОСОБА_11 .
Не заперечував ОСОБА_18 і обставин того, що під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях щодо себе та ОСОБА_11 , а також в судовому засіданні суду першої інстанції стосовно себе, він давав показання, що ОСОБА_14 наносив удари і ОСОБА_11 , хоча, насправді, як пояснив ОСОБА_18 , у тому числі суду апеляційної інстанції, участі в побитті ОСОБА_14 . ОСОБА_11 не приймав, а обмовив він ОСОБА_11 у зв`язку з застосуванням до нього- ОСОБА_18 психологічного тиску з боку працівників правоохоронних органів.
Дані доводи свідка ОСОБА_18 про застосування до нього психологічного тиску, у зв`язку з чим він обмовив ОСОБА_11 , - були перевірені судом першої інстанції в досліджуваному кримінальному провадженні і ґрунтовно, за обставин, вказаних у вироку суду, визнані безпідставними.
З даними висновками погоджується і колегія суддів, оскільки ОСОБА_11 в суді апеляційної інстанції, визнавши свою вину, вказав на свою участь в побитті ОСОБА_14 разом з ОСОБА_18 , при цьому пояснивши, що ОСОБА_18 бив ОСОБА_14 палицею по кінцівках, що узгоджується з показаннями ОСОБА_18 , а він- ОСОБА_11 бив ОСОБА_14 у голову, що частково узгоджується з показаннями свідка ОСОБА_21 .
При цьому не можна не послатися і на те, що ОСОБА_18 при розгляді провадження в Подільському районному суді м. Києва 19.12.2014 стосовно себе послідовно вказував на участь ОСОБА_11 в побитті ОСОБА_14 і заподіянні потерпілому тілесних ушкоджень за обставин, встановлених судом першої інстанції в кримінальному провадженні стосовно нього- ОСОБА_18 , як і при першому своєму допиті у досліджуваному кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_11 , коли саме працівникам правоохоронних органів і стали відомі обставини вчиненого правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
У зв`язку з повним визнанням ОСОБА_18 своєї вини в судовому засіданні 19.12.2014 було визнано недоцільним дослідження доказів у провадженні на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України та вироком Подільського районного суду м. Києва від 19.12.2014 ОСОБА_18 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України за спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, вчинене групою осіб (а.п. 198-200 т. 2), який ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва від 27.04.2015 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_18 на суворість призначеного йому покарання - залишено без змін (а.п. 202-206 т. 2).
Водночас, як указано у вироку Подільського районного суду м. Києва від 19.12.2014, ОСОБА_18 показав, що 14.09.2014 він домовився з ОСОБА_11 про помсту ОСОБА_14 , який спричинив його матері- ОСОБА_26 тілесні ушкодження. В цей же день, вони, заздалегідь взявши із собою дерев`яні біти для нанесення тілесних ушкоджень, зайшли до квартири АДРЕСА_4 та нанесли чисельні удари ОСОБА_14 по голові, руках та ногах, в результаті чого заподіяли ОСОБА_14 тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких останній ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у лікарні.
З даних показань ОСОБА_18 видно, що до квартири ОСОБА_14 вони прибули з метою помсти останньому на ґрунті особистої неприязні та спричинення потерпілому тілесних ушкоджень для чого взяли з собою дерев`яні біти, що частково узгоджується з показаннями ОСОБА_11 в суді апеляційної інстанції.
В подальшому ОСОБА_18 змінив свої показання, стверджуючи, що він один бив дерев`яною палицею ОСОБА_14 .
Проте, зміна показань ОСОБА_18 та показання свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_19 щодо неучасті ОСОБА_11 у побитті ОСОБА_14 , як суд першої інстанції, так і колегія суддів розцінює як намагання останніх допомогти ОСОБА_11 уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, оскільки сам ОСОБА_11 вказав в суді апеляційної інстанції на свою участь у спричиненні ОСОБА_14 тілесних ушкоджень.
Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції були перевірені доводи ОСОБА_18 про застосування до нього недозволених методів досудового розслідування з вимогами працівників міліції дати неправдиві свідчення стосовно участі ОСОБА_11 в побитті ОСОБА_14 шляхом допиту слідчих ОСОБА_31 та ОСОБА_32 та дослідження постанови слідчого в особливо важливих справах прокуратури міста Києва від 20.05.2015, якою кримінальне провадження закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, за доводами ОСОБА_18 , як і за доводами свідка ОСОБА_19 щодо тиску на нього з боку працівника міліції при дачі показань в даному провадженні стосовно ОСОБА_11 (а.п. 209-212 т. 2).
Згідно протоколу огляду місця події від 16.09.2014, а саме медичної палати № 917 відділення Політравми Київської клінічної лікарні швидкої допомоги, де перебував ОСОБА_14 , було виявлено в шафі одяг зі слідами бурого кольору, зокрема, сорочку сірого кольору (а.п. 195-197 т. 1), яка, наряду з іншим одягом і взуттям ОСОБА_14 , були визнані речовими доказами, переданими на відповідне зберігання до камери речових доказів Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві (а.п. 198, 199 т. 1).
Копія паспорту ОСОБА_14 вказує, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 (а.п. 182, 183 т. 1).
На підставі даних протоколу огляду місця події від 18.09.2014, в квартирі АДРЕСА_4 , виявлено речі зі слідами речовини бурого кольору, у тому числі: дві наволочки, майку-футболку (а.п. 191, 192 т. 1), що були визнані речовими доказами в провадженні та поміщені на зберігання в камеру речових доказів Подільського РУ ГУ МВС України в. Києві (а.п. 193, 194).
Неузгодженість щодо дат проведення огляду місця події від 18.09.2014, під час якого були вилучені дві наволочки та футболка з слідами бурого кольору та визнання їх речовими доказами в провадженні 17.09.2014, колегія суддів відносить до очевидних описок, які не впливають на правильність складання протоколу огляду місця події від 18.09.2014, який був проведений в присутності понятих, ОСОБА_21 , яка перебувала в квартирі, з дозволу та в присутності сестри ОСОБА_14 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , - потерпілої ОСОБА_27 , при тому, що стороною захисту не оспорюються обставини того, що під час побиття ОСОБА_14 він був у крові, у зв`язку з чим, за пропозицією обвинуваченого ОСОБА_11 , свідок ОСОБА_21 витирала ганчіркою у нього з обличчя кров (а.п. 191-194 т.1).
Підстави для дослідження речових доказів в суді першої та апеляційної інстанції тільки на предмет наявності на них слідів бурого кольору - не є переконливими.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 2329/2 від 02.12.2014 під час судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_14 виявлено наступні ушкодження:
А) відкрита черепно-мозкова травма-забійна рана над голівкою правої брови, забійна рана в лобній ділянці ближче до центру, садна на кінчику носа, синець в ділянці підборіддя, садно в ділянці лівого тім`яного горба, садно в потиличній ділянці по центру, синець в лобній ділянці ліворуч; крововиливи у м`які покриви волосяної частини голови в лобній ділянці ліворуч, тім`яній ділянці та по центру, в потиличній ділянці; перелом лобної кісти ліворуч, відповідно рані на голові з переходом його в передню черепну на верхню стійку лівої очниці, розповсюджений крововилив під м`яку мозкову оболонку лівої лобної долі, крововилив у шлуночки головного мозку; набряк-набухання тканини головного мозку.
Б) синець по заднє-зовнішній поверхні правого плеча з просвітленням в центрі, синець по заднє-зовнішній поверхні правого передпліччя в середній та нижній його третинах, синець на тильній поверхні правої кисті з переходом на великий палець, по зовнішній поверхні правого колінного суглобу розташований синець з вираженою набряклістю ділянки коліна та гомілки, по передній поверхні правої гомілки з забійною раною на його тлі по передньому краю великогомілкової кістки; по передній поверхні лівої гомілки розташований синець з саднами; синець в ділянці внутрішньої кісточки лівої гомілки; синець на великому пальці лівої стопи; синець на передній поверхні лівого колінного суглоба з просвітленням в центральній частині; закритий скалковий перелом голівки правої малогомілкової кістки; закритий перелом нижнього кінця правої стегнової кістки; закритий перелом правого наколінника; крововилив у правий колінний суглоб; закритий уламковий перелом правої ліктьової кістки.
Смерть ОСОБА_14 настала від множинних закритих переломів кісток кінцівок (перелом правої малогомілкової кістки, перелом правої стегнової кістки, перелом правого наколінника, перелом правої ліктьової кістки), які ускладнилися жировою емболією судин великого та малого кола кровообігу та шоком. Така причина смерті підтверджує наявність множинних ушкоджень, що викладені в описовій частині Висновку, перерозподілом кровотоку в нирках, морфологічними ознаками респіраторного дистресс-синдрому в легенях.
Зазначені множинні переломи кісток кінцівок (перелом правої малогомілкової кістки, перелом правої стегнової кістки, перелом правого наколінника, перелом правої ліктьової кістки), які ускладнилися жировою емболією судин великого та малого кола кровообігу та шоком мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя.
Між наявними множинними переломами кісток кінцівок та настанням смерті є прямий (причинно-наслідковий) зв`язок.
Наявна відкрита черепно-мозкова травма у вигляді ран, саден, синців на голові, перелому лобної кістки, крововиливів у м`які тканини волосяної частини голови, крововиливів під оболонки та в шлуночки головного мозку, з розвитком набряку-набухання тканини головного мозку має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя.
Характер наявних ушкоджень вказують на утворення черепно-мозкової травми, переломів кісток, множинних синців у ОСОБА_14 в результаті не менше як двадцяти ударів тупим циліндричним предметом, а також предметом з обмеженою поверхнею контакту (рукою, ногою) і могла утворитися 14.09.2014, близько 23 год. 30 хв. Всі наявні ушкодження наносились у короткий проміжок часу, встановити послідовність їх спричинення не є можливим.
Утворення наявних ушкоджень у ОСОБА_14 в результаті його падіння з вертикального положення (положення стоячи) виключається (а.п. 185-190 т. 1).
Дані висновки підтвердив в суді апеляційної інстанції експерт ОСОБА_23 , зазначивши, що з даними тілесними ушкодженнями ОСОБА_14 міг здійснювати тільки деякі рухи, а не активно пересуватися, що може вказувати лише на те, що всі тілесні ушкодження він отримав саме в кімнаті квартири АДРЕСА_4 , звідки він і був доставлений в лікарню швидкої медичної допомоги, а не отримати тілесні ушкодження в іншому місці, наприклад, біля Вареничної по пр-ту Свободи, 30/20, в м. Києві, як про це викладено в історії хвороби ОСОБА_14 , що знайшло своє відображення з посиланням на історію хвороби і в експертному висновку (а.п. 186 т. 1).
Як пояснила в судовому засіданні апеляційної інстанції 22.09.2016 свідок ОСОБА_24 , вона як лікар швидкої медичної допомоги приїхала 15.09.2014 на виклик в квартиру, де перебував ОСОБА_14 , який дійсно пояснив, що його побили біля Вареничної, що і було відображено у відповідних документах зі слів потерпілого, який перебував в стані алкогольного сп`яніння.
За її-свідка спостереженнями, як вона пам`ятає події від 15.09.2014, ОСОБА_14 був у свідомості, у нього була рана на голові і травмована нога, він не видавався тяжко хворим.
ОСОБА_14 було доставлено в лікарню швидкої медичної допомоги.
Показання свідка ОСОБА_24 , на переконання колегії суддів, не спростовують висновків експерта ОСОБА_23 щодо наявності у ОСОБА_14 при надходженні його до лікарні швидкої медичної допомоги того переліку тілесних ушкоджень, які вказані в історії хвороби та в послідуючому знайшли своє відображення у висновках, що об`єктивно випливає з досліджень, вказаних у історії хвороби ОСОБА_14 , зокрема, щодо наявності множинних переломів кісток кінцівок (перелом правої малогомілкової кістки, перелом правої стегнової кістки, перелом правого наколінника, перелом правої ліктьової кістки), які ускладнилися жировою емболією судин великого та малого кола кровообігу та шоком, а також інших тілесних ушкоджень, які були виявлені у ОСОБА_14 15.09.2014 (а.п. 55-81 т. 5).
Дані висновки, на переконання колегії суддів, наряду з іншими доказами в провадженні, підтверджують те, що ОСОБА_14 були спричинені тілесні ушкодження, у тому числі і ОСОБА_11 дерев`яною бітою/палицею (циліндричний предмет), як по голові, так і інших частинах тіла, за обставин, як на те вказувала свідок ОСОБА_21 , а також свідок ОСОБА_18 , зокрема в суді першої інстанції 19.12.2014, і не могли утворитися у інший спосіб, наприклад, у зв`язку з приступом епілепсії.
Таким чином, дослідивши з достатньою повнотою всі докази по епізоду стосовно потерпілого ОСОБА_14 , суд першої інстанції прийшов до ґрунтовного висновку, що ОСОБА_11 вчинив умисні дії, які виразилися у спричиненні тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_14 , що спричинило смерть потерпілого, вчиненого групою осіб, кваліфікувавши дії обвинуваченого ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 121 КК України, правильність чого на завершальному етапі апеляційного провадження стороною захисту не оспорювалася.
На дані висновки не можуть вплинути доводи апеляційних скарг сторони захисту про те, що не було допитано свідка ОСОБА_25 ( ОСОБА_33 ), який начебто і викликав швидку медичну допомогу ОСОБА_14 , оскільки на будь-які інші обставини, що міг підтвердити чи спростувати даний свідок, які б могли вказати на інший перебіг подій 14-15.09.2014, - стороною захисту не вказано.
Крім того, не виявлення у даному провадженні предметів, якими були спричинені тілесні ушкодження ОСОБА_14 також не впливають на доведеність винуватості ОСОБА_11 у їх спричиненні за попередньою змовою групою осіб.
Але при цьому не можна не зазначити, що як пояснював ОСОБА_18 він після подій в квартирі 14.09.2014 дерев`яну палицю, якою наносив удари потерпілому викинув, а ОСОБА_11 , знаючи, що його розшукують, був затриманий лише 31.10.2014, а тому міг реально позбутися знаряддя злочину.
По епізоду кримінального правопорушення від 09.10.2014 стосовно потерпілого ОСОБА_13 .
Як пояснив в суді апеляційної інстанції 11.09.2017 обвинувачений ОСОБА_11 , він дійсно 09.10.2014, приблизно о 23 год. 30 хв., перебував біля продуктового магазину по вул. Галицькій, 13, в м. Києві, де, разом з іншими хлопцями, був і ОСОБА_13 , які спілкувалися між собою.
Він- ОСОБА_11 підійшов до ОСОБА_13 щоб познайомитися з ним та поспілкуватися. В цей час поряд з ними була особа на ім`я ОСОБА_34 .
Під час спілкування він побачив у ОСОБА_13 гроші та мобільний телефон, якими вирішив заволодіти.
Володимир пішов, а він- ОСОБА_11 закрутив руку ОСОБА_13 за спину і відкрито заволодів його мобільним телефоном та грошима, що вказані у вироку суду першої інстанції, якими розпорядився за власним розсудом.
Завдані потерпілому збитки відшкодовані.
Не дивлячись на фактично часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_11 своєї вини, його винуватість у відкритому викраденні чужого майна, з застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я ОСОБА_13 , вчиненого за попередньою змовою групою осіб, за обставин викладених у вироку, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.
В суді першої інстанції по даному епізоду ОСОБА_11 вину свою не визнав та висунув алібі про перебування в іншому місці.
Як пояснив суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_13 , 09.10.2014 він зайшов до магазину по вул. Галицькій у м. Києві купити пива. Біля магазину була компанія чоловіків, серед яких був і ОСОБА_11 , які розпивали горілку і запропонували йому випити разом з ними, на що він, не одразу, але погодився.
Потім він- ОСОБА_13 пішов у магазин купити ще спиртного. При цьому підозрюючи, що його можуть пограбувати, він мав намір гроші в сумі 1.800 грн. і 1.000 російських рублів залишив у продавця магазину, чого не зробив.
Після цього він ще раз ходив з ОСОБА_11 до магазину купити спиртного за його-потерпілого гроші, що лежали окремо від названих ним сум.
Потім знайомий ОСОБА_11 на ім`я ОСОБА_25 запропонував йому- ОСОБА_13 відійти для розмови. Під час того, як вони йшли, він побачив, що позаду йде ОСОБА_16 , який підійшов і вдарив його по обличчю з лівого боку, заламав руку та з кишені забрав у нього гаманець, в якому було 1.800 грн. і 1.000 російських рублів, а ОСОБА_25 забрав телефон. Корпус телефону був червоного кольору, а задня кришка - сріблястого кольору.
Він ОСОБА_15 впізнав по фотокартках як особу, яка його пограбувала, та наполягав на цьому під час його допиту в судовому засіданні слідчим суддею, вказуючи на ОСОБА_11 в присутності захисника останнього.
Підстав обмовляти ОСОБА_11 у нього не має.
Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.10.2014, потерпілий ОСОБА_35 впізнав ОСОБА_11 як особу, яка близько 23.00 год. 09.10.2014, перебуваючи по вул. Галицькій, 13, у м. Києві, наносив йому тілесні ушкодження, утримував його і забрав з кишені штанів гаманець (а.п. 202-204 т. 1).
Свідок ОСОБА_22 суду першої інстанції показав, що працює продавцем у продуктовому магазині по АДРЕСА_6 .
Обвинуваченого ОСОБА_15 знає наглядно як покупця магазину.
09.10.2014 у магазин прийшов ОСОБА_13 , який перебував у стані сп`яніння і придбав пляшку горілки ємкістю 0.5 л. Через деякий час ОСОБА_13 знов прийшов та просив продати ще 0,5 л. чи 0,7 л. горілки щоб розрахуватися за спір, при цьому запитуючи, чи його не поб`ють, а також радився чи не залишити в магазині для зберігання 1.000 російських рублів, які є в нього, і забрати ці гроші наступного дня.
Він-свідок порадив ОСОБА_13 віддати тим, кому він проспорив, пляшку горілки і йти додому, а гроші залишити у нього- ОСОБА_22 на зберіганні. ОСОБА_13 купив 0,5 л. горілки і вийшов. Будь-яких тілесних ушкоджень у потерпілого не було.
Коли він-свідок закривав вікно магазину, то бачив, що праворуч від входу стояла група людей, а потерпілий пішов ліворуч від входу.
Приблизно через годину до магазину постукали працівники міліції, з якими був ОСОБА_13 , у якого були садна на носі та кров на обличчі, який сказав, що за магазином його побили хлопці і забрали у нього тисячу гривень і телефон, а також якісь картки. Жалкував, що не послухався його- ОСОБА_22 та не пішов одразу додому.
09.10.2014 ОСОБА_11 він-свідок не бачив, як і події з потерпілим ОСОБА_13 , оскільки з магазину не виходив.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 2860 від 13.10.2014, при обстеженні у ОСОБА_13 виявлені ушкодження: садна в тім`яній ділянці справа, на спинці та кінчику носа, на верхній губі по центру, на підборідді по центру та зліва, на лівій щоці, в проекції правої виличної дуги, на тильній поверхні правої кисті в проекції 1-го п`ясно-фалангового суглобу і в проекції проксимальної третини 1-ї п`ясної кістки, синці на повіках правого ока, на нижній повіці лівого ока в проекції внутрішнього кута; садно на фоні крововиливу на слизовій верхньої губи по центру, скіл ріжучого краю перших зубів верхньої щелепи.
Характер та морфологія виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони утворилися від дій тупого (тупих) предмету (предметів), характерні властивості якого (яких) в ушкодженнях не відобразились, за давністю можуть відповідати терміну 09.10.2014, не були небезпечними для життя та відносяться до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я) (а.п. 213-215 т. 1).
Дані висновки як і показання потерпілого ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_22 вказують на те, що ОСОБА_13 саме 09.10.2014 були спричинені легкі тілесні ушкодження, за критерієм тривалості розладу здоров`я, як пояснив потерпілий - саме ОСОБА_11 та невстановленою досудовим розслідуванням особою, за попередньою змовою між собою, на що вказує узгодженість їх дій під час відкритого заволодіння майном ОСОБА_13 .
Те, що свідок ОСОБА_22 не бачив ОСОБА_11 саме 09.10.2014 під час подій з потерпілим ОСОБА_13 ніяким чином не спростовує обставини перебування ОСОБА_11 біля магазину чи на не участь обвинуваченого у відкритому заволодінні майном потерпілого з застосуванням до останнього насильства.
Як указують дані протоколу огляду місця події від 12.10.2014, на місцевості біля № 13 по вул. Галицькій у місті Києві виявлені частини мобільного телефону, які, зі слів потерпілого ОСОБА_13 , є пошкодженими залишками його мобільного телефону, яким заволоділи невідомі під час його пограбування 09.10.2014 (а.п. 210 т. 1).
Згідно з висновком товарознавчої експертизи № 193тв від 20.11.2014, залишкова вартість мобільного телефону Нокіа С 300 бувшого у використанні, придбаного в травні 2013 року, без пошкоджень, був у доброму технічному стані та жодного разу в ремонті не перебував, - станом на 09.10.2014 могла становити 550 грн. (а.п. 207-209 т. 1).
Даний речовий доказ був оглянутий учасниками провадження в суді першої інстанції 27.04.2015, за виключенням обвинуваченого ОСОБА_11 , який від огляду уламків мобільного телефону відмовився (а.п. 162, 163 т. 2).
Висновки суду першої інстанції щодо наявності у ОСОБА_13 грошей та мобільного телефону, у числі і вартості останнього, яким заволоділи ОСОБА_11 та невстановлена досудовим розслідуванням особа після застосування до потерпілого насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я останнього, стороною захисту в суді апеляційної інстанції не оспорюються, а тому слід прийти до висновку, що доводи в цій частині стороною захисту не підтримані.
Таким чином, дослідивши всі докази в провадженні по епізоду стосовно потерпілого ОСОБА_13 , в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обгрунтовного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_11 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), що поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, кваліфікувавши дії обвинуваченого ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 186 КК України, що стороною захисту в суді апеляційної інстанції не оспорювалася.
Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 1012 від 25.11.2014, ОСОБА_11 на час кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, як і на час дослідження, не страждав психічним розладом, виявляв/виявляє ознаки Акцентуації особистісних рис (демонстративність поведінки, емоційна нестійкість, підвищена дратівливість), за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, за своїм психічним станом не потребує застосуванню по відношенню до нього примусових заходів медичного характеру.
ОСОБА_11 не виявляє ознак алкоголізму чи наркоманії, лікування від алкоголізму чи наркоманії не потребує (а.п. 232, 233 т. 1).
Дослідивши запропоновані учасниками кримінального провадження докази, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про їх допустимість, оскільки вони отримані з дотриманням вимог Кримінального процесуального кодексу України, та про їх належність, бо вони прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Всі докази у провадженні, що лягли в основу обвинувального вироку суду першої інстанції, а також докази досліджені судом апеляційної інстанції, колегія суддів вважає допустимими та належними, проти чого фактично сторона захисту на завершальній стадії апеляційного розгляду не заперечувала.
Не є ґрунтовними і доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_11 про порушення його права на захист при вирішення питання 22.06.2015 про продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою у відсутності захисника ОСОБА_9 в час перебування того у відпустці з 18.06.2015 по 25.06.2015, оскільки дане клопотання прокурора, що підлягало негайному вирішенню, було розглянуто у присутності як обвинуваченого, так і призначеного у порядку ст.ст. 47, 48, 49, 53 КПК України захисника ОСОБА_36 (а.п. 5, 6-7, 11-15, 22, 23-24 т. 3).
Як указують положення ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Норма ч. 2 ст. 50 КК України регламентує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, зокрема засудженими.
При призначенні ОСОБА_11 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України, на виконання вказаних вимог закону, суд першої інстанції правильно врахував: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, що відноситься до тяжких злочинів, особу винного, який раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно.
На час розгляду провадження судом апеляційної інстанції ОСОБА_11 по епізоду стосовно потерпілого ОСОБА_13 хоча визнав себе винуватим фактично частково, але щиро розкаявся.
Завдані потерпілому ОСОБА_13 збитки на час розгляду провадження в суді апеляційної інстанції відшкодовані в повному обсязі, що колегія суддів, як і щире каяття, розцінює, як обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_11 , а тому підстав вважати, що призначене ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 186 КК України покарання у виді 4-х років позбавлення волі - є м`яким, як на це послалася прокурор в апеляційній скарзі, - не має.
На переконання колегії суддів не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного ОСОБА_11 показання за ч. 2 ст. 121 КК України з апеляційними вимогами прокурора про необхідність призначення ОСОБА_11 покарання у максимальних межах, встановлених в санкції вказаного закону.
Так, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_11 за вказаним законом винуватим себе визнав фактично частково, але щиро розкаявся, що колегією суддів розцінюється як обставина, яка пом`якшує покарання ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 121 КК України.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_11 у провадженні не встановлено.
Не вказала про такі обставини і прокурор в апеляційній скарзі.
Не можуть слугувати такими обставинами і доводи апеляційної скарги прокурора про те, що ОСОБА_11 не судимий в силу ст. 89 КК України чи офіційно не працював.
Водночас, колегія суддів при прийнятті до уваги ступеню тяжкості вчинених ним злочинів, наряду з наведеними вище даними про особу ОСОБА_11 , у якого на час розгляду провадження в суді апеляційної інстанції змінився склад сім`ї, враховує і конкретні обставини провадження, а саме: підставою для спричинення ОСОБА_14 тяжкого тілесного ушкодження слугувала участь останнього у жорстокому побитті матері неповнолітнього ОСОБА_18 - ОСОБА_26 , а також дані, що характеризують особу потерпілого - його антисоціальний спосіб життя та зловживання спиртними напоями, що не спростовується прокурором в апеляційній скарзі.
За наведеним, в сукупності, колегія суддів приходить до висновку про можливість пом`якшення ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 121 КК України покарання, визначивши його в мінімальних межах, встановлених в санкції вказаного матеріального закону.
Підстав для застосування до ОСОБА_11 положень ст. 69 КК України не вбачається.
Не послалися на такі обставини, щоб заслуговували на увагу, і сторона захисту.

Призначаючи покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, колегія суддів за наведених вище обставин вважає за можливе застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.
На час розгляду провадження судом першої інстанції правильно вирішений цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 , а також вирішена доля речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.
За викладеним, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_9 підлягають частковому задоволенню, а вирок суду зміні.
При цьому колегія суддів вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_11 положення Закону України Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання № 838-VІІІ від 26.11.2015, згідно якого ч. 5 ст. 72 КК України було передбачено зарахування судом строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, який припинив свою дію на підставі Закону України Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення № 2046-VІІ від 18.05.2017, що набрав чинності 21.06.2017, згідно якого ч. 5 ст. 72 КК України викладена в наступній редакції: попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.
Тобто при зарахуванні попереднього ув`язнення у строк покарання ОСОБА_11 слід виходити з того, що строк покарання ОСОБА_11 слід обраховувати з 31.10.2014, як правильно вказав суд першої інстанції у вироку, і, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015, необхідно зарахувати ОСОБА_11 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 31.10.2014 по 20.06.2017 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а, в подальшому, з 21.06.2017 по 21.09.2017 - коли рішення вступило в законну силу, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, що не суперечить ст. 5 КК України.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу прокурора у провадженні ОСОБА_12 залишити без задоволення, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Подільського районного суду м. Києва від 29 липня 2015 року у кримінальному провадженні № 120 141 000 700 067 00 стосовно ОСОБА_11 змінити: пом`якшити призначене йому за ч. 2 ст. 121 КК України покарання з 9-ти (дев`яти) до 7-ми (семи) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4-х (чотирьох) років позбавлення волі, більш суворим покаранням за ч. 2 ст. 121 КК України у виді 7-ми (семи) років позбавлення волі, визначити ОСОБА_11 остаточне покарання у виді 7-ми (семи) років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015 зарахувати ОСОБА_11 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 31.10.2014 по 20.06.2017 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_11 , який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3