Справа № 344/2243/18
Провадження № 11-сс/779/123/2018
Категорія ст. 170 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 березня 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участю секретаря ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.02.2018 року про задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно, а саме автомобіль марки Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_9 , який проживає Vysehorovice 250/87, шляхом заборон на його розпорядження та користування, -

за участю прокурора ОСОБА_10

скаржник ОСОБА_8

захисника ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвали слідчого судді та зобов`язати слідчого негайно повернути автомобіль. В обґрунтування своїх доводів щодо поважності причини пропуску строку на апеляційне оскарження посилається на те, що ОСОБА_8 не було повідомлено про розгляд клопотання про накладення арешт на майно, копію ухвали слідчого судді від 22.02.2018 року він отримав 21.03.2018 року. Апелянт вважає, що ухвала слідчого суддя підлягає скасуванню у зв`язку з істотними порушення вимогами закону. Вказує на те, що ОСОБА_8 з моменту подання клопотання про арешт майна набув статусу третьої особи щодо цього майна, проте він був позбавлений прав, оскільки взагалі не був повідомлений про час і місце розгляду клопотання, жодного відправлення з повісткою він не отримував, в той час як в ухвалі слідчого судді зазначено, що володілець майна був повідомлений належним чином. Вказує також, що у порушення вимог ст. 168 КПК України, ОСОБА_8 не надали органи досудового розслідування копії протоколу огляду місця події та додатки до нього, що позбавило можливості останнього отримати документи, на підставі яких проведено тимчасове вилучення майна та накладено арешт. На думку апелента, клопотання про арешт майна не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, оскільки не зазначено мету накладення арешту на майно та належним чином не доведено необхідності такого арешту, а також не зазначено, що ОСОБА_8 на законних підставах володіє, користується та розпоряджується автомобілем. вважає, що слідчий суддя належним чином не врахував вказані вимоги закону, що призвело до незаконного накладення арешту на автомобіль. Крім того вказує, що слідчим суддею встановлені ризики, які не були зазначені у клопотанні слідчого, зокрема те, що користуванням автомобілем може привести до зміни його технічного стану, що свідчить про упередженість суду. На думку апелянта, знаходження автомобіля на збережені на непристосованому для цього місці під відкритим небом, може призвести до істотного руйнування, в той час як ОСОБА_8 може забезпечити належне зберігання автомобіля у закритому приміщені. Апелянт також посилається на те, що висновки слідчого судді про те, що автомобіль марки Mercedes-Benz Sprinter є речовим доказом не ґрунтується на матеріалах провадження, предметом розгляду яких є вирішення питання щодо арешту автомобілю марки Volkswagen Passat. Також посилається на те, що слідчий не вручив ОСОБА_8 копію ухвали про арешт майн, а лише 06.03.2018 року усно повідомив про це.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання щодо накладення арешту, слідчий суддя дійшов висновку, що воно відповідає вимогам ст.ст. 167, 170 КПК України. Слідчий суддя врахував наявність правових підстав для накладення арешту на майно, а саме те, що транспортний засіб Volkswagen Passat, має значення речового доказу, оскільки зберіг на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та дійшов висновку про необхідність арешту з метою забезпечення можливості для проведення інженерно-транспортної експертизи, оскільки користування автомобілем може призвести до зміни його технічного стану.

Під час апеляційного розгляду:

- ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати;

- прокурор заперечував з приводу поданої апеляційної скарги, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги та заяву про поновлення строку, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження належить поновити, апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді - без змін, виходячи з наступного.

Відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Враховуючи, що ОСОБА_8 та його захисник не приймали участь у судовому засіданні суду першої інстанції, зі змістом оскаржуваної ухвали слідчого судді ОСОБА_8 ознайомився 07.03.2018 року після ознайомлення з матеріалами провадження (а.п. 18), копію якої він отримав 21.03.2018 року, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання апелянта щодо поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, оскільки цей строк пропущений з поважних причин.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню у зв`язку з істотними порушення вимогами закону, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що досудовим розслідування встановлено, що 18.02.2018 приблизно 23 год. 25 хв. водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався ділянкою автодороги, Н-09 Мукачево-Львів, по вул. Галицькій у с. Угринів Тисменицького району Івано-Франківської області в напрямку м. Львів, вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_11 . У результаті ДТП пішохід ОСОБА_11 загинув на місці події (а.п. 2-3).

За фактом дорожньо-транспортної пригоди внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000118 від 19.02.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.п. 7).

19.02.2018 року було проведено огляд місця події, під час якого вилучено автомобіль марки Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким на час дорожньо-транспортної пригоди керував ОСОБА_8 , та який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_9 , яка проживає Vysehorovice 250/87 (а.п. 8-10).

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170 - 173 КПК України, слідчий суддя для прийняття законного та обґрунтованого рішення повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий, звертаючись до суду з клопотанням про арешт майна зазначив, що метою накладення арешту є забезпечення збереження речового доказу, проведення експертиз, оскільки автомобіль марки Volkswagen Passat є предметом вчинення кримінального правопорушення.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя й дійшов висновку про те, що клопотання слідчого підлягає задоволенню саме з метою забезпечення збереження речового доказу, оскільки органом досудового розслідування доведено необхідність такого втручання у права та інтереси власника майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з того, що ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання права власності з потребами кримінального провадження.

Підстав сумніватися в співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження у колегії суддів не виникає.

Таким чином, доводи апелянта з приводу того, що клопотання слідчого не містить мети та підстав для накладення арешту, є безпідставними.

В судовому засіданні ОСОБА_8 показав, що дійсно 18.02.2018 року він керував автомобілем марки Volkswagen Passat, яким він користувався на праві довіреності, та у результаті дорожньо-транспортної пригоди, за його участю, загинула людина.

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Прокурор в судовому засіданні повідомив, що по справі необхідно провести ряд експертиз, а саме 5 експертиз з безпосереднім оглядом та використанням автомобілю марки Volkswagen Passat, які зараз проводяться.

Оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказаний автомобіль марки Volkswagen Passat, може бути пошкоджений, зникнути або можуть настати інші наслідки, передбачені у ч, 11 ст. 170 КПК України, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, тому, на думку колегії суддів, арешт на транспортний засіб автомобіль Volkswagen Passat, слідчим суддею накладено обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.

Посилання апелянта на те, що арешт на вище вказане майно, слідчим суддею було накладено без врахування того факту, що клопотання про арешт майна не відповідає вимогам закону, не може прийматися до уваги, оскільки слідчий суддя не знайшов у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно, порушень вимог КПК України.

Підстав вважати клопотання таким, що не відповідає нормам ч. 2 ст. 171 КПК України, колегія суддів також не вбачає.

Доводи апелянта про те, що органи досудового розслідування не надали йому відповідно до закону копії протоколу огляду місця події та додатки до нього, що позбавило можливості отримати документи на підставі яких проведено тимчасове вилучення майна та накладено арешт, на думку колегії суддів, не можуть бути визнані самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, оскільки не є визначеними законом підставами для відмови у накладенні арешту, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України.

Арешт майна з підстав передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна.

Доводи апелянта щодо порушень судом норм КПК України також не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а зазначені в апеляційній скарзі захисника обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що слідчим суддею було в повному обсязі досліджено надані матеріали та прийнято законне і обґрунтоване рішення.

Крім того, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом також не надано та колегією суддів не встановлено. Твердження апелянта в цій частині, що перебування транспортного засобу на відкритій ділянці може призвести до погіршення його технічного стану, є лише припущення останнього та не є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що обмеження майнових прав відповідно до ч. 1 ст. 170 КК має тимчасовий характер і повинно бути негайно припинено, якщо у ході подальшого досудового розслідування або за результатами судового розгляду не підтвердиться, що це майно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину.

Крім того, колегія суддів також роз`яснює, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за відповідним клопотанням, якщо буде доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, відповідно до ст. 174 КПК України.

Колегії суддів вважає, що слідчий суддя, під час розгляду клопотання, з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, а також перевірив співрозмірність втручання права власності з потребами кримінального провадження, оскільки майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Тому, посилання апелянта на те, що арешт на вище вказане майно було накладено слідчим суддею безпідставно та всупереч вимогам ст. 170 КПК України, є неспроможне, оскільки арешт накладено з правових підстав, передбачених законом.

Посилання апелянта на те, що в ухвалі слідчого судді містяться висновки щодо автомобіля марки Mercedes-Benz Sprinter. як підставу для безумовного скасування судового рішення, колегія суддів вважає неспроможним, оскільки вважає це явною технічною помилкою, оскільки як в мотивувальній, так й в резолютивній частині ухвали слідчого судді, чітко зазначено, що предметом арешту є саме автомобіль марки Volkswagen Passat з відповідними ідентифікаційними ознаками.

Інші доводи апеляційної скарги щодо незаконних, на думку апелянта, дій слідчого, не є предметом апеляційного розгляду, а тому не можуть впливати на законність рішення слідчого судді.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді та постановлення апеляційним судом нової ухвали, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт, колегія суддів не вбачає.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170, 172, 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити захиснику ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.02.2018 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.02.2018 року про задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно, а саме автомобіль марки Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_9 , яка проживає Vysehorovice 250/87, шляхом заборони на його розпорядження та користування, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_3