Справа № 382/2095/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1136/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 35 19.10.2017

УХВАЛА
Іменем України
19 жовтня 2017 року м. Київ.
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8
обвинуваченого: ОСОБА_9 , ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в межах кримінального провадження №0000370 апеляційні скарги прокурора, обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_7 на вирок Яготинського районного суду Київської області від 03 серпня 2017 року; -

в с т а н о в и л а:
Вироком Яготинського районного суду Київської області від 03 серпня 2017 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Яготина Київської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утримані сина 2004 року народження, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 14.12.2015 року вирком Яготинського районного суду Київської області за ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України до 160 год. громадських робіт, 17.10.2016 року вироком Згурівського районного суду Київської області за ч.1 ст. 122 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки,

засуджено за ч.2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

Згідно ст. 71 КК України остаточне покарання ОСОБА_9 призначено шляхом часткового приєднання до даного покарання частини невідбутого покарання за вироком Згурівського районного суду Київської області від 17.10.2016 року та призначено у виді 6 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 рахується з 17.11.2016 року.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення в період з 17.11.2016 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Комсомольськ На Амурі Хабаровського краю Російської Федерації, із середньою освітою, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 22.11.2010 року вироком Яготинського районного суду Київської області за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, 17.10.2016 року вироком Згурівського районного суду Київської області за ч.1 ст. 122 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки,

засуджено за ч.2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

Згідно ст. 71 КК України остаточне покарання ОСОБА_10 призначено шляхом часткового приєднання до даного покарання частини невідбутого покарання за вироком Згурівського районного суду Київської області від 17.10.2016 рок та призначено у виді 6 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 рахується з 17.11.2016 року.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_10 строк попереднього ув`язнення в період з 17.11.2016 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_9 і ОСОБА_10 залишено попередній тримання під вартою.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно із вироком, кримінальне правопорушення обвинуваченими було вчинено за наступних обставин.

ОСОБА_9 , будучи судимим за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та ОСОБА_10 , будучи судимим за ч. 2 ст. 186 КК України, 17 листопада 2016 року близько 13 години 40 хвилин, маючи не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості, перебуваючи у стані алкогольного сп"яніння, діючи за попередньою змовою, проникли до приміщення гаража, що знаходиться на подвір"ї, розташованому по АДРЕСА_3 , де повторно незаконно заволоділи мотоциклом «Днепр-11», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_11 , викотивши його з двору.
При цьому, виходячи за межі домовленості щодо обсягу злочинних дій, ОСОБА_10 під час заволодіння транспортним засобом, знаходячись на подвір"ї будинку ОСОБА_12 застосував до ОСОБА_11 насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров"я, що проявилось у нанесенні ОСОБА_10 потерпілій удару кулаком правої руки по голові.
Так, 17 листопада 2016 року, близько 13 години 40 хвилин, потерпіла ОСОБА_11 знаходилася у будинку за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 . У цей час до двору потерпілої, маючи злочинний умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, зайшли ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які перебували у стані алкогольного сп`яніння, та малолітній син ОСОБА_9 . Почувши стук у вікно будинку та шум у дворі, потерпіла вийшла на вулицю. Повернувши за будинок до воріт, ОСОБА_11 побачила ОСОБА_10 , який діючи поза межами домовленості щодо обсягу зочинних дій, швидко підбіг до потерпілої та кулаком правої руки наніс їй один удар по голові зверху. Від удару потерпіла впала на лід, після чого почала підніматися та тікати до будинку. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №163 від 14 грудня 2016 року потерпіла ОСОБА_11 отримала наступне тілесне ушкодження: синець у проекції правого коліна, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Коли потерпіла забігла до веранди, то зачинила за собою двері на замок та сховалася у коридорі за дверима, після чого, разом із своїм батьком ОСОБА_12 , який в цей час теж знаходився у будинку, через вікно почали спостерігати за діями ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та малолітнього ОСОБА_13 .
ОСОБА_9 за попередньою змовою із ОСОБА_10 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи, що їх дії носять незаконний та протиправний характер, проникли до приміщення гаража, що знаходиться на території домоволодіння ОСОБА_11 , де незаконно заволоділи мотоциклом «Днепр-11», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить на праві власності потерпілій ОСОБА_11 , спільними зусиллями викотивши його з двору на вулицю. Після цього ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покотили вказаний мотоцикл по вулиці Запорізькій у селі Сулимівка, де напроти будинку № 99 його виявили працівники Яготинського відділення поліції Переяслав-Хмельницького відділу поліції ГУ Національної поліції в Київській області.
В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеності вини обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, зазначає, що вирок суду є незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених через м`якість.
В обґрунтування своїх вимог, прокурор зазначає, що обвинувачені ОСОБА_9 і ОСОБА_10 вчинили інкриміноване їм кримінальне правопорушення під час перебування на іспитовому терміні з випробуванням, визначеного вироком Згурівського районного суду Київської області від 17.10.2016 року, що говорить про те, що обвинуваченні свідомо знехтували можливістю виправитися без ізоляції від суспільства, як особи, звільненні від відбування кримінального покарання з випробуванням. При цьому, вчинення обвинуваченими нового кримінального правопорушення мало місце після спливу короткого проміжку часу з моменту ухвалення попереднього вироку, що вказує на відсутність бажання у обвинувачених стати на шлях виправлення.
Крім цього, прокурор посилається на те, що ОСОБА_9 і ОСОБА_10 весь час заперечували факт вчинення ними незаконного заволодіння транспортним засобом, надавали суду покази, які вцілому спростовувалися іншими доказами по справі, що вказує на їх намагання уникнути відповідальності за вчинений злочин.
При цьому, обвинуваченні мають не зняті і непогашенні у встановленому законом порядку судимості за умисні злочини, а тому в їх діях присутній рецидив злочину. Також, на момент вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 перебували у стані алкогольного сп`яніння. Вказане свідчить про наявність у обвинувачених по дві обставини, які обтяжують їх покарання.
Враховуючи зазначене, прокурор просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченим покарання скасувати та в цій частині ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 і ОСОБА_10 визнати винними та засудити за ч.2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, кожному. На підставі ст. 71 КК України повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Згурівського районного суду від 17.10.2016 року та призначити ОСОБА_9 і ОСОБА_10 остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі без конфіскації майна, кожному.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції з підстав його однобічності та неповноти досудового і судового слідства, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що ще під час досудового слідства, слідчим у вказаному провадженні були перекручені його покази та сфабриковано справу. Інкримінованого їм з ОСОБА_10 кримінального правопорушення вони не вчиняли, а лише хотіли повернути власникам мотоцикл, який був викочений його сином з подвір`я потерпілої, а потім покинутий на дорозі та після чого знайдений ними.
Вказані його пояснення судом першої інстанції не були прийнятті до уваги, в результаті чого суд прийняв незаконне рішення.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просить вирок суду першої інстанції скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки ґрунтується лише на показах свідків, які є родичами. Також, на думку апелянта, досудовим і судовим слідством не було доведено фактичних доказів скоєння ним і ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України.
В обґрунтування своїх вимог апелянт також посилається на те, що суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі взяв до уваги покази свідка ОСОБА_13 , які він дав під час досудового розслідування і не прийняв до уваги його покази під час судового розгляду, що є порушенням норм КПК. Крім цього, в порушення вимог закону, судом першої інстанції був прийнятий як доказ у справі висновок експертизи щодо синця на коліні потерпілої, який проведений через місяць після зазначених потерпілою подій. При цьому, судом не було прийнято до уваги покази свідка ОСОБА_14 , які доводять його невинуватість та спростовують покази сторони обвинувачення.
Також, на думку апелянта, в порушення вимог закону, при призначенні остаточного покарання, судом було неправильно враховано вирок Згурівського районного суду від 17.10.2016 року, оскільки він вступив у законну силу.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, у зв`язку з порушенням норм процесуального права та недоведеності вини обвинуваченого ОСОБА_9 належними доказами. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які б вказували, що ОСОБА_11 є власником чи користувачем мотоцикла «Днепр-11». Крім цього, під час розгляду кримінального провадження в судовому засіданні не було встановлено особу свідка ОСОБА_15 , оскільки у останнього відсутній паспорт громадянина України, а тому на її думку його покази не можуть бути покладені в основу законного судового рішення, а свідок ОСОБА_12 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність, повідомив суду, що його дочку ніхто не бив.
Крім цього, на думку апелянта, ні під час досудового розслідування, ні під час судового слідства, сторона обвинувачення не надала доказів, які б вказували б про механізм самої події, яка кваліфікована як злочин, а тому на її думку досудове розслідування і судовий розгляд є неповними.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

обвинувачених та їх захисників, які свої апеляційні скарги підтримали та просили їх задовольнити, вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий судовий розгляд;

прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та просила її задовольнити, а проти апеляційних скарг обвинувачених та захисника ОСОБА_7 заперечувала;

перевіривши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах та обвинувачених з останнім словом, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На підставі ст. 404 КПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог тільки, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Доводи апеляційних скарг обвинувачених та захисника ОСОБА_7 щодо того, що вина ОСОБА_9 і ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України не підтверджується доказами зібраними під час досудового розслідування та судового розгляду, а висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновки суду щодо доведеності вини обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України за обставин, наведених у вироку, підтверджується зібраними у справі доказами, а саме: показами потерпілої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ; даними, зафіксованими в: протоколах огляду місця події з фототаблицями від 17.11.2016 року; протоколах слідчих експериментів з участю потерпілої ОСОБА_11 від 17.11.2016 року та 18.12.2016 року; висновку судово-медичної експертизи № 163; повідомленні Територіального сервісного центру №3241 від 21.12.2016 року, та іншими матеріалами кримінального провадження.

Суд першої інстанції оцінивши в сукупності зібрані та дослідженні докази по справі, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 у повторному, за попередньою змовою групою осіб незаконному заволодінні транспортним засобом, з проникненням у приміщення чи інше сховище, а ОСОБА_10 , також, у застосуванні до потерпілої, під час заволодіння транспортним засобом, насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я.

При цьому суд першої інстанції зазначив, що доводи сторони захисту щодо відсутності доказів, підтверджуючих ті обставини, що ОСОБА_10 і ОСОБА_9 діяли за попередньою змовою на заволодіння транспортним засобом з проникненням до гаража спростовуються показами потерпілої, яка показала, що обвинуваченні зайшли на її подвір`я разом, діючи спільно викотили мотоцикл з гаража на подвір`я, а потім і на вулицю. Вказані обставини також підтвердили свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 і ОСОБА_17 , покази яких є послідовними та такими, що не викликають сумнівів.

Також суд у вироку вказав, що доводи ОСОБА_10 про те, що він не наносив потерпілій удару по голові, спростовуються показаннями потерпілої, яка зазначила, що ОСОБА_10 вдарив її по голові, від чого вона впала і забила коліно і висновками судово-медичної експертизи в тій частині, що виявлене тілесне ушкодження на коліні могло утворитися за обставин, на які вказує потерпіла в протоколі проведення слідчого експерименту та виникнути 17.11.2016 року. Зазначену обставину також підтвердили свідки ОСОБА_15 і ОСОБА_12 , яким потерпіла повідомила, що її вдарив ОСОБА_10 .

З даними висновками колегія суддів погоджується.

Твердження обвинувачених про те, що судом під час винесення вироку не були враховані їх покази не беруться до уваги, оскільки суд першої інстанції, допитавши обвинувачених, оцінив їх покази, як намагання уникнути відповідальності за вчинений злочин.

Посилання захисника ОСОБА_7 на те, що матеріали справи не містять доказів, які б вказували, що потерпіла ОСОБА_11 є власником чи користувачем мотоцикла «Днепр-11», не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, оскільки судом першої інстанції під час винесення вироку було правильно враховано ті обставини, що мотоцикл був проданий ОСОБА_17 та потерпілій ОСОБА_11 , що підтверджується показами свідка ОСОБА_16 , мотоцикл не перебуває у розшуку як угнаний, зареєстрований за попереднім власником та був застрахований ОСОБА_20 .

Крім цього, під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції свідок ОСОБА_17 пояснив, що мотоцикл ним був придбаний за кошти ОСОБА_12 , під час проживання з нею однією сім`єю, про що зазначено у вироку суду (т.2 а.с. 145-150).

На думку колегії суддів, врахувавши вказані обставини, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку по те, що підстав вважати, що мотоцикл «Днепр-11» перебуває у незаконному володінні ОСОБА_11 немає.

Твердження захисника ОСОБА_7 про те, що згідно показів свідка ОСОБА_12 його дочку ніхто не бив спростовується матеріалами справи, а саме вироком суду, в якому зазначено, що свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що 17.11.2016 року в обідній час він знаходився в будинку, де проживає разом з донькою та її співмешканцем ОСОБА_21 . Коли він вийшов на кухню, то побачив через вікно як його дочка розмовляє з двома чоловіками, після чого вона забігла на веранду і закрила двері. На його запитання, вона відповіла, що ОСОБА_10 її ударив.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_10 на те, що в супереч вимогам КПК, судом при винесені вироку було враховано висновок судово-медичсної експертизи №163 щодо синця на коліні потерпілої, який на думку обвинуваченого є неналежним доказом, оскільки проведений через місяць після зазначених потерпілою подій не береться апеляційним судом до уваги, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження судово-медична експертиза була призначена згідно постанови слідчого від 17.11.2016 року та у висновку початком експертизи зазначено 21.11.2016 року (т.1 а.с. 120-122).
Посилання захисника ОСОБА_7 і обвинуваченого ОСОБА_10 на те, що судом неправомірно було покладено в основу вироку покази свідка ОСОБА_15 , оскільки під час допиту, у зв`язку з відсутністю паспорта громадянина України, не була встановлена судом його особа, не знайшло свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги та спростовується матеріалами кримінального провадження.
Згідно журналу судового засідання від 14.02.2017 року та фонограми до нього, особа свідка ОСОБА_15 була встановлена судом та засвідчена відповідно до завіреної належним чином Форми №1, отриманої на запит прокурора з Дніпровського районного відділу Державної міграційної служби України в м. Києві та яка приєднана до матеріалів кримінального провадження (т.2 а.с. 127, 129-130).
Твердження обвинуваченого ОСОБА_10 в апеляційній скарзі про те, що в порушення вимог закону, при призначенні остаточного покарання, судом було неправильно враховано вирок Згурівського районного суду від 17.10.2016 року, оскільки він вступив у законну силу не береться судом до уваги, оскільки злочин, передбачений ч.2 ст. 289 КК України обвинувачені вчинили під час іспитового терміну, а тому суд першої інстанції правильно призначив їм покарання на підставі ст. 71 КК України, частково приєднавши до покарання, призначеного за новим вироком, невідбутої частини покарання зам попереднім вироком суду.
Тому, враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягають.
Посилання прокурора на невідповідність призначеного судом обвинуваченим ОСОБА_9 і ОСОБА_10 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених не знайшло свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

З вироку суду вбачається, що при обранні міри покарання обвинуваченим ОСОБА_9 і ОСОБА_10 суд взяв до уваги характер і ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, дані про особи винних, які за місцем проживання характеризуються негативно, раніше притягувалися до кримінальної відповідальності, що свідчить про наявність в їх діях рецидиву злочину, вчинили злочин у стані алкогольного сп`яніння, що є також обставинами, що обтяжують покарання, а також врахував наявність на утримані у обвинуваченого ОСОБА_9 малолітньої дитини та прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість виправлення обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 і запобігання вчиненню ними нових злочинів без ізоляції їх від суспільства та правомірно призначив їм покарання в межах санкцій ч.2 ст. 289 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна та на підставі ст. 72 КК України, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання частини невідбутого покарання за вироком Згурівського районного суду Київської області від 17.10.2016 року, остаточно призначив ОСОБА_9 і ОСОБА_10 покарання у виді 6 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На думку колегії суддів указаний строк покарання відповідає ступеню вчиненого кримінального правопорушення із точки зору його справедливості, розумності та достатності, а вирок в цій частині належним чином мотивований.

Доводи, на які прокурор посилається в обґрунтування своїх вимог, а саме те, що судом першої інстанції не враховано, що обвинувачені своєї вини у вчинених кримінальних правопорушеннях не визнали, злочин вчинили під час перебування на іспитовому строку та в стані алкогольного сп`яніння, а також наявність в їх діях рецидиву злочину є безпідставними, оскільки зазначені в апеляції обставини були враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що вирок Яготинського районного суду Київської області від 03 серпня 2017 року щодо ОСОБА_9 і ОСОБА_10 відповідає вимогам закону, у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів;-

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги прокурора, обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Яготинського районного суду Київської області від 03 серпня 2017 року щодо ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ: /підпис/ ОСОБА_2
/підпис/ ОСОБА_3
/підпис/ ОСОБА_4