Справа № 522/2418/16-к
Провадження по справі № 1-кс/522/552/18

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18.01.2018 року місто Одеса
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.м.т. Тельновський, Лісогорського р-ну, Сахалінської обл., Російська Федерація, громадянина України та Російської Федерації, з вищою освітою, маючого на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаю чого за адресою: АДРЕСА_2 , -
підозрюваного в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 3КК України,-
З клопотання слідчого вбачається, що у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України, а саме в заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство) вчинене в великих розмірах, підозрюється: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання, вважаючи мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованими та такими, що дають слідчому судді підстави на застосування найбільш суворого запобіжного заходу.
Підозрюваний ОСОБА_6 та захисники ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , кожен окремо, під час розгляду клопотання заперечували проти застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили застосувати особисте зобов`язання.
Вивчивши клопотання та матеріали справи, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши учасників судового розгляду, прихожу до висновку, що у задоволенні клопотання слідчого необхідно відмовити з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.194 КПК України слідчий суддя під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
- наявність обгрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення,
- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор,
- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним в клопотанні.
У поданому на розгляд слідчому судді клопотанні прокурор в обгрунтування застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою покладає наявність обгрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.3 КК України, яке є тяжким.
Слідчий суддя вважає, що оголошена ОСОБА_6 підозра, складена за вищезазначеними обставинами, не може вважатись обгрунтованою та такою, що є підставою для застосування до ОСОБА_6 найсуворішого запобіжного заходу.
У судовому засіданні встановлено, що право власності на майно, яким розпорядився ОСОБА_6 зазначене у клопотанні слідчого підтверджене свідоцтвом про права власності ОСОБА_6 на зазначене майно, що міститься в матеріалах кримінального провадження.
Стаття 190 ч.3 КК України передбачає, що заволодіння чужим майном або придбання права на майно відбувається шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство), тому воно не є чужим майном, яке зазначає в підозрі слідчий.
Спір про право потерпілої ОСОБА_9 на майно, яке на її думку належить їй, відноситься до сфери регулювання цивільно-правових відносин.
Самостійне визначення слідчим та прокурором таких питань є неприпустимим та не заснованим на чинному кримінальному процесуальному законодавстві а, тому підозра, оголошена ОСОБА_6 за ст.190 ч.3 КК України, є необгрунтованою та не заснованою на наявних доказах і, відповідно не може бути підставою для обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу за вимогами, викладеними у ст.178 КПК України.
Практика Європейського суду з прав людини передбачає, що питання про обґрунтованість періоду тримання під вартою не можна розглядати абстрактно. Оцінювати, наскільки виправданим є подальше тримання обвинуваченого під вартою, в кожній справі потрібно з огляду на конкретні обставини. У тій чи іншій справі безперервне тримання під вартою можна виправдати лише в разі, якщо існують конкретні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, попри презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, викладений у статті 5 Конвенції. Конвенція гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме: гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи.
Керуючись ст. ст. 132, 176, 177, 178, 179, 181, 183, 205, 280, 282 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В:
Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.
Слідчий суддя: ОСОБА_1