АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/1518/17 Справа № 193/929/15-к Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 листопада 2017 року про відмову в накладенні арешту на майно,

В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про арешт коштів відповідача у кримінальній справі з метою забезпечення цивільного позову, за кримінальним провадженням внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000006 від 06.05.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 382 КК України.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що не надано доказів пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення особі, щодо майна якої вона просить накласти арешт, а саме: Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області. Посилання цивільного позивача на те, що водопровідна мережа передана на баланс до Новоюлівської сільської ради не знайшли свого документального підтвердження. Більше того, перебування майна, у тому числі приміщень, споруд, будинків на балансі підприємства (організації) ще не є безспірною ознакою його права власності. Баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства (організації). Матеріали клопотання не містять доказів того, що саме Новоюлівська сільська рада Софіївського району Дніпропетровської області повинна виконати рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 04.11.2014 р. та рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 07.04.2015 р., яким стягнуто з КП «Відродження плюс» на користь ОСОБА_6 компенсацію за невикористані відпустки у розмірі 5616,10 грн., після відрахування з неї передбачених законом податків та обов`язкових платежів з огляду на те, що на даний час КП «Відродження плюс» знаходиться в стадії припинення, проте на даний час не ліквідоване, з ЄДРПОУ не виключене, що не оспорюється як цивільним позивачем, так і цивільним відповідачем. Крім того, цивільним позивачем ОСОБА_6 в наданому суду станом на 17.11.2017 р. розрахунку відшкодування матеріальної шкоди завданої неодноразовим злочином, включена ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.05.2015 року, якою стягнуто з Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області на користь ОСОБА_6 15392,00 грн. в рахунок відшкодування вимушеного прогулу за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період із 05.11.2014 року по 19.05.2015 року та 200,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, проте доказів того, що на даний час вона не виконана не надано. Крім того, до вказаного розрахунку включено також і рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року, яке рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.09.2017 р. скасоване. Крім зазначеного вище, в клопотанні про арешт майна цивільним позивачем не зазначено розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також доказів факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди саме цивільним відповідачем Новоюлівською сільською радою Софіївського району Дніпропетровської області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою задовольнити її клопотання про арешт вказаного майна в повному обсязі, а також просить розглядати дану апеляцію за її відсутності.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що в клопотанні від 03 липня 2017 року вона вказувала про неодноразові злочині дії ОСОБА_7 , котрий зараз обіймає посаду сільського голови Новоюлівської сільської раді Софіївського району Дніпропетровській області (Відповідач за цивільним позовом), та який, на думку апелянта, своїми протиправними діями на протязі тривалого часу наносить ОСОБА_6

матеріальну шкоду, а саме: ще перебуваючи на посаді директора комунального підприємства «Відродження плюс» ОСОБА_7 умисно ухилявся від покладеного на нього обов`язку за рішенням суду, що набрало законної сили від 04.11.2014 р. та від 07 квітня 2015 року, перебуваючи на посаді голови ліквідаційної комісії по КП «Відродження плюс», не виконав обов`язок, покладений на нього Законом «Про ліквідацію підприємства», перебуваючи на посаді сільського голови Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області порушує порядок при звільненні працівника, передбачений КЗпП України.

Також зазначає, що в своєму клопотанні про арешт коштів відповідача у кримінальній справі з метою забезпечення цивільного позову від 03 липня 2017 року вона вказала на те, що в справі достатньо доказів, котрі доводять вчинення кримінальних правопорушень, а розрахунком відшкодування матеріальної шкоди, завданої неодноразовим злочином від

17.11.2017 року, підтвердила розмір позивних вимог за цивільним позовом. Ще вказала на наслідки у разі якщо її прохання буде залишено без задоволення, ОСОБА_7 знову будуть прийматись протиправні міри на приховування, відчуження майна та коштів, що належали КП «Відродженню плюс», а також витрачання коштів, що належать Новоюлівській сільській раді. Окрім цього, Новоюлівська сільська рада готується до реорганізації (об`єднання громад), тому не застосування заходу арешту коштів та майна Відповідача за цивільним позовом знову зумовить труднощі чи неможливість при прийняті рішення судом його виконати.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому зазначеним Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Вирішуючи з урахуванням положень ст. 132 КПК України питання про наявність обгрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, у зв`язку з яким цивільний позивач порушує питання про арешт майна, колегія суддів приходить до наступного.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Як вбачається з наданих матеріалів, 03.07.2017 р. потерпіла (цивільний позивач) ОСОБА_6 звернулась до Софіївського районного суду Дніпропетровської області з клопотанням про арешт коштів цивільного відповідача Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області для забезпечення цивільного позову (відшкодування шкоди завданої неодноразовими кримінальними правопорушеннями):

- протиправної невиплати належних їй коштів за рішенням суду, що набрало законної сили, в сумі залишеного боргу 38378,70 грн.;

- компенсації відшкодування матеріальної шкоди завданої неодноразовими кримінальними правопорушеннями (безпідставної невиплати належних їй сум при звільненні; за порушенням строків виплати стягувачу (кредитору) коштів за рішенням суду, що набрало законної сили) в розмірі 62752,00 грн. з урахуванням часу розгляду кримінальної справи.

В обґрунтування свого клопотання про арешт коштів відповідача у кримінальному провадженні з метою забезпечення позову ОСОБА_6 обґрунтовує тим, що рішеннями Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 04.11.2014 р. та від 07.04.2015 р. стягнуто на її користь з Комунального підприємства «Відродження плюс» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 липня по 04 листопада 2014 р. в сумі 39664 грн. та 5616 грн.10 коп. компенсації за невикористані відпустки після відрахування з неї передбачених законом податків. За виконавчими листами, виданими судом на їх виконання, Софіївським відділом державної виконавчої служби розпочато стягнення вищевказаних сум. Рішенням Новоюлівської сільської ради за №355-35/VІ від 05 листопада 2014 р. №355-35/VІ створено ліквідаційну комісію КП «Відродження плюс», призначено її склад. ВДВС Софіївського РУЮ в кінці серпня 2015 року відповідно до ст.67 Закону України «Про виконавче провадження» передав голові ліквідаційної комісії КП «Відродження плюс» документи для подальшого виконання рішення суду, що набрало законної сили, щодо боргу перед ОСОБА_6 . Проте, ліквідаційною комісією КП «Відродження плюс» не враховано дані рішення, чим порушено права, свободи та законні інтереси ОСОБА_6 .

Цивільний позивач вважає, що зобов`язання боржника КП «Відродження плюс» Новоюлівської сільської ради повинні перейти до засновника Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, оскільки саме її рішенням №48 VІІ/V від 12 січня 2007 року було створене КП «Відродження плюс», розроблено і затверджено Статут, відповідно до акту прийому-передачі безхозних водопровідних мереж передано на баланс водопровідну мережу по Новоюлівській сільській раді. Відповідно до Статуту підприємства при ліквідації підприємства майно передається Засновнику.

За результатами розгляду даного клопотання слідчий суддя дійшов висновку про відмову в його задоволенні, з чим погоджується і колегія суддів.

В даному випадку цивільний позивач, який вносив клопотання, не звернув своєї уваги на те, що на день розгляду справи в суді першої інстанції, жодній особі у даному кримінальному провадженні не пред`явлено підозри, особливо з урахуванням того, що навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним. Крім того, подане клопотання не містить посилань на те, що майно, яке слід арештувати, відповідає критеріям, зазначеним у ч. 3 ст. 170 КПК України і яким саме, матеріали кримінального провадження не містять даних про посадових осіб Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, які б були внесені до ЄРДР, а також що ніякої попередньої кваліфікації їх діям органом слідства не надано, а їх процесуальний статус не встановлений. Висновки цивільного позивача, викладені в клопотанні, про причетність посадових осіб вказаного підприємства до скоєння злочину за обставин, на які остання посилається, мають характер нічим не підтверджених припущень. Крім того, не можна не звернути уваги на те, що в наданих матеріалах відсутнє посилання на докази факту завдання шкоди саме цивільним відповідачем, що свідчить про недотримання цивільним позивачем вимог ч. 3 ст. 171 КПК України, оскільки дійсно факт того, що водопровідна мережа передана на баланс до Новоюлівської сільської ради не знайшли свого документального підтвердження, а перебування майна, у тому числі приміщень, споруд, будинків на балансі підприємства (організації) ще не є безспірною ознакою його права власності. Баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства (організації).

Крім того, слідчий суддя цілком обґрунтовано зазначив про те, що цивільним позивачем ОСОБА_6 в наданому суду станом на 17.11.2017 р. розрахунку відшкодування матеріальної шкоди завданої неодноразовим злочином включена ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.05.2015 року, якою стягнуто з Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області на користь ОСОБА_6 15392,00 грн. в рахунок відшкодування вимушеного прогулу за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період із 05.11.2014 року по 19.05.2015 року та 200,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, проте доказів того, що на даний час вона не виконана не надано, а також до вказаного розрахунку включено також і рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року, яке рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.09.2017 р. скасовано.

За викладених обставин в колегії суддів відсутні підстави для висновку про наявність у даному кримінальному провадженні підозри у вчиненні кримінального правопорушення, достатньо обґрунтованої для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що цивільним позивачем не було доведено наявності підстав для арешту коштів Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, необхідності у такому арешті, відповідності цього майна критеріям ст. 170 КПК України, та не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 170-173, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 листопада 2017 року про відмову в накладенні арешту на майно залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3