Справа № 199/4866/17
УХВАЛА
30.11.2017

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, працюючого водієм у Фермерському господарстві ОСОБА_5 , офіційно не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимого,

у відношенні якого 08.08.2017 складено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України, яке особисто вручено ОСОБА_4 03.10.2017,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 від 24.11.2017, ставиться питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , який підозрюється в тому, що 19.06.2017, приблизно о 00 годин 15 хвилин перебуваючи на точці перекриття в`їзду на «Центральний міст» в м. Дніпрі з боку пр. Слобожанського, будучи за кермом під`їхав на автомобілі марки «Lexus GХ 470» державний номер НОМЕР_1 до працівника поліції, інспектора Управління патрульної поліції в м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції України ОСОБА_8 , та почав вмовляти співробітника патрульної поліції надати йому дозвіл переїхати через «Центральний міст». В ході розмови з ОСОБА_4 , ОСОБА_8 помітив, що останній перебував у стані алкогольного сп`яніння та попрохав водія вийти з автомобілю, для складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП.

ОСОБА_4 , в цей же день, перебуваючи за вищевказаною адресою, а саме на точці перекриття в`їзду на «Центральний міст» в м. Дніпрі з боку пр. Слобожанського, близько 00 годин 16 хвилин, вийшов з автомобілю марки «Lexus GХ 470» державний номер НОМЕР_1 та продовжив спілкуватись із співробітниками патрульної поліції ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які здійснювали перевірку документів для складання адміністративного протоколу відносно ОСОБА_4 за ст.130 КУпАП.

В подальшому, в цей же день, за вказаною адресою, а саме на точці перекриття в`їзду на «Центральний міст» в м. Дніпрі з боку пр. Слобожанського, в 00 годин 24 хвилини, ОСОБА_4 , почав намагатись зникнути з місця вчинення адміністративного правопорушення, а працівники патрульної поліції ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вжили заходи, спрямовані на затримання ОСОБА_4 в ході чого останній діючи умисно, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій, маючи на меті заподіяти працівнику правоохоронного органу тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, наніс ОСОБА_8 один удар лівою рукою (ліктем) в область обличчя, чим спричинив потерпілому інспектору Управління патрульної поліції в м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції України ОСОБА_8 згідно висновку судово-медичної експертизи №2017е від 23.06.2017, тілесні ушкодження у вигляді поверхневої рани на червоній каймі нижньої губи праворуч, поверхневої рани слизової оболонки нижньої губи праворуч, крововилив на слизовій оболонці верхньої губи праворуч.

Умисні дії ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які виразились в умисному заподіяні працівникові правоохоронного органу насильства, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Матеріали досудового розслідування внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001469 від 19.06.2017, правова кваліфікація ч.2 ст.345 КК України.

08.08.2017 складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України, яке особисто вручено ОСОБА_4 03.10.2017.

Ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.10.2017 застосовано до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.11.2017 обрано ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 01.12.2017.

Строк дії ухвали апеляційного суду про застосування підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у даному кримінальному проваджені закінчується 01.12.2017, проте завершити досудове слідство до вказаного строку не представляється можливим, оскільки необхідно провести допит свідка ОСОБА_10 , внести відомості до ЄРДР за ч.1 ст.345, ч.2 ст.342, ч.1 ст.369 КК України, встановити та допитати в якості свідків інших очевидців вчинення злочину, інкримінованого підозрюваному ОСОБА_4 , провести слідчі експерименти зі свідками-очевидцями вчинення злочину, інкримінованого підозрюваному ОСОБА_4 , а тому прокурором порушується питання продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 в межах строку досудового розслідування.

В судовому засіданні прокурор просив задовольнити клопотання та продовжити підозрюваному ОСОБА_4 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, яке продовжене до 03.01.2018, обґрунтовуючи таке клопотання тим, що у сторони обвинувачення є ґрунтовні та об`єктивні підстави стверджувати, що підозрюваний ОСОБА_4 свідомо та умисно приховувався від органу досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності, а тому ризик щодо можливості переховуватися від органів досудового розслідування і суду настав. Крім того, існує ризик щодо можливості незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, оскільки сторона захисту впливає на свідка ОСОБА_10 , яка є очевидцем кримінального правопорушення, і яка ухиляється від допиту її як свідка, тому що не з`являється за викликами прокурора та слідчого. Також, ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме в рамках даного кримінального провадження сторона захисту неодноразово відмовлялася отримувати процесуальні документи. Стан здоров`я ОСОБА_4 не перешкоджає йому перебувати під вартою. Апеляційним судом Дніпропетровської області встановлено, що ОСОБА_4 не має міцних соціальних зв`язків, оскільки в офіційному шлюбі не перебуває, неповнолітніх або осіб похилого віку на утриманні не має, назву фірми де працює не пом`ятає. Крім того, просив критично поставитися до показів допитаних в судовому засіданні свідків, врахувати документи Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області щодо порушення ОСОБА_4 12.10.2017 обраного йому запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні просила відмовити прокурору в задоволенні клопотання, посилаючись на те, що при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу суд повинен врахувати вимоги ст.178 КПК України. Крім того, просила звернути увагу, що ОСОБА_4 ставиться до вини злочин середньої тяжкості. Відповідно до медичних документів, стан здоров`я ОСОБА_4 є незадовільним, він має офіційне місце роботи, довідка про що надавалася і до суду апеляційної інстанції, в силу ст.89 КК України раніше не судимий, має цивільну сім`ю, протягом 1,5 місяця, перебуваючи під цілодобовим домашнім арештом, обраний запобіжний захід не порушував, факт не відкриття дверей 12.10.2017 працівникам поліції не є порушенням запобіжного заходу у спосіб передбачений чинним КПК України. Також додала, що підозра є необґрунтованою, прокурором не надано доказів наявного ризику щодо впливу на потерпілого та свідків з боку ОСОБА_4 . На підставі викладеного вважала, що прокурором не наведено наявність нових ризиків, як то передбачено чинним КПК України, що давало би підстави продовження тримання ОСОБА_4 під вартою, а тому заперечувала проти задоволення клопотання прокурора. Разом з тим, просила суд у разі обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 , врахувати всі обставини, надані документи та обрати домашній арешт.

Захисник ОСОБА_6 заперечував проти клопотання прокурора, пояснивши, що підозра оголошена ОСОБА_4 будується на припущеннях, прокурор упереджено відноситься до даного кримінального провадження. У разі тримання ОСОБА_4 під вартою він буде позбавлений можливості реалізувати свої права як потерпілий в іншому кримінальному провадженні щодо побиття його працівниками поліції. Крім того, порушень обраного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту немає і не є зрозумілим зміна запобіжного заходу на тримання під вартою. Просив врахувати стан здоров`я ОСОБА_4 , наявність у останнього офіційної роботи та цивільної дружини. На підставі викладеного, просив у задоволенні клопотання прокурора відмовити. Утім, у разі якщо суд прийде до необхідності застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 , обрати останньому домашній арешт.

Підозрюваний ОСОБА_4 проти клопотання прокурора заперечував, посилаючись на те, що зазначення прокурором у клопотанні щодо перебування його в стані алкогольного сп`яніння 19.06.2017 спростовується постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська. Крім того, просив суд врахувати його стан здоров`я, отримані ним травми після побиття його працівниками поліції, в результаті чого він переніс хірургічне втручання. Крім того, у результаті лікування він перебував у лікарні, а потім на домашньому лікуванні і весь цей час, десь 56 днів, працівники слідчого відділу Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпра, прокурор знали про його перебування на лікарняному, телефонували йому, знали його місце проживання. Також, факт перебування його на лікуванні в результаті побиття працівниками поліції було зафіксовано працівниками Новомосковського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області ще 21.06.2017 та 27.06.2017 передано до Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області. Всі ці дані спростовують доводи прокурора щодо приховування від органів слідства. Крім того, перебуваючи під цілодобовим домашній арештом, він обраний запобіжний захід не порушував. Його декілька разів на день кожного дня перевіряли працівники поліції, він з`являвся до апеляційного суду на розгляд питання щодо обрання запобіжного заходу щодо нього три чи чотири рази, оскільки засідання переносилися. 12.10.2017 його також перевіряли працівники поліції і він знаходився вдома, пояснень 12.10.2017 він нікому не давав, як то зазначає прокурор, виходячи з документів Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області. Просив у задоволенні клопотання прокурора відмовити, у разі необхідності застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вислухавши думки учасників судового розгляду, вивчивши подане клопотання та надані прокурором матеріали, якими обґрунтовується необхідність продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , суд приходить до наступного.

За змістом ч.3 ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні №1-р/2017 від 23 листопада 2017 року, тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кодексу. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе: наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (частини перша, друга статті 194 КПК України).

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, слідчий, прокурор мають викласти обставини, які доводять, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ; висновком експерта № 2017е від 23.06.2017.

Відповідно до ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення. Так, вказана норма забороняє переміщати тягар доведення необхідності звільнення на особу, щодо якої вирішується питання про позбавлення її волі.

Згідно з вимогами ч.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п.60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України), після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому слідчому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити в судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Також Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Єчюс проти Литви» від 31.07.2000 в п. 93 зазначив, що подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою (sine qua non) належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивовувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами.

Крім цього, правова позиція щодо продовження тримання під вартою висвітлена у рішеннях Європейського суду з прав людини "Харченко проти України" (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року), "Белевицький проти Росії" (п.п.111-112 рішення ЄСПЛ від 1 березня 2007 року). Вказаними рішеннями закріплено, що продовження тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Також у наведених рішеннях ЄСПЛ зазначено, що слідчому судді, суду необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п.4 ст.5 Конвенції.

Відповідно до правової позиції Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, слідчому судді, суду при розгляді відповідного питання слід ретельно перевіряти достовірність підстав для його задоволення, оскільки одним з найбільш частих порушень прав людини, визнаних ЄСПЛ у справах проти України, є необґрунтоване ухвалення судами рішень про продовження строку тримання підозрюваного, обвинуваченого, під вартою, а також те, що можливість застосування запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою (зокрема йдеться про застосування домашнього арешту), у багатьох випадках навіть не розглядається.

Європейським судом з прав людини у справах «Вемгофф проти Німеччини», «Летельєр проти Франції», «Смирнов проти Росії» визначено, що тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушення громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

Однак всупереч викладеному, органом обвинувачення не надано жодних вагомих доказів, які би посвідчували факти можливості нез`явлення ОСОБА_4 за викликом слідчого, прокурора або суду. Одного лише формального зазначення про те, що ОСОБА_4 , знаходячись на волі, може переховуватись від слідства та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, впливати на потерпілого та свідків, недостатньо. Зазначене повинно підтверджуватись відповідними матеріалами, яких слідчому судді органом досудового слідства, прокурором не надано та не вказано чітких підстав продовження тримання підозрюваного під вартою, а обмежено лише формальним переліченням таких ризиків.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, яким він є, повинно бути переконливо наведено державою, а квазіавтоматичне продовження такого періоду суперечить гарантіям, встановленим у пункті 3 статті 5 Конвенції (пункт 66 рішення від 9 січня 2003 року у справі «Шишков проти Болгарії», пункт 40 рішення від 10 червня 2008 року у справі «Тасе проти Румунії»).

Так, ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.10.2017 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обрано ОСОБА_4 лише 15.11.2017 ухвалою колегії суддів апеляційного суду Дніпропетровської області. Доказів порушення підозрюваним ОСОБА_4 цілодобового домашнього арешту в період з 05.10.2017 по 15.11.2017 судом не встановлено і таких доказів прокурором не надано, як і не надано доказів впливу ОСОБА_4 на потерпілого та свідків, чи перешкоджанню слідству іншим шляхом.

Що стосується наданих матеріалів Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області щодо факту не відчинення 12.10.2017 вхідних дверей за адресою АДРЕСА_1 , за якою ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, то суд зазначає, що не відчинення вхідних дверей не є порушенням запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з огляду на норми чинного КПК України.

Судом допитано в якості свідка ОСОБА_11 , яка суду показала, що вона та ОСОБА_4 з 2008 року перебувають у фактичних шлюбних відносинах. До 2014 року вони разом проживали за адресою АДРЕСА_2 , де і залишаються зареєстрованими. З 2014 року проживають разом за адресою АДРЕСА_1 . До ОСОБА_4 і раніше іншим судом застосовувався домашній арешт, вона не заперечувала цьому. Обраний 05.10.2017 цілодобовий домашній арешт ОСОБА_4 не порушував.

Дані обставини також підтверджуються актом з місця проживання ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 за підписами мешканців квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 ОСОБА_12 та ОСОБА_13 відповідно, довідкою характеристикою мешканців будинку АДРЕСА_5 , характеристикою ТОВ «КК «КомЕнерго-Новомосковськ», а також показами допитаних свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

За змістом Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Суд враховує, що підозрюваний ОСОБА_4 має цивільну дружину ОСОБА_11 , з якою постійно з 2014 року проживає однією сім`єю в квартирі, яка належить останній на праві власності за адресою АДРЕСА_1 , і яка при допиті у суді в якості свідка не заперечувала проти застосування до ОСОБА_4 домашнього арешту саме за цією адресою.

За таких обставин, вважаю, що підозрюваний ОСОБА_4 має достатні підстави для проживання у зазначеному житловому приміщенні (квартирі) в межах Дніпропетровської області, що дає можливість його своєчасної явки до слідчого, прокурора або суду. При цьому суд враховує, що положення КПК України не передбачають як обмежень щодо застосування домашнього арешту саме за місцем постійного проживання особи, так і заборони його застосування за іншим місцем проживання особи, де остання має змогу (право) проживати на законних підставах.

Європейським судом зазначається, що у всіх випадках, коли ризик ухилення підозрюваного (обвинуваченого) від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, підозрюваного (обвинуваченого) має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення у справах «Вранчев проти Сербії» від 23 вересня 2008 року, «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року. «Буров проти України» від 17 березня 2011 року. «Цигоній проти України» від 24 листопада 2011 року).

Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Під час розгляду клопотання, прокурором не доведено недостатність застосування до підозрюваного ОСОБА_4 інших більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним вище ризикам. Доказів необхідності застосування до підозрюваного саме найсуворішого запобіжного заходу і неможливості обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу, прокурор не навів взагалі.

Під час вирішення питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , судом враховано те, що останній позитивно характеризуються за місцем проживання, що підтверджується наданими довідкою-характеристикою мешканців будинку АДРЕСА_5 , характеристикою ТОВ «КК «КомЕнерго-Новомосковськ», має постійне місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується вищезазначеними актами, має цивільну дружину, проживає з родиною, офіційно працює водієм у Фермерському господарстві ОСОБА_5 з 2011 року по теперішній час, а отже має сталі соціальні зв`язки. Крім цього, судом взято до уваги стан здоров`я підозрюваного.

Крім вказаного, прокурором не наведено обґрунтування необхідності проведення слідчих дій, а саме - проведення допиту свідка ОСОБА_10 , внесення відомостей до ЄРДР за ч.1 ст.345, ч.2 ст.342, ч.1 ст.369 КК України, встановлення та допит в якості свідків інших очевидців вчинення злочину, інкримінованого підозрюваному ОСОБА_4 , проведення слідчих експериментів зі свідками-очевидцями вчинення злочину, інкримінованого підозрюваному ОСОБА_4 , за умови тримання ОСОБА_4 під вартою, а також підстав, з яких такі слідчі дії не були вчиненні під час перебування ОСОБА_4 під цілодобовим домашнім арештом, а також під час тримання його під вартою.

На підставі викладеного, приходжу до висновку, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 є необґрунтованим.

Утім, враховуючи вказані вище обставини, вважаю за необхідне застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю з покладенням обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, що, на думку слідчого судді, зможе забезпечити належне виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оскільки строк тримання під вартою ОСОБА_4 встановлено до 01 грудня 2017 року, в даному судовому засідання розглядається питання продовження строку запобіжного заходу, вважаю за необхідне застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком з 02.12.2017 по 03.01.2018.

Керуючись ст.ст.110, 131,132, 176,177,178,181,183,184,186,193,ч.4 ст.194,ст.ст.195,196,197,369-372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 - відмовити.

Застосувати підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити підозрюваному ОСОБА_4 залишати житло цілодобово.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язок прибувати до слідчого СВ АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області за першою вимогою, носити електронний засіб контролю, утримуватись від спілкування з потерпілим та свідками, не відлучатись з місця проживання за адресою АДРЕСА_1 цілодобово з 02.12.2017 по 03.01.2018.

Строк дії ухвали слідчого судді про тримання ОСОБА_4 під цілодобовим домашнім арештом та застосування електронного засобу контролю встановити з 02.12.2017 по 03.01.2018.

Копію ухвали вручити прокурору, підозрюваному, направити начальнику ДУВП №4 Південно-Східного МРУ ВКПП МЮ України.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу внутрішніх справ, який здійснює кримінальне провадження Амур-Нижньодніпровському ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, який повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчого.

По закінченню цього строку та за відсутністю клопотання прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.199 КПК України, ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та застосування електронного засобу контролю припиняє свою дію і запобіжний захід та обов`язок вважається скасованим.
На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1