Ухвала
Іменем України
9 січня 2018 р.

м. Київ
справа № 755/10232/17

провадження № 51-163 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 17 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року,
в с т а н о в и в:
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 17 липня 2017 року
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця і жителя АДРЕСА_1 ,
громадянина України, неодноразово судимого,
остання судимість 20.07.2016 року за ч. 2 ст. 185 КК України
до позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців, на підставі ст. 75 КК України
звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік
6 місяців,
засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_4 частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20.07.2016 року і остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року вирок місцевого суду залишено без змін.
Зі змісту касаційної скарги засудженого видно, що він ставить вимоги про зміну судових рішень в частині призначеного покарання з підстав невідповідності призначеного покарання особі засудженого та тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення внаслідок суворості. Просить застосувати до нього положення ст.ст. 69, 75 КК України у зв`язку тим, що має на утриманні неповнолітню дитину, у вчиненому щиро розкаявся, погіршився його стан здоров`я.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такого.
За вироком суду ОСОБА_4 засуджений за те, що 16 травня 2017 року за попередньою змовою з ОСОБА_5 з припаркованого біля лікарні на вулиці П. Запорожця, 26 у м. Києві автомобіля марки «Форд Ф`южен», д.н.з. НОМЕР_1 , таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_6 на загальну суму 2800 гривень.

Крім того, 16 травня 2017 року ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_5 з припаркованого біля авторинку на бульварі Перова, 21 у м. Києва автомобіля марки «Део Ланос», д.н.з. НОМЕР_2 , таємно викрав документи та майно потерпілого ОСОБА_7 на загальну суму 2350 гривень.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 185 КК України засудженим не оспорюється.
Доводи у касаційній скарзі про невідповідність призначеного покарання особі засудженого та тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення внаслідок суворості аналогічні доводам його апеляційної скарги та апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 . Вони були визнані судом апеляційної інстанції безпідставними із наведенням в ухвалі належного обгрунтування та їх спростування.
Визнаючи доводи засудженого та захисника необгрунтованими, суд апеляційної інстанції взяв до уваги, що суд першої інстанції, призначаючи йому покарання у виді позбавлення волі, урахував тяжкість злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання. Зокрема, суд виходив з того, що злочин віднесено до категорії злочинів середньої тяжкості, ОСОБА_4 неодружений, не працює, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, раніше притягувався до кримінальної відповідальності та вчинив злочин у період іспитового строку за попереднім вироком. Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 66 КК України визнав його щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

При перегляді кримінального провадження в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 419 КПК України ретельно перевірив доводи касаційних скарг ОСОБА_4 та його захисника, в тому числі і щодо наявності у засудженого важкого хронічного захворювання, та дав мотивовану відповідь на всі доводи апеляційних скарг. Зазначив, з яких підстав апеляційні скарги визнав наобгрунтованими. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Таким чином, суд вважає, що призначене ОСОБА_4 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.
Отже, обгрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень видно, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 17 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3