Справа № 206/5653/17
Провадження № 1-в/206/607/17

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.10.2017 Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1
за участю:
секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 представника адміністрації ІВЦ №133 ОСОБА_4
засудженого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лозоватка, Криворізького району, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, освіта середня, маючого двох неповнолітніх дітей, мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 28.03.2011 Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст.185, ч. 1 ст. 70 КК України до 10 років позбавлення волі
про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,
ВСТАНОВИВ:
24.10.2017 на адресу Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.
Представник виправної колонії вважав за можливе задовольнити клопотання ОСОБА_5 .
Засуджений у судовому засіданні просив клопотання задовольнити при цьому пояснив, що він дійсно шкодує про скоєне, ходить до церкви, матеріальну шкоду потерпілій не відшкодував.
Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши думку прокурора, засудженого та представника виправної установи, суд вважає, що в задоволенні клопотання необхідно відмовити з наступних підстав.
В силу ст. 81 КК України, особам, які відбувають покарання, у тому числі у виді обмеження волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною працею та зразковою поведінкою довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин; не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі; не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_5 засуджений за ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст.185, ч. 1 ст. 70 КК України до 10 років позбавлення волі, постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.03.2016 ОСОБА_5 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України було проведено залік з 17.08.2010 по 12.07.2011, ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.10.2016 невідбутий строк позбавлення волі було замінено на обмеження волі згідно ст. 82 КК України. Таким чином, кінець строку відбування покарання припадає на 05.09.2019. Відповідно до наданої адміністрацією установи довідки за час відбуття покарання засуджений мав 5 стягнень, а саме: 06.12.2010, 06.12.2010, 13.12.2010, 03.11.2011, 06.09.2012 та 7 заохочень протягом 2014 2017 років, характеризується позитивно, порядок відбування покарання у вигляді обмеження волі та обов`язки, встановлені правила внутрішнього розпорядку виконує.
Окрім того, з матеріалів особової справи ОСОБА_5 судом було встановлено, що засуджений під час відбування призначеного йому, за ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст.185 КК України, покарання, та під час досудового слідства неодноразово порушував правила порядку відбування покарання та правил поведінки в слідчих ізоляторах, а саме закривав своєю спиною огляд камери, під час прогулянки засуджених відхилявся від маршруту слідування, установлював міжкамерний зв`язок, на зауваження реагував суперечками з представниками адміністрації, робив написи на стінах, розпалював тютюнові вироби в строю, мав у спальному приміщенні заборонені речі (бражку). Згідно характеристик, що містяться у зазначеній справі, засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання характеризувався негативно, у взаємовідносинах з іншими засудженими конфліктний, на критику реагує агресивно. Посягав на право і свободу, честь і гідність персоналу, постійно сперечався, висловлювався негативно у бік адміністрації. Свідомо не утримував у чистоті і порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, мав неохайний зовнішній вигляд. Участь в організації виховних заходів, які проводилися в установі не приймав.
Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму Верховного суду України від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Відмовляючи у задоволенні клопотання суд виходить з того, що умовно-дострокове звільнення є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд враховує не тільки факт відбуття останнім певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчинених ним кримінальних правопорушень, поведінку засудженого під час відбування покарання, становлення його на шлях виправлення, усвідомлення вчиненого.
Так, відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Отже, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності.
Вирішуючи питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд повинен перевірити, в тому числі, і факт того, чи довів засуджений своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
При цьому головною умовою прийняття такого рішення є об`єктивна доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України, п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення і відбув певну частину покарання. Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого під час відбування покарання, яка полягає у стримуванні від порушень режиму, порушень правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, тощо.
Становлення особи на шлях виправлення характеризується зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці. Такий висновок повинен бути застосований на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь період перебування у виправній установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду клопотання.
На час звернення з клопотанням ОСОБА_5 хоча і відбув більше 3/4 частини строку призначеного судом покарання, але своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, оскільки мав 5 стягнень, за час відбування покарання здебільшого характеризувався з негативної сторони, що свідчить про несумлінну поведінку, враховуючи тяжкість, характер і зухвалість вчинених ним кримінальних правопорушень та їх підвищену суспільну небезпеку.
В той же час, суд зазначає, що поведінка засудженого при розгляді даного клопотання повинна враховується за весь період відбування засудженим покарання, а не тільки за останній час. Дані щодо зняття дисциплінарних стягнень у встановленому законом порядку мають важливе значення, проте ці обставини не мають виключного значення при прийняті рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання.
Суд дійшов висновку, що клопотання ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є суто формальним.
Разом з тим, сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, тобто відсутність стягнень (наявність погашених стягнень), ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого ОСОБА_5 зазнає позитивних змін.
До того ж засуджений в ІВЦ № 133 знаходиться зовсім не довгий час, а саме з 15.11.2016, враховуючи призначений загальний строк покарання, а тому висновки адміністрації закладу про його можливе виправлення суд вважає передчасними, оскільки сам процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, а до кінця строку відбуття покарання ще залишається досить тривалий проміжок часу, оскільки його кінець (згідно даних установи відбування покарання) припадає на 05.09.2019.
Суд вважає, що на даний час відбутий проміжок часу є недостатнім терміном для того, щоб твердо впевнитися, що засуджений довів своє виправлення та досяг такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення нових кримінальних правопорушень.
Адміністрація установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений ОСОБА_5 , не надала переконливих даних про те, що засуджений своєю поведінкою та зразковим ставленням до праці довів своє виправлення, а сама по собі наявність заохочення та відсутність стягнень не може бути безсумнівним підтвердженням його виправлення.
Окрім того, зважаючи на те, що даний злочин, за який було засуджено ОСОБА_5 , скоєно проти життя людини, що є найвищою соціальною цінністю, яка охороняється державою, суд, також, бере до уваги те, що усвідомлення скоєного ОСОБА_5 , та його щире каяття у скоєному, за своєю суттю щиросердими не є, засуджений протягом всього часу з моменту скоєння злочину не прийняв дієвих заходів до зміни ситуації, що склалася, в частині добровільного відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди потерпілій стороні, даючи зрозуміти родичам убитого про повну байдужість до їх болів, переживань та моральних страждань та інших наслідків до яких привели дії ОСОБА_5 . Так само, ОСОБА_5 поставився і до переживань потерпілих, вбитої його співучасником за другим епізодом.
Крім того, суд, також, бере до уваги, що ще у 2006 році ОСОБА_5 був засуджений за злочин проти життя та здоров`я особи (ч. 1 ст. 121 КК України), якому було призначено покарання з іспитовим строком 3 роки. Однак, ОСОБА_5 належних висновків для себе не зробив, та знову вчинив злочин ще тяжчий та зухваліший проти життя та здоров`я людини.
Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 .
Керуючись ст. 81 КК України, ст. 154 КВК України, ст. 372, ст. 537, ст. 539 КПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 - відмовити.
На ухвалу суду може бути подана апеляція в Апеляційний суд Дніпропетровської області, протягом 7 днів з моменту її оголошення.
Суддя ОСОБА_1