Справа № 192/2412/16-к
Провадження № 1-в/192/168/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.04.2018 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне в режимі відеоконференції клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області, на даний час відбуває покарання в Державній установі «Солонянська виправна колонія № 21», засудженого вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2017 року за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі; ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2017 року зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 23 червня 2016 року по 18 липня 2016 року,

за участю учасників провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника СВК №21 ОСОБА_5 ,

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 ,

Початок строку: 30.05.2016 року
Кінець строку: 19.08.2018 року
В С Т А Н О В И В:
Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення, яке в судовому засіданні просив задовольнити у зв`язку з тим, що він став на шлях виправлення, працює, стягнень не має, приймає участь в програмі диференційованого виховного впливу «Професія», отримав освіту, має стійкі соціальні зв`язки, а також має матір похилого віку.

Представник адміністрації Солонянської виправної колонії № 21 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, оскільки вважав, що засуджений не довів свого виправлення.

Прокурор в судовому засіданні вважав, що засуджений не довів свого виправлення.

Суд, вислухавши засудженого, представника адміністрації Солонянської виправної колонії № 21, прокурора, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого вважає, що клопотання не підлягає задоволенню у зв`язку з таким.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.
Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.
Як встановлено в судовому засіданні, засуджений ОСОБА_3 в ДУ «Солонянська ВК №21» знаходиться з 29 червня 2017 року, на даний час відбув 2/3 частини строку покарання, працевлаштований на підприємстві установи до цеху РІЦ, до праці ставиться задовільно.

Згідно характеристики ОСОБА_3 характеризується посередньо, намагається дбайливо ставитися до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, до виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою, бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не бере участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи, приймає участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу «Професія».

Згідно довідки про заохочення та стягнення убачається, що на даний період часу ОСОБА_3 заохочень не має, порушень режиму утримання не допустив (а.с.9).

Визначаючи ступінь поведінки засудженого за весь період відбування покарання, суд виходить з такого.

Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Оскільки засуджений хоча і працевлаштований, порушень режиму утримання не допустив, приймає участь в програмі диференційованого виховного впливу «Професія» проте він не має заохочень за умови відбуття покарання з 29 червня 2017 року та згідно характеристики лише намагається стати на шлях виправлення, але ще не став на такий шлях. Відсутність стягнень свідчить про виконання обов`язку засудженим ОСОБА_3 умов відбування покарання, та не може бути визнано як обставина, яка беззаперечно свідчить про його виправлення.

Крім того, комісією установи було відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення засудженому ОСОБА_3 як особі, яка не довела свого виправлення, а також комісією установи засудженому було погоджено оцінку ступеню виправлення, як такий, що не довів свого виправлення (а.с.23).

Суд звертає увагу на те, що відбуття певного строку покарання, наявність матері похилого віку, отримання освіти під час відбування покарання не є безумовними підставами для звільнення засудженого від відбування покарання умовно-достроково.

Також судом враховано те що, ОСОБА_3 в 2011 році звільнявся умовно-достроково від відбування покарання, проте не зробив для себе належних висновків і в 2016 році був п`ять разів судимим за вчинення, в тому числі тяжких злочинів.

Враховуючи викладене суд, оцінивши в сукупності досліджені докази вважає, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення, а тому в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення слід відмовити.
На підставі наведеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні клопотання ОСОБА_3 про звільнення його від відбування покарання умовно-достроково відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим з моменту вручення йому її копії.

Головуючий: суддя ОСОБА_1