Справа № 729/1301/17
1-кп/729/131/17 р.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 грудня 2017 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця кримінальне провадження № 0000139 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кропивне Бахмацького району Чернігівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128, ч. 2 ст. 125 КК України, -

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:
До Бобровицького районного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000139 по обвинуваченню ОСОБА_3 за ст. 128, ч. 2 ст. 125 КК України.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні, вважає обвинувальний акт таким, що відповідає вимогам КПК України та просить призначити кримінальне провадження до судового розгляду, та відповідно до ст. 314-1 КПК України доручити органу з питань пробації підготувати досудову доповідь відносно обвинуваченого ОСОБА_3 .
Обвинувачений в підготовчому засіданні підтримав думку прокурора.
Потерпіла у підготовче судове заасідання не з`явилася, в заяві до суду просить підготовче судове засідання провести без її участі.
Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого, суд приходить до наступного висновку.
Частиною 3 статті 314 КПК України передбачені рішення, які суд вправі прийняти у підготовчому судовому засіданні. Одним з таких рішень є повернення обвинувального акта прокурору, у разі його невідповідності вимогам КПК України, при цьому не обговорює питання щодо істотності чи неістотності допущених слідчим порушень закону і не визначає, у якій мірі ці порушення кожне окремо або в їх сукупності перешкоджають призначенню судового розгляду, оскільки ст. 2 КПК України вимагає, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
За змістом положень ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування і в ньому не повинно бути жодних внутрішніх суперечностей, граматичних помилок і описок, а всі складові частини цього документа повинні бути узгоджені між собою.
При цьому обвинувачення згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунете в порядку, встановленому КПК України. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивну та об`єктивну сторону) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі. Саме в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта, суд здійснює судовий розгляд, як це передбачено вимогам ст. 337 КПК України.
Вичерпні вимоги до обвинувального акта викладені в ст. 291 КПК України.
Зокрема, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачає, що обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті ( частини статті ) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
При цьому, за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.
Формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діянні обвинуваченого склад кримінального правопорушення. Таким чином, обвинувальний акт повинен бути викладений у такий спосіб, щоб його зміст відповідав вимогам ст. 291 КПК України за структурою, послідовністю викладення, наявністю обов`язкових елементів: викладення фактичних обставин, правової кваліфікації та формулювання обвинувачення по кожному злочину окремо. Тобто обвинувачення повинно бути сформульовано повно, чітко та зрозуміло і узгоджуватися з наведеною правовою кваліфікацією. Це обумовлено, зокрема, необхідністю забезпечення права на захист, оскільки особа повинна знати від якого обвинувачення захищатись, та з огляду на висунуте їй обвинувачення обирати правову позицію захисту. За змістом норм процесуального закону, про які згадується вище, формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діянні обвинуваченого склад кримінального правопорушення.
Як вбачається з обвинувального акту, який надійшов до суду, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні двох злочинів, при цьому обвинувальний акт, у порушення п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, не містить правової кваліфікації дій обвинуваченого по кожному злочину окремо. А зі змісту зазначеної кваліфікації вчиненого не зрозуміло до якого саме із вчинених ним злочинів відноситься правова кваліфікація, передбачена ст.128, ч.2 ст. 125 КК України.
Таким чином, виклад в такий спосіб формулювання обвинувачення в обвинувальному акті дає суду підстави вважати, що органом досудового розслідування не виконано вимог ст. 291 КПК України при складанні такого процесуального документа, а також про ігнорування вимог ст. 91 КПК України щодо обов`язкового доказування у кримінальному провадженні події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення та іншого,що може свідчити про порушення права на захист обвинуваченого, оскільки останній у будь-якому разі повинний бути чітко обізнаним про характер висунутого щодо нього обвинувачення, конкретну правову кваліфікації його дій по кожному злочину, повинен знати від яких конкретно своїх дій він має захищатись в суді та в подальшому мати змогу обрати власну правову позицію захисту. Стаття 2 КПК України визначає, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура .
При цьому ст. 62 Конституції України визначає, що особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення ( рішення від 19.12.1989 р у справі Камасінскі проти Австрії № 9783/82 п.79). Крім того, суд констатував, що положення підпункту «а» п.3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті у кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п.52).
Недотримання вказаних вимог Конвенції при складанні обвинувального акту порушує засади кримінального провадження, і зокрема: засаду законності, яка полягає в неухильному дотриманні вимог міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України (п.1 ст.9 КПК), засаду забезпечення права обвинуваченого на захист (ст.20 КПК), а також унеможливлює виконання головуючим суддею вимог ст.348 КПК України щодо роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення до початку дослідження доказів у судовому засіданні.
Вказані невідповідності в обвинувальному акті є істотним порушенням і можуть бути усунені лише шляхом повернення обвинувального акту, а тому суд позбавлений можливості призначити дане провадження до судового розгляду. Не кокретизація правової кваліфікації по кожному із вчинених злочинів обвинувачення в обвинувальному акті в майбутньому може призвести до скасування будь-якого постановленого по цій справі судового рішення.
Керуючись ст. ст. 314, 372, 395 КПК України, суд,-
у х в а л и в:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000139 по обвинуваченню ОСОБА_3 за ст. 128, ч. 2 ст. 125 КК України повернути прокурору Бобровицького відділу Ніжинської місцевої прокуратури ОСОБА_4 для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи діб з дня її проголошення. Якщо ухвалу судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.
Суддя ОСОБА_1