У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ "05" грудня 2017 р.

Слідчий суддя Дніпровського районного суду ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Дніпровського УП ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Дніпровського УП ГУ Національної поліції у м. Києві майор поліції ОСОБА_3 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні №0000052 від 31.03.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Клопотання погоджено прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_4 .

Клопотання мотивоване тим, що 25 лютого 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» (надалі «Товариство») та ОСОБА_5 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Деснянським ВМ УМВС України в Чернігівській області, 06.12.2001 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 (надалі «Позичальник»), було укладено Кредитний договір № 50007581, згідно з яким Позичальнику надано грошові кошти у загальному розмірі 120 901,24 грн. на придбання автомобіля марки «VW» модель «Polo Sedan», кузов № НОМЕР_3 . В забезпечення зобов`язань за кредитним договором між Товариством та Позичальником укладено Договір застави транспортного засобу № 50007581 від 28 лютого 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , яким роз`яснено Позичальнику умови вказаного договору. Зокрема, п. 2.3.4., яким встановлено, що без попередньої письмової згоди Заставодержателя, тобто Товариства, Позичальник не має права здійснювати відносно предмета застави, в нашому випадку це автомобіль марки «VW» модель «Polo Sedan», кузов № НОМЕР_3 , дій, пов`язаних з передачею даного автомобілю третім особам, у тому числі у тимчасове користування.

Позичальник, розуміючи всі правові наслідки, які можуть виникнути при невиконання умов вказаних вище договорів, погодився з їх умовами та підписав Кредитний договір № 50007581 та Договір застави № 50007581, передавши таким чином у заставу ТОВ «Порше Мобіліті» автомобіль марки «VW» модель «Polo Sedan», кузов № НОМЕР_3 , який належить йому на праві приватної власності, згідно з Договором купівлі-продажу № 377107 від 22.02.2013 року та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , 27 лютого 2013 року, заставною вартістю 109 731,00 грн. Заборону на відчуження автомобілю марки «VW» модель «Polo Sedan», кузов № НОМЕР_3 , зареєстровано у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна і станом на 31.03.2016 року зазначена заборона є діючою.

Однак, позичальник припинив сплату коштів за Кредитним договором , внаслідок чого станом на 31.03.2016 року за останнім рахується заборгованість за Кредитним договором у сумі, що становить еквівалент 10 234,17 доларів США. У зв`язку з чим, ТОВ «Порше Мобіліті» неодноразово надсилало на адресу ОСОБА_5 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Деснянським ВМ УМВС України в Чернігівській області, 06.12.2001 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , листи з вимогою щодо повернення коштів, які остання отримала, що, відповідно до допиту представника потерпілого ОСОБА_7 , підтверджується зворотними повідомленнями про вручення поштової кореспонденції, також 04.04.2016 року позичальнику було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору. Однак, на ці листи Позичальник жодним чином не прореагував та на даний час продовжує ухилятися від сплати коштів без будь-яких поважних причин.

Також, ОСОБА_5 06 травня 2015 року звертався до Деснянського районного суду м. Чернігова з цивільним позовом до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання недійсним пунктів договору, які зобов`язують останнього сплатити грошові кошти за позикою, але суд відмовив у задоволенні позову ОСОБА_5 .

24 червня 2015 року ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова, який виніс рішення про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_5

16 грудня 2015 року Колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ було винесено Ухвалу, якою було скасовано рішення апеляційного суду Чернігівської Області від 24 червня 2015 року, та залишено в силі рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 травня 2015 року.

Також, було встановлено, що відповідно до реєстраційної картки ТЗ, 23.12.2015 року ОСОБА_5 здійснив відчуження автомобілю марки «VW» модель «Polo Sedan», кузов № НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_8 . Підставою для реєстрації даного автомобілю став договір купівлі-продажу №7441/15/407 від 23.12.2015 року.

Таким чином, ОСОБА_5 , в супереч вимогам чинного законодавства та Договору застави № 50007581, з яким останній був ознайомлений, та який був ним підписаний власноручно, здійснив відчуження автомобілю марки «VW» модель «Polo Sedan», кузов № НОМЕР_3 , білого кольору, 2012 року випуску, об`єм двигуна 1598 куб. см., на користь третьої особи, при цьому не отримавши попередньої, письмової згоди товариства.

Зазначені вище обставини вказують на умисне, всупереч умовам договору, відчуження ОСОБА_5 майна на користь ОСОБА_8 та усвідомлення ним того факту, що відчужуване ним майно ввірене йому на підставі підписаного ним особисто договору та того, що у нього є заборгованість за вказаним договором. Автомобіль ОСОБА_5 товариству не повернув, а відчужив третій особі.

В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав повністю, посилаючись на викладені в ньому обставини, просив задовольнити.

Так, статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Як вбачається із матеріалів клопотання, постановою слідчого СВ Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 від 22.11.2017 року автомобіль марки «VW» модель «Polo Sedan», кузов № НОМЕР_3 визнано речовим доказом.

З огляду на зазначені вимоги закону слідчий суддя приходить до висновку про те, що майно, яке зазначене в клопотанні слідчого, та на яке він просить накласти арешт, відповідають критеріям речових доказів у вказаному кримінальному провадженні.

Також слідчий суддя вважає, що в даному випадку таке обмеження права власності є розумним та співмірним завданням кримінального провадження.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення слідчого, вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовано клопотання, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання про арешт майна.

Враховуючи викладене, з метою досягнення дієвості кримінального провадження, керуючись ст.ст. 98, 100, 167, 168, 170 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Накласти арешт із забороною відчуження третім особам та використання транспортного засобу марки «VW» модель «Polo Sedan», кузов № НОМЕР_3 , білого кольору, 2012 року випуску, об`єм двигуна 1598 куб. см., який на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №7441/15/407 від 23.12.2015 року зареєстрований за ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 .

Ухвала про арешт майна виконується негайно.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя