У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_6,
суддів ОСОБА_7 і ОСОБА_8,

розглянувши в судовому засіданні заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 вересня 2017 року щодо нього,

у с т а н о в и л а:

ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 6 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишено без задоволення, а ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 29 червня 2017 року про роз'яснення ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 22 червня 2017 року по кримінальному провадженню №0004626 від 2 червня 2014 року - без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 вересня 2017 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 6 липня 2017 року на підставі пункту 1 частини другої статті 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 порушує питання про перегляд вищезазначених судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 445 КПК. Вважає рішення суду касаційної інстанції незаконним та таким, що суперечить правовому висновку, який міститься у постанові Верховного Суду України від 3 березня 2016 року у справі № 5-347кс15 щодо гарантування доступу до правосуддя. Зазначає, що рішення апеляційного суду від 6 липня 2017 року, на його думку, постановлене незаконним складом суду, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому суд касаційної інстанції не вправі був відмовляти у відкритті провадження, а повинен був врахувати висновок Верховного Суду України викладений у постанові від 3 березня 2016 року й відкрити провадження за його касаційною скаргою та скасувати ухвалу апеляційного суду від 6 липня 2017 року. На думку заявника, при ухваленні рішення судом касаційної інстанції не було дотримано положень статей 3, 19, частини другої статті 55, пункту 8 частини другої 129 Конституції України, положень статей 1, 2, 8, 9, 412, 434, пункту 1 частини першої статті 438 КПК та статей 14, 30, 57 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII.

Також заявник посилається на те, що касаційним судом не було прийнято до уваги як рішення Конституційного Суду України, у тому числі від 23 травня 2001 року №6-рп/2001, так і роз'яснення, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 11 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» щодо гарантування особі права на оскарження в суді рішень та неможливості відмови в прийнятті чи розгляді скарги з підстав, передбачених законом, який це право обмежує.

Крім того, ОСОБА_4 вказує на те, що суд касаційної інстанції відмовляючи йому у відкритті провадження за його касаційною скаргою не прийняв до уваги положень статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, які, відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, повинен був врахувати при розгляді його скарги як джерело права.

З огляду на зазначене, вважає, що касаційним судом було порушено його право на доступ до правосуддя.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи заяви та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Статтею 444 КПК встановлено, що Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом. Перелік підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, визначений статтею 445 КПК.

За змістом частини першої статті 446 КПК Верховний Суд України здійснює перегляд судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 445 цього Кодексу, лише після їх перегляду в касаційному порядку.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 445 КПК підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норми права, викладеному в постанові Верховного Суду України.

Перегляд судових рішень з цієї підстави передбачає перевірку висновку щодо застосування норм права судом касаційної інстанції в оспореному рішенні у зіставленні з правовим висновком про застосування цих же норм у постанові Верховного Суду України.

Як убачається зі змісту постанови від 3 березня 2016 року у справі № 5-347кс15, предметом перегляду Верховного Суду України було застосування судом касаційної інстанції норм права, які містяться в статті 24 і частині четвертій статті 394 КПК у аспекті права «іншої особи» на перегляд судом вищого рівня судового рішення, що стосується її прав, свобод та інтересів, незважаючи на те, що така особа не брала участь у судовому розгляді (не була учасником судового засідання). При цьому Верховний Суд України дійшов висновку про те, що відсутність «інших осіб» у вичерпному переліку суб'єктів оскарження, передбаченому статтею 394 КПК , за умови, що судове рішення стосується їх прав, свобод та інтересів, не є перешкодою в доступі до правосуддя та звернення до суду вищої інстанції, що передбачено частиною другою статті 24 цього Кодексу .

Тобто, у цій постанові викладено висновок щодо кола осіб, які вправі оскаржити судове рішення до суду вищого рівня.

Разом із тим, з копії ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 вересня 2017 року вбачається, що касаційний суд відмовив ОСОБА_4 у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 428 КПК, у зв'язку з тим, що ним подано касаційну скаргу на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Отже, касаційний перегляд ухвали Апеляційного суду Одеської області від 6 липня 2017 року, з якою заявник не погоджується, Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ не проводився, а тому рішення касаційного суду не містить висновку щодо застосування норми права, передбаченої статтею 394 КПК, щодо якої зроблено висновок у постанові Верховного Суду України, на яку посилається заявник.

Посилання ОСОБА_4 у заяві на положення статей Конституції України, КПК та Законів України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII, «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, роз'яснення, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 11 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», рішення Конституційного Суду України, статтю 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини щодо обмеження касаційним судом його права на доступ до правосуддя, не є достатніми для обґрунтування підстави для перегляду Верховним Судом України судових рішень щодо нього, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 445 КПК.

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_4 про перегляд судових рішень є необґрунтованою і не вбачає підстав для допуску справи до провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 444, 445, 446, 451 КПК, колегія суддів,

у х в а л и л а:

відмовити у допуску справи до провадження Верховного Суду України за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 вересня 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_6