АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп /796/2093/2017 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 212, ч.3, КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

При секретареві ОСОБА_5 , за участю прокурора ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , їхніх захисників адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , розглянувши матеріали кримінального провадження № 0000012 відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.212, ч.1 ст.366 КК України, та апеляційну скаргу прокурора у провадженні - прокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 9 жовтня 2017 року,

в с т а н о в и л а :
Цією ухвалою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000012 відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , повернуто прокурору.

На обґрунтування суд послався на те, що в обвинувальному акті не належним чином викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які орган досудового слідства вважає встановленим та обвинувачення, всупереч вимогам закону, не сформульоване.
Окрім цього, судом встановлено, що реєстр матеріалів досудового розслідування, який долучено до обвинувального акта не відповідає вимогам ст. 109 КПК України.
Так, у реєстрі матеріалів досудового розслідування неповно відображений перелік всіх процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування, оскільки із обвинувального акту слідує, що в ході досудового розслідування були прийняті й інші процесуальні рішення, які не зазначені у реєстрі матеріалів досудового розслідування, що суперечить вимогам ст. 109 КПК України.
Крім того, у реєстрі відсутні процесуальні рішення про приєднання речових доказів та не міститься інформації про місце їх зберігання, наслідки виконання призначених судових експертиз, де та ким виконувались, та де містяться висновки, якщо такі проводились по факту.
До того ж, з обвинувального акту вбачається, що по справі проводились експертизи під час досудового розслідування, однак у реєстрі матеріалів досудового розслідування не міститься інформації про такі процесуальні дії, ким та коли призначались такі експертизи та ким, проводились, де знаходяться висновки експертиз, якщо такі існують.
За таких обставин суд першої інстанції прийшов до висновку, що обвинувальний акт з додатками підлягає поверненню прокурору для усунення виявлених порушень.
Не погодившись зі вказаним рішенням, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим, прокурор у кримінальному провадженні - прокурор Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в обґрунтування якої зазначає наступне.

Фактичні обставини вчинених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінальних правопорушень викладені в такому обсязі, які прокурор вважав доведеними, а твердження суду, що вони вкладені не належним чином - є не обґрунтованим та не конкретизованим, адже з ухвали не зрозуміло, які ж саме порушення при викладі обставин вчинених кримінальних правопорушень чи іншу невідповідність кримінальному процесуальному законодавству допущено в обвинувальному акті.
Щодо не сформульованого, на думку суду, обвинувачення, то дане твердження також є необґрунтованим, адже в обвинувальному акті під час формулювання обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відображено час, місце, конкретні обставини та мотиви вчинення злочинів у тих обсягах та деталях, які були встановлені під час досудового розслідування. Ніякі інші конкретні обставини та мотиви вчинення злочинів не можуть бути покладені в обвинувачення, адже вони не були встановлені під час досудового розслідування.
Крім того, суд першої інстанції зазначає, що реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідає вимогам ст. 109 КПК України. Натомість, як вказує прокурор, зазначене твердження суду є формальним, не обґрунтованим та не конкретизованим, адже, по-перше, у реєстрі матеріалів досудового розслідування на арк. 30-48 відображений перелік всіх процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування, а по - друге, судом не вказано на жодне процесуальне рішення про прийняття якого нібито свідчить обвинувальний акт, але воно при цьому нібито відсутнє у реєстрі матеріалів досудового розслідування.

Щодо тверджень суду про відсутність процесуальних рішень про приєднання речових доказів прокурор зазначає, що всі процесуальні рішення про приєднання речових доказів відображено у реєстрі матеріалів досудового розслідування на арк. 33-35, 37- 38, 40-42, 45 реєстру матеріалів досудового розслідування. Інформація про місце зберігання речових доказів також відображена у реєстрі матеріалів досудового розслідування поряд з найменуваннями процесуальних дій, під час проведення яких вони були вилучені.
Також, на думку прокурора є необґрунтованим твердження суду, що у реєстрі матеріалів досудового розслідування не міститься інформації про те, ким та коли призначались судові експертизи, адже зазначені відомості у повному обсязі містяться у реєстрі матеріалів досудового розслідування на арк. 40-42.
На цих підставах прокурор просить скасувати ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 9 жовтня 2017 про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000012 за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
До Апеляційного суду міста Києва надійшло заперечення на апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 від обвинуваченої ОСОБА_7 в якому вона вказує, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000012 від 20.01.2016 відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч.1 ст. 366 КК України, правомірно і обґрунтовано було повернуто прокурору, у зв`язку з чим просить ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 9 жовтня 2017 року про повернення обвинувального акту прокурору. Залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
Заслухавши доповідь судді, виступи прокурора на підтримку апеляційних вимог, а обвинувачених та захисників проти їх задоволення, провівши судові дебати, перевіривши та обговоривши доводи учасників апеляційного розгляду в сукупності з матеріалами обвинувального акту та долученими до нього документами, а також з урахуванням доводів письмового заперечення обвинуваченої на апеляційну скаргу, судова колегія визнає наступне.
Як показує вивчення тексту обвинувального акту, всупереч міркуванням суду першої інстанції, обвинувачених і захисту, в цьому акті дійсно сформульовані фактичні обставини кримінальних правопорушень, як їх визнав встановленими прокурор, надано правову кваліфікацію інкримінованим обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 діянням за ч.3 ст.212 та ч.1 ст. 366 КК України, сформульоване відповідно до викладених в обвинувальному акті фактичних обставин кримінальних правопорушень і обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , і, як видно із письмових заперечень ОСОБА_7 , виступів захисту і обвинувачених в апеляційному засіданні, це обвинувачення їм в достатній мірі зрозуміле і не позбавляє їх права та можливості активно від нього захищатися, тобто прокурором виконані вимоги ст. 291 КПК України щодо форми і змісту обвинувального акту.
При цьому колегія суддів приймає до уваги, що відповідно до п.5 ч.1 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті мають бути викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які вважає встановленими прокурор, а не обвинувачені, сторона захисту чи суд при проведенні підготовчого засідання; правова кваліфікація інкримінованим кримінальним правопорушенням повинна бути надана з посиланнями на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що прокурором і зроблено, а міркування обвинувачених і захисту при проведенні підготовчого засідання про неконкретність, незрозумілість, недоведеність обвинувачення, з посиланнями на норми КПК України, Європейську конвенцію в правах людини, рішення Європейського суду в правах людини у конкретних справах, хоча і слушні, але помилково взяті за основу судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного прокурором рішення, бо на цій стадії судового розгляду вказані доводи не підлягають дослідженню та оцінці, а тому посилаючись на вказані обставини в своїй ухвалі, суд першої інстанції певною мірою вийшов за межі своїх повноважень на цій стадії судового провадження.
Посилання суду першої інстанції на недоліки в реєстрі матеріалів досудового розслідування вже самі по собі безпредметні, бо відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України повернення обвинувального акту прокуророві можливе лише у випадку невідповідності вимогам чинного КПК України самого цього акту, а не додатку до нього. До того ж, як слушно зауважив прокурор, в реєстрі матеріалів досудового розслідування відображені ті процесуальні дії та рішення органу досудового розслідування і прокурора, які проводились у цьому кримінальному провадженні.
Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, судова колегія, -
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу прокурора у провадженні - прокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 9 жовтня 2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000012 відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , повернуто прокурору задовольнити, вказану ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд у цьому ж суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: