АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 601/858/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/260/17 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.289 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2017 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

при секретарі ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Тернопільської області 11 жовтня 2017 р. кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 20 липня 2017 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 04.12.2013 року за ч.2 ст. 297, ч.4 ст. 70 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі без конфіскації майна, згідно ухвали Миколаївського районного суду Львівської області від 05.02.2016 року звільнений за закінченням терміну покарання
засуджений за ч.2 ст.185 КК України на три роки позбавлення волі;
за ч.2 ст.289 КК України на п`ять років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України визначено ОСОБА_6 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року N838-VIII) зараховано ОСОБА_6 у строк відбування покарання за вказаним вироком термін його утримання в установі попереднього ув`язнення з 15 квітня 2017 року по день набрання вироком законної сили включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду змінити: помякшити призначене йому судом покарання, застосувавши ст. 69 КК України про призначення більш мякого покарання, ніж передбачено законом, до 4 років позбавлення волі, оскільки покарання, призначене місцевим судом, вважає занадто суворим.

Вказує, що суд не в повній мірі врахував усі помякшуючі покарання обставини, зокрема: повне визнання вини, його позитивну характеристику з місця проживання та роботи, а також думку потерпілого ОСОБА_9 , який зазначив, що не має до нього претензій і просив призначити обвинуваченому мінімальне покарання.

Зазначає, що судом не були допитані свідки, а також не було надано змоги укласти угоду про примирення з потерпілим.

Згідно вироку суду, 15 квітня 2017 року приблизно о 01 год. 00 хв. у ОСОБА_6 , який знаходився на вул. Симона Петлюри, 24 м. Кременця Тернопільської області, виник злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме: автомобілем марки «ВАЗ 21061» 1982 року випуску червоного кольору д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 , що був припаркований поблизу будинку за місцем проживання ОСОБА_9 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, скориставшись відсутністю власника, а також тим, що автомобіль марки «ВАЗ 21061» 1982 року випуску червоного кольору д.н.з. НОМЕР_1 не був замкнений, з метою заволодіння вказаним транспортним засобом, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, таємно, з корисливих мотивів, зламав замок запалювання та вийняв підведені до нього проводи, які в подальшому з`єднав між собою, таким чином, завівши двигун вказаного транспортного засобу, і, не маючи права користування, володіння, розпорядження ним, умисно розпочав рух автомобіля до місяця свого проживання.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 23 650 ( двадцять три тисячі шістсот п`ятдесят) гривень.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 15 квітня 2017 року близько 03:00 год. у ОСОБА_6 , який перебував на вул. Набережна, с.Великі Бережці Кременецького району Тернопільської області, винник злочинний умисел на повторне вчинення таємного викрадення чужого майна.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, 15 квітня 2017 року близько 03:05 год. ОСОБА_6 , шляхом вільного доступу, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів викрав з вказаного транспортного засобу, яким попередньо заволодів та який в цей час знаходився на вул. Набережна в с. Великі Бережці Кременецького району Тернопільської області, акумуляторну батарею 500 А 60 АЬ 12 В 6 СТ - 60 АЗ ЗУБР УЛЬТРА № вартістю 983 (дев`ятсот вісімдесят три) гривні 57 копійок та покинув місце скоєння кримінального правопорушення, таким чином маючи можливість розпоряджатися викраденим на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 983 (дев`ятсот вісімдесят три) гривні 57 копійок.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого, який просить суд задовольнити його апеляційну скаргу та помякшити призначене судом першої інстанції покарання, оскільки вважає дане покарання занадто суворим, його захисника, який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого і просить помякшити призначене покарання, міркування прокурора, який просить вирок суду залишити без змін, ознайомившись з матеріалами справи та доводами апеляційної скарги, заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого до задоволення не підлягає.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім допиту потерпілого, обвинуваченого та дослідження даних, які характеризують його особу. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють учасники справи, в тому числі і обвинувачений ОСОБА_6 зміст цих обставин, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, тому доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі щодо допиту свідків, а також укладення з потерпілим угоди про примирення є необґрунтованими.

Більше того, відповідно до ч.5 ст.469 КПК України укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку, однак, як вбачається з журналу та звукозапису судового засідання, обвинувачений ОСОБА_6 такого клопотання не заявляв ні під час судового розгляду, ні в останньому слові.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані правильно за ч.2 ст.185, ч.2 ст.289 КК України, виходячи з визнаних судом доведеними фактичних обставин справи.

При перевірці зазначеного кримінального провадження будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування вироку суду, не встановлено.

Покарання ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст.ст. 50, 65-67 КК України, з урахуванням всіх обставин, що впливають на відповідальність, і в межах, установлених санкцією інкримінованої статті відповідно до положень КК України.

При цьому судом враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, відомості про особу обвинуваченого, його молодий вік, те, що обвинувачений ОСОБА_6 щиро розкаявся у вчиненому та визнав вину, активно сприяв розкриттю злочинів, його позитивну характеристику та думку потерпілого, який просив суд призначити обвинуваченому найменш суворе покарання, а тому прийшов до вірного висновку про призначення останньому мінімального покарання за більш тяжкий злочин, а саме: ч.2 ст.286 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі і шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією статті без конфіскації майна, а тому підстав для його пом`якшення, в тому числі із застосуванням ст.69 КК України, як про це просить обвинувачений ОСОБА_6 , колегія суддів не вбачає.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 20 липня 2017 р. відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.2 ст.185, ч.2 ст.289 КК України, - без змін.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року N838-VIII) із змінами. внесеними Законом України від 18 травня 2017 року № 2046-VIII зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення за період з 15 квітня по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2