Ухвала
Іменем України
27 грудня 2017 р.

м. Київ
провадження № 51-126 ск 17
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду другої палати:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Локачинського районного суду Волинської області від 14 лютого 2017 року, яким його засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 09 листопада 2017 року, якою вирок місцевого суду щодо неї залишено без зміни.

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою на вирок Локачинського районного суду Волинської області від 14 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 09 листопада 2017 року, в якій просить скасувати ці судові рішення та закрити кримінальне провадження стосовно нього на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки не встановлені достатні докази для доведення його винуватості в суді і вичерпані можливості їх отримати. Засуджений зазначає, що судовий розгляд у суді першої інстанції було проведено неповно, висновки суду про доведеність його винуватості не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, а в основу вироку місцевий суд поклав непослідовні та суперечливі докази. Також засуджений не погоджується із призначеним йому покаранням.

Статтею 427 КПК України встановлено вимоги, яким повинна відповідати касаційна скарга. Зокрема, у касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення. При цьому відповідно до ст. 438 КПК України підставами для зміни або скасування судових рішень судом касаційної інстанції є: істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Усупереч наведених положень, засуджений у своїй касаційній скарзі не наводить обґрунтування щодо незаконності чи необґрунтованості рішень судів першої та апеляційної інстанцій з наведених підстав, передбачених ст. 438 КПК України, не вказує, які саме вимоги матеріального або процесуального права порушені цими судами. Крім того, касаційна скарга взагалі не містить доводів щодо порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону, у ній відсутні обґрунтовані доводи щодо незаконності ухвали цього суду та невідповідності її вимогам ст. 419 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Разом із тим, як убачається зі змісту касаційної скарги засуджений ОСОБА_4 посилається на неповноту судового розгляду справи та не погоджується із встановленими судом фактичними обставинами, що відповідно до наведених положень закону не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.

Так суд касаційної інстанції є судом права, відповідно до положень ч. 2 ст. 433 КПК України переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданих обґрунтувань перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Також п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинні бути викладені вимоги особи, яка її подає. Ці вимоги мають узгоджуватися із положеннями ст. 436 КПК України, якою передбачені повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду скарги. У касаційній скарзі засуджений, крім іншого, мотивує свою незгоду із призначеним йому судом покаранням, у той же час просить скасувати судові рішення та закрити кримінальне провадження щодо нього на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України. Отже, мотивувальна та прохальна частини скарги суперечать одна одній.

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 427 цього Кодексу якщо особа не бажає брати участь у касаційному розгляді, вона зазначає це в касаційній скарзі. Однак, засуджений ОСОБА_4 цих вимог не дотримався.

Враховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд вважає за необхідне залишити скаргу засудженого ОСОБА_4 без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків п`ятнадцять днів з дня отримання копії цієї ухвали засудженим.

З цих підстав Суд постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_5 ОСОБА_3