Справа № 442/2655/14-к
Провадження № 1-кп/456/6/2017
ВИРОК

іменем України
29 грудня 2017 року місто Стрий Львівської області

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с.Хлиплі Мостиського району Львівської області, проживаючу в АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з повною середньою освітою, не працюючу, раніше не судиму,

яка обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України,
встановив:

ОСОБА_7 08.12.1999 року отримала від невстановленої слідством особи Протокол №113 проведення публічних торгів (з реалізації заставного майна ОСОБА_8 ) від 08.12.1999 року, затверджений начальником ВДВС Дрогобицького міського управління юстиції, будинку АДРЕСА_1 та Акт про публічні торги від 08.12.1999 року, затверджений начальником ВДВС Дрогобицького міського управління юстиції, будинку АДРЕСА_1 . 07.12.1999 року, тобто за один день до початку проведення публічних торгів, сплатила за придбання будинку на публічних торгах в касу Дрогобицької філії АТ «Укрінбанк» кошти в сумі 148000 грн. Достовірно знаючи, що реально публічні торги не проводились, участі в проведенні вищевказаних публічних торгах вона не брала, заставне майно будинок АДРЕСА_1 в установленому законом порядку не придбала, а відтак усвідомлюючи, що протокол №113 від 08.12.1999 року проведення публічних торгів з реалізації заставного майна ОСОБА_8 та акт про публічні торги від 08.12.1999 року даного будинку є підробленими, 08.12.1999 року подала їх приватному нотаріусу ОСОБА_9 , на підставі чого той 08.12.1999 року видав їй Свідоцтво на право приватної власності на будинок АДРЕСА_1 , придбаний на публічних торгах відповідно до Акту від 08.12.1999 року.

Обвинувачена відмовилася надавати покази в судовому засіданні, але скористалася правом на останнє слово, в якому зазначила, що винною себе не визнає і просить суд її виправдати.

Не визнання вини обвинуваченою суд розцінює як спосіб захисту, оскільки її вина доведена дослідженими під час судового розгляду та оціненими доказами, які встановлюють наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження, а саме:

показаннями потерпілої ОСОБА_8 , яка суду пояснила, що приблизно в 1997р. нею було взято в банку «Укрінбанк» кредит як приватним підприємцем 27000 грн. Під заставу було дано майно будинок АДРЕСА_1 . Борг був виплачений повністю в 1997-1998 роках. Про заборгованість банк нічого не повідомляв. 1999р. вона виїхала в США на лікування і повернулися в Україну разом з чоловіком в 2005р. Ключі від будинку були у мами. Про продаж будинку з аукціону дізналися в 2003р. Жодних документів про проведення аукціону їм не надали;

показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який суду пояснив, що в 1997р. ОСОБА_8 отримала в банку кредит в сумі 27000 грн., який вони погасили. Банк до них не пред`являв жодного позову. В 2003р. від дружини він дізнався, що будинок продано. На неодноразові його звернення до керуючого банку жодних реакцій не було. Після порушення кримінальної справи по даному факту стало відомо, що аукціону не було. Аукціон ніби проводила виконавча служба. Торги відбулися 8 грудня, а гроші було передано 7 грудня. На аукціоні ніби то було двоє учасників ОСОБА_11 і ОСОБА_12 . Першого внеску не було. Зі слів ОСОБА_11 аукціон не відбувся і ОСОБА_13 ( ОСОБА_12 ) в ньому участі не приймала;

показаннями свідка ОСОБА_14 (дівоче прізвище ОСОБА_11 ), яка суду пояснила, що 08.12.1999р. вона участі у торгах ВДВС Дрогобицького МУЮ не приймала. В 1999р. вона закінчила університет і грошей, щоб придбати майно, у неї не було. По закінченню університету вона подавала документи на конкурс для заміщення вакантних посад в ВДВС. Знайомих там у неї не було. Обвинувачену вона знає з слідчих дій, а про аукціон дізналася від слідчого. Їй відомо, що її прізвище занесене в протокол публічних торгів, однак участі у аукціоні вона не брала. 08.12.1999р. вона не проживала по АДРЕСА_2 , як це вказано в протоколі №113, оскільки це гуртожиток, а навчання в університеті вона на той час закінчила. Грошей на придбання будинку в неї не було і потреби в такій купівлі теж;

показаннями свідка ОСОБА_9 , який суду пояснив, що в 1999р. він працював нотаріусом. Йому було надано документ про проведення торгів акт і документи на будинок, на підставі яких він видав свідоцтво про право власності на придбане майно з публічних торгів. Перешкод у видачі цього свідоцтва не було. Він не знайомий з обвинуваченою і її не пам`ятає. Кому саме видавав свідоцтво не пригадує, але ця особа розписувалася в реєстрі нотаріальних дій. Сторонній особі (не тій, яка вказана в акті) він свідоцтво видати не міг. Про самі торги йому нічого не відомо;

показаннями свідка ОСОБА_15 , який суду пояснив, що в 1999р. працював курівником банку. МПП «Наталі» отримало в «Укрінбанку» кредит. Під заставу надало майно будинок. Умови кредиту не виконувалися, а ОСОБА_16 зник. Родич останнього передав йому ключі від будинку, він найняв сторожів для його хорони та передав документи нотаріусу для вчинення виконавчого напису, а після його вчинення у відділ ДВС для реалізації майна. Ним отримано кошти за продаж будинку і кредит було закрито. З ОСОБА_13 він не знайомий. Реалізацією будинку займалася виконавча служба. Хто придбав будинок йому не відомо. Чому написав розписку не пам`ятає. Можливо як завдаток за будинок. Їх отримувала каса банку. Якби в торгах перемогла інша людина, гроші б повернули;

показаннями свідка ОСОБА_17 , який суду пояснив, що в 1999р. побачив оголошення в пресі про продаж будинку, який перебуває в заставі. Оглянувши будинок, вони звернулися в банк, де їм повідомили, що будинок буде продаватися з торгів, але перед цим треба заплатити гроші в банку. Він дав дочці гроші, суму яких назвав керуючий 148 тис. грн., з яких 10% мало піти за участь у торгах. Після сплати дочкою коштів в касу банку керуючий дав їм розписку. При цьому, крім нього та дочки, був присутній його друг. Дану розписку він взяв для того, щоб у разі програшу в торгах, йому повернули внесені кошти. Наступного дня відбулися торги, в яких приймала участь його дочка. Після проведення торгів їм дали акт. З цим актом дочка пішла до нотаріуса і оформили свідоцтво про право власності на будинок. Торги відбувалися в приміщенні ВДВС м.Дрогобич. Чи ще хтось брав участь у торгах йому не відомо;

показаннями свідка ОСОБА_18 , який суду пояснив, що його друг ОСОБА_12 повідомив йому про бажання придбати будинок і попросив знайти такий. Побачивши оголошення в газеті, обговорили умови в банку, оглянули будинок та поспілкувалися із сусідами. В банку керуючий їм повідомив, що придбати даний будинок можна через торги. Гроші здали в касу банку, але хто не пам`ятає. До каси підходив ОСОБА_12 з дочкою. Хто саме назвав суму не пам`ятає. Був присутній, коли керуючий давав розписку про внесені кошти. Пізніше відбулися торги в ВДВС. У виконавчій службі були він, ОСОБА_12 та дочка останнього;

показаннями свідка ОСОБА_19 , яка суду пояснила, що під час виконання нею обов`язків завідуючої нотаріальної контори були вилучені оригінали документів, що стосувалися прилюдних торгів;

витягом з кримінального провадження (№0000349), згідно з яким відомості за заявою ОСОБА_8 внесені до ЄРДР 19.02.2013р.;

заявою від 24.01.2006р. (Т.1 а.к.п.13-14), якою ОСОБА_8 повідомила Дрогобицького міськрайпрокурора про протиправне позбавлення її належного їй будинку;

протоколом виїмки від 29.10.2009р. (Т.1 а.к.п.158), відповідно до якого у приватного нотаріуса ОСОБА_9 проведено виїмку документів, зазначених в постанові про проведення виїмки від 26.10.2009р., а саме: свідоцтва від 08.12.1999р., акту «про публічні торги» від 08.12.1999р., протоколу №113 від 08.12.1999р.;

договором дарування від 30.09.1996р. (Т.1 а.к.п.193), зареєстрованого в реєстрі за №3584, за змістом якого ОСОБА_20 подарував, а ОСОБА_8 прийняла у дар житловий будинок з господарськими прибудовами, що знаходиться в АДРЕСА_1 ;

постановою про виїмку від 18.04.2011р. (Т.2 а.к.п.31), якою надано дозвіл на проведення виїмки у ОСОБА_21 документів, які містять вільні зразки її почерку та підписів, особливо період 1999 року;

висновком експерта №6/223 від 18.05.2011р. (Т.2 а.к.п.49-58), згідно з яким рукописний текст «Ледахівська» та підпис в графі «Державний виконавець» в документах «Протокол №113 від 08.12.1999р. про проведення публічних торгів з реалізації заставленого майна ОСОБА_22 », «Акт від 08.12.1999 року про публічні торги» - виконані громадянкою ОСОБА_23 ; підпис в графі «Переможець торгів» в документі «Протокол №113 від 08.12.1999р. про проведення публічних торгів з реалізації заставленого майна ОСОБА_22 » - виконано громадянкою ОСОБА_24 ;

відповіддю на запит ОСОБА_10 (Т.2 а.к.п.74), в якому зазначено, що оголошень Дрогобицької виконавчої служби щодо продажу будинку за адресою: АДРЕСА_1 , протягом 1999 року в газеті «Галицька зоря» не публікувалося;

протоколом виїмки від 12.07.2012р. (Т.3 а.к.п.52), згідно з яким у Дрогобицькому МБТІ проведено виїмку документів інвентаризаційної справи будинковолодіння АДРЕСА_1 ;

висновком експерта №6/144 від 12.04.2013р. (Т.3 а.к.п.168-172), яким встановлено, що підпис від імені ОСОБА_24 у графі «розписка в отриманні нотаріально-оформленого документу», навпроти нотаріальної дії №903 та №904 від 08.12.1999 року» в документі «Книга реєстрації нотаріальних дій за 1999 рік приватного нотаріуса ОСОБА_9 » виконано громадянкою ОСОБА_25 ;

постановою від 15.04.2013р. (Т.3 а.к.п.180), згідно з якою вилучені у приватного нотаріуса ОСОБА_9 протокол №113 від 08.12.1999р. про публічні торги, акт від 08.12.1999р. про публічні торги та свідоцтво про придбання ОСОБА_7 буд. АДРЕСА_1 з публічних торгів визнано речовими доказами та долучено до матеріалів справи;

постановою від 26.04.2013р. (Т.3 а.к.п.252-253), відповідно до якої з матеріалів досудового розслідування виділено матеріали щодо вчинення невідомою особою кримінального правопорушення за ч.1 ст. 358 КК України згідно з долученим переліком (Т.3 а.к.п.254-262);

протоколом №113 проведення публічних торгів від 08.12.1999р. (реалізації заставленого майна ОСОБА_8 ), за змістом якого на публічних торгах житлового будинку «А-2», що знаходиться в АДРЕСА_1 були присутні покупці ОСОБА_24 та ОСОБА_26 . Під час торгів ОСОБА_24 запропонувала найвищу ціну 141000 грн., в зв`язку з чим державним виконавцем оголошено її переможцем торгів;

актом «про публічні торги» від 08.12.1999р., затвердженого начальником ВДВС та приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_9 08.12.1999р. та зареєстрованого в реєстрі за №903, яким встановлено, що переможцем торгів з реалізації майна боржника ОСОБА_8 житлового будинку «А-2» є ОСОБА_24 . Кошти за придбане майно в сумі 141000 грн. 08.12.1999р. внесено на депозит Дрогобицького міського управління юстиції;

свідоцтвом, виданим приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_9 08.12.1999р. та зареєстрованим в реєстрі за №904, яким посвідчено, що ОСОБА_24 належить на праві приватної власності майно, яке складається з житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 .;

записом акта про одруження від 07.04.2000р., яким встановлено, що після одруження ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінено прізвище на « ОСОБА_13 »;

клопотанням старшого слідчого ОСОБА_27 до слідчого судді про встановлення підозрюваній ОСОБА_7 та її захиснику ОСОБА_4 строку для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, який було встановлено для зазначених осіб ухвалою слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18.04.2014р.;

повідомленнями 22.04.2014р. та 23.04.2014р. старшого слідчого телефонним зв`язком підозрюваної ОСОБА_7 та її захисника про необхідність з`явитися до нього згідно ухвали слідчого судді від 18.04.2014р.;

дорученням старшого слідчого від 22.04.2014р. оперативному підрозділу (працівникам ДСБЕЗ Дрогобицького МВ) щодо забезпечення ознайомлення підозрюваної ОСОБА_7 та її захиснику ОСОБА_4 з ухвалою слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18.04.2014р.;

рапортом від 23.04.2014р. о/у СДСБЕЗ Дрогобицького МВ ОСОБА_28 , яким повідомлено начальника Дрогобицького МВ про причини невиконання доручення старшого слідчого ОСОБА_27 щодо вручення ухвали слідчого судді від 18.04.2014р. підозрюваній ОСОБА_7 та її захиснику ОСОБА_4 ;

повідомленням від 24.04.2014р. старшого слідчого ОСОБА_27 , яким повідомлено начальника Дрогобицького МВ про причини неознайомлення підозрюваної ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_4 з матеріалами досудового розслідування та наявність обставин, за яких вони вважаються такими, що реалізували своє право на доступ до матеріалів;

витягом з кримінального провадження (№0000878), згідно якого у зв`язку з виявленням слідчим кримінального правопорушення, в ЄРДР 27.04.2013р. внесено відомості про підроблення невідомою особою протоколу №113 від 08.12.1999р. та акту про публічні торги від 08.12.1999р. з правовою кваліфікацією за ч.1 ст. 358 КК України.

розпискою за підписом ОСОБА_29 , якою він підтвердив, що Дрогобицькою філією «Укрінбанк» 07.12.1999р. прийнято у ОСОБА_24 148 тисяч грн. як оплату за будинок по АДРЕСА_1 ;

квитанцією від 07.12.1999р. до прибуткового касового ордеру №400, якого підтверджено прийняття Дрогобицькою філією АТ «Укрінбанк» від ОСОБА_24 148000,00 грн.

Досліджені у судовому засіданні вищевказані докази суд вважає належними та допустимими, показання, дані потерпілими та свідками ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_9 та ОСОБА_19 є послідовними, логічними, узгоджуються між собою та з дослідженими вищевказаними письмовими доказами, в своїй сукупності є достатніми, за своїм змістом достовірними і відповідають дійсним обставинам кримінального провадження, підтверджують вину обвинуваченої та спростовують її позицію, висловлену в останньому слові.

Так, згідно з протоколом №113 проведення публічних торгів від 08.12.1999р. в торгах брало участь двоє покупців: ОСОБА_24 та ОСОБА_26 . Під час торгів ОСОБА_26 було запропоновано ціну в розмірі 120000 грн. В той же час, в наданих суду показаннях свідок ОСОБА_30 спростувала дані обставини зазначивши, що участі у торгах вона не брала, такої суми коштів у неї не було, як і не було потреби у придбанні будинку.

Відповідно до протоколу №113, державний виконавець оголосив переможцю торгів ОСОБА_31 , що протягом 10 днів з моменту проведення аукціону (з 08.12.1999р.) вона повинна внести на рахунок Дрогобицького міського управління юстиції повну вартість проданого майна (в розмірі 132900 грн.). Однак, в показаннях свідок ОСОБА_15 (колишній керівник Дрогобицької філії АТ «Український Інноваційний Банк») підтвердив факт отримання ним 07.12.1999р. коштів від ОСОБА_24 в сумі 148000 грн. як оплати за будинок, про що ним було власноручно написано відповідну письмову розписку.

Зазначені показання спростовують вказані в акті про публічні торги від 08.12.1999р. обставини про те, що ОСОБА_21 внесено на депозит Дрогобицького міського управління юстиції кошти (в сумі 141000 грн.) саме 08.12.1999р. Інших доказів, які б підтверджували внесення ОСОБА_21 коштів на депозит 08.12.1999р. суду не надано.

Висновками експерта (№6/223 та 6/144) підтверджено, що підписи навпроти графи «Переможець торгів», в графі «розписка в отриманні нотаріально-оформленого документу» та навпроти нотаріальної дії №903 виконано ОСОБА_25 .

Також, в судовому засіданні судом досліджені показання свідків ОСОБА_32 та ОСОБА_33 .

Так, свідок ОСОБА_34 суду пояснила, що ОСОБА_16 брав кредити і заставляв майно. Їй відомо, що цей будинок продали з торгів, які відбулися в 1999р. Від Шумила дізналась, що він брав участь у цих торгах і були ще люди;

свідок ОСОБА_35 суду пояснив, що на той час він обіймав посаду начальника Дрогобицької виконавчої служби. Виконавче провадження щодо стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_8 перебувало у державного виконавця Ледахівської І. У них проходило декілька аукціонів. За організацію і проведення аукціону відповідав державний виконавець. Реєстрацію проведення аукціону проводило управління юстиції. Кошти покупцями вносилися на рахунок, визначалася дата проведення аукціону і кабінет, в якому він відбувався. Участі у вказаному аукціоні він не приймав, оскільки такого права не мав. Після завершення торгів, в яких був присутній юрист банку ОСОБА_36 , державним виконавцем була підготовлена документація і дана йому на затвердження. Оскільки скарг на проведення аукціону не поступило, він затвердив протокол та акт прилюдних торгів. Цей аукціон він запам`ятав тому, що був присутній представник банку і в цього банку було найбільше проблем з повернення кредитів. Однак пригадати, чи була присутня на аукціоні обвинувачена, не може.

Проаналізувавши та оцінивши показання даних свідків, а також свідків ОСОБА_17 і ОСОБА_18 в частині проведення торгів суд приходить до переконання, що такі не узгоджуються з дослідженими в судовому засіданні показами потерпілих, свідками ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_19 та вищевказаними письмовими доказами і спростовуються такими, не відповідають дійсним обставинам кримінального провадження, тому такі судом до уваги не беруться.

Покликання сторони захисту на недопустимість доказів, зазначених у клопотаннях від 07.12.2017р. та 29.12.2017р., не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовуються вищенаведеними доказами, тому не можуть бути визнані судом недопустимими. Крім цього, сторона захисту вказує на докази, які не досліджувались у судовому засіданні.

На час подій, вказаних в обвинувальному акті, були чинними Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV та постанова КМУ №1448 від 22.12.1997р. «Про затвердження Положення про порядок проведення аукціонів (публічних торгів) з реалізації заставленого майна», які визначали порядок проведення аукціонів (публічних торгів) з реалізації заставленого майна, на яке згідно із законодавством звернено стягнення.
Так, згідно з положеннями статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» (№606-XIV від 21 квітня 1999 року) реалізація арештованого майна, за винятком майна, виключеного за законом з обігу, здійснюється державним виконавцем шляхом його продажу через торговельні організації, відповідні структури Міністерства фінансів, на прилюдних торгах, аукціонах, якщо інше не передбачено законом, у двомісячний строк з дня накладення арешту. Продаж нерухомого майна боржника здійснюється шляхом проведення торгів спеціалізованими організаціями, які мають право здійснювати операції з нерухомістю в порядку, передбаченому законодавством України.
Відповідно до статті 62 Закону (№606-XIV від 21 квітня 1999 року) реалізація належних боржникові будинку, квартири та іншого нерухомого майна провадиться відповідно до закону шляхом продажу з прилюдних торгів.
Згідно з пунктом 2. Положення про порядок проведення аукціонів (публічних торгів) з реалізації заставленого майна реалізація майна здійснюється організатором аукціону (публічних торгів).
Пунктом 4 Положення передбачено, що після отримання виконавчих документів організатор аукціону здійснює підготовку до збирання необхідних матеріалів з реалізації майна, визначає початкову вартість реалізації, готує і публікує інформацію про майно, що підлягає реалізації.
Відповідно до пунктів 7 Положення фізична або юридична особа, що виявила бажання зареєструватись як учасник аукціону (далі - покупець), сплачує за реєстрацію її як учасника аукціону реєстраційний внесок, розмір якого встановлюється організатором аукціону і не може перевищувати одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а також вносить кошти шляхом безготівкового перерахування на вказаний в інформації про аукціон рахунок в розмірі 10 відсотків початкової вартості реалізації майна. Покупець подає організатору аукціону: документ, що посвідчує фізичну особу або представника юридичної особи, їх повноваження; квитанцію про сплату реєстраційного внеску; документ про внесення коштів у розмірі 10 відсотків від початкової вартості реалізації майна (якщо покупець виявляє бажання придбати кілька об`єктів, що підлягають реалізації на аукціоні, розмір зазначених коштів визначається на основі суми вартості реалізації цих об`єктів);декларацію про доходи (у разі якщо покупець є фізичною особою). Відомості про покупців вносяться до книги реєстрації.
Згідно з пунктами 9 та 12 Положення реалізація майна на аукціоні здійснюється за наявності не менше двох покупців. Під час аукціону ведеться протокол.
За змістом пункту 13 Положення залежно від результатів аукціону організатор аукціону зазначає у протоколі відповідні суми та номери рахунків, на які переможець аукціону повинен внести кошти за придбане майно згідно із статтею 25 Закону України «Про заставу», та затверджує протокол. Копія затвердженого протоколу видається переможцю аукціону. Після затвердження протоколу кошти у розмірі 10 відсотків від початкової вартості реалізації майна у десятиденний термін повертаються організатором аукціону всім покупцям, за винятком переможця аукціону. Переможцю аукціону зазначені кошти зараховуються під час розрахунку із заставодержателем.
На час вказаних у обвинувальному акті подій діяв Кримінальний кодекс України в редакції 1960 року.
Інкриміновані обвинуваченій дії підпадали під кваліфікацію ч.2 ст. 194 КК України, згідно з якою злочином вважалося використання завідомо підробленого документа. Санкція за вчинення даного злочину передбачалася у виді позбавленням волі на строк до одного року, або виправних робіт на той же строк, або штрафу від ста до двохсот мінімальних розмірів заробітної плати.
За змістом ч.4 ст. 358 діючого Кримінального кодексу України кримінальним правопорушенням є використання завідомо підробленого документа. Санкція за вчинення даного злочину передбачена у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешту на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.
Таким чином, чинним Кримінальним кодексом України передбачено пом`якшення кримінальної відповідальності за дане кримінальне правопорушення, а відповідно до ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.
Згідно диспозиції ч.4 ст. 358 КК України злочином є використання завідомо підробленого документа.
Використання завідомо підробленого документа може бути вчинене одним із двох способів: 1) пред`явлення документа; 2) подання документа.

Подання документа передбачає, що певне коло осіб ознайомлюється із змістом підробленого документа. Але підробка не залишається у винного, а передається уповноваженим особам для посвідчення тих чи інших фактів з метою отримання прав або звільнення від обов`язків.

Використання завідомо підробленого документа є закінченим злочином з моменту, коли документ пред`явлено або подано винним незалежно від того, чи вдалося йому досягти поставленої мети.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом. Мета використання підробленого документа означає прагнення винного отримати певні права або звільнитись від обов`язків і має конкретний характер.

З огляду на вищевикладене, судом встановлено факт використання ОСОБА_7 08 грудня 1999 року завідомо підроблених документів, тому її дії вірно кваліфіковано як кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 358 КК України.
Обираючи покарання обвинуваченій суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних кримінальним правопорушенням наслідків, спосіб вчинення кримінального правопорушення і його мотиви, а також те, що обвинувачена раніше не судима, позитивно характеризується за місцем проживання.
Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання, судом не встановлені.
Беручи до уваги всі вказані обставини в їх сукупності, суд вважає, що обвинуваченій слід призначити покарання в межах санкції ч.4 ст. 358 КК України у виді штрафу.
Призначення обвинуваченій такого виду покарання, з огляду на вимоги ст.65 КК України, є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.
В той же час, судом встановлено, що злочин, передбачений ч.4 ст. 358 КК України, обвинуваченою вчинений 08.12.1999р. З моменту його вчинення минуло більше 18 років. Доказів, які б підтверджували, що обвинувачена ухилялася від слідства та суду в даному кримінальному провадженні, чи вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий чи особливо тяжкий суду не надано.
Згідно з положеннями ч.2 ст. 12 КК України злочин, передбачений ч.4 ст.358 КК України, є злочином невеликої тяжкості. Верхня межа покарання за його вчинення передбачена у виді обмеження волі на строк до двох років.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Відповідно до ч.5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Як роз`яснено в п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

На підставі викладеного та враховуючи, що з дня вчинення обвинуваченою (08.12.1999р.) злочину невеликої тяжкості (ч.4 ст. 358 КК України) минув строк, визначений ст. 49 КК України, і обвинувачена не ухилялася від слідства і суду, та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого, тому наявні підстави для звільнення обвинуваченої ОСОБА_7 від покарання з врахуванням вимог ч.5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 284, 286, 368-371, 373, 374 КПК України, ст.ст. 49, 74 КК України, суд
засудив:

ОСОБА_7 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України і призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
Звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі ст.ст. 49, 74 КК України у зв`язку з закінчення строків давності.

Стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави судові витрати за проведення експертиз в розмірі 1164 (одна тисяча сто шістдесят чотири) грн. 36 коп.
Вирок може бути оскаржено сторонами до Апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий-суддя ОСОБА_1