АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/334/17 Справа № 711/7884/15-к Категорія: ч. 1 ст. 286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 листопада 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, із вищою освітою, працюючого завідуючим кафедри Черкаського державного технологічного університету, не судимого, одруженого, мешканця АДРЕСА_1 ,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на 6 (шість) місяців виправних робіт за місцем роботи з відрахуванням в дохід держави 10 відсотків заробітку щомісячно без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладено обов`язки, передбачені п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України.

Прийнято рішення про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 :

- процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 3 320 грн. 48 коп.;

- на користь потерпілої ОСОБА_9 15 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди;

- на користь потерпілого ОСОБА_11 126 121 грн. 92 коп матеріальної шкоди та 3 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні позову прокурора відмовлено.

В порядку ст. 100 КПК України вирішено долю речових доказів,

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він близько 15 год. 19 січня 2015 року, керуючи автомобілем «Шкода Фабіа» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Сєдова (нині Новопречистенська) зі сторони вул. Петровського (нині Нарбутівська) в напрямку вул. Ільїна (нині Надпільна) в м. Черкаси, на перехресті вулиць Ільїна та Сєдова, порушуючи вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху України, ігноруючи вимоги дорожнього знака 2.1 «Дати дорогу», виїхав на нерегульоване перехрестя нерівнозначних доріг, не надавши перевагу в русі автомобілю «Мерседес Бенц» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався по головній дорозі по вул. Ільїна, внаслідок чого відбулось зіткнення цих транспортних засобів, під час якого пасажир автомобіля «Мерседес Бенц» потерпіла ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я, у вигляді розриву лівого ключично-акроміального з`єднання з підвивихом лівої ключиці.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, з направленням матеріалів кримінального провадження на новий розгляд в суд першої інстанції.

Вказує, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 23 КПК України, незважаючи на суперечності в проведених в провадженні експертиз, не допитав в судовому засіданні експертів, які їх проводили, чим допустив неповноту судового розгляду.

Крім того, звертає увагу на те, що вимоги цивільного позивача обґрунтовані на висновку експерта № 8/35 від 20.03.2015, який не являється допустимим та належним в провадженні доказом. Зокрема, наведений у даному висновку розрахунок вартості автомобіля «Мерседес Бенц» не ґрунтується на Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом МЮУ, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 та не відповідає нормам матеріального права в частині визначення розміру завданих збитків. Вказує, що судом першої інстанції залишена поза увагою та обставина, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Мерседес Бенц» є значно вищою ніж вартість автомобіля до ДТП, а тому реальний збиток заподіяний потерпілим є значно нижчим, ніж той, який визначений судом.

При цьому, апелянт зазначає, що судом, в супереч вимог п. 3 ч. 1 ст. 368 КПК України, фактично прийнято рішення про визнання його винуватості до ухвалення вироку, зокрема під час розгляду клопотання трудового колективу ЧДТУ про передачу його на поруки.

Адвокатом ОСОБА_13 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_12 , подано заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , які фактично зводяться до того, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а підстави для задоволення апеляційних вимог відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 про задоволення апеляційних вимог в повному обсязі з підстав наведених в апеляційній скарзі, думку прокурора, потерпілої ОСОБА_12 , представника потерпілої ОСОБА_13 , які вважають, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому просять залишити його без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляція обвинуваченого ОСОБА_7 до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення в даному провадженні вказані вимоги закону були належним чином дотримані.

Так, висновки суду щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідають фактичним обставинам справи, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні, яким суд дав обґрунтовану і правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Незважаючи на часткове визнання ОСОБА_7 своєї вини у пред`явленому йому обвинуваченні та посилання на те, що у причинно наслідковому зв`язку з ДТП знаходяться і дії водія ОСОБА_11 , який не вжив заходів для уникнення зіткнення транспортних засобів, оскільки керував технічно несправним автомобілем, його винуватість у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні судом першої інстанції та наведеними у вироку доказами.

Зокрема, показаннями потерпілої ОСОБА_12 , які вона дала в суді першої інстанції, про те, що була пасажиром в автомобілі «Мерседес Бенц», яким керував її чоловік. Під час зіткнення автомобіля «Мерседес Бенц» з автомобілем «Шкода», який виїхав праворуч від них на перехрестю, вона отримала тілесні ушкодження.

В суді першої інстанції ОСОБА_11 , допитаний в якості свідка, показав, що 19.01.2015 він за кермом автомобіля «Мерседес Бенц» рухався по лівій крайній смузі по вул. Ільїна в м. Черкаси. На перехресті з вул. Седова в першому ряду стояв автомобіль, який пропускав пішохода, що рухався зліва-направо відносно руху його автомобіля. Побачивши, що пішохід пройшов, він продовжив рух через перехрестя. В цей час праворуч на перехрестя виїхав автомобіль «Шкода» під керуванням обвинуваченого, який не пропустив їх автомобіль, внаслідок чого відбулось зіткнення транспортних засобів, під час якого пасажир ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження.

Як вбачається з дослідженого судом протоколу огляду місця події, дорожньо-транспортна пригода зіткнення автомобілів «Шкода Фабіа» д.р.н. НОМЕР_1 і «Мерседес Бенц» д.р.н. НОМЕР_2 , відбулась на нерегульованому перехресті вулиць Сєдова та Ільїна в м. Черкаси, на якому по вул. Сєдова встановлено дорожні знаки 2.1 «Дати дорогу» та 5.71.1 «Виїзд на дорогу з одностороннім рухом».

Згідно з висновками судової автотехнічної експертизи № 4/311 від 17.08.2015, водій автомобіля «Шкода Фабіа» ОСОБА_7 повинен була діяти у відповідності з вимогами дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу» та п.16.11. Правил дорожнього руху України, яким передбачено, що на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху. З технічної точки зору у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди знаходився виїзд автомобіля «Шкода Фабіа» з другорядної дороги на головну.

Висновкок судової автотехнічної експертизи № 4/156 від 27.04.2015 аналогічний за змістом до зазначеного вище висновку експертизи № 4/311 від 17.08.2015

Висновком судово-медичного експерта № 378 від 25.02.2015 встановлено, що у потерпілої ОСОБА_12 виявлено тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, у вигляді розриву лівого ключично-акроміального з`єднання з підвивихом лівої ключиці.

Аналіз наведених доказів в їх сукупності з доказами, на які маються посилання у вироку суду, свідчать про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який він засуджений і його дії за 1 ст. 286 КК України кваліфіковано правильно.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , викладені ним в апеляційній скарзі, зокрема про те, що у причинно наслідковому зв`язку з ДТП знаходяться і дії водія ОСОБА_11 , були предметом перевірки судом першої інстанції і їм дана належна правова оцінка.

На думку колегії суддів, оскаржуваним судовим рішенням обґрунтовано встановлено, що ОСОБА_11 керував автомобілем «Мерседес Бенц» д.р.н. НОМЕР_2 з несправною гальмовою системою, що підтверджується висновком технічної експертизи, наданим стороною захисту. Разом з цим, керування водієм ОСОБА_11 транспортним засобом з несправною гальмовою системою і подальше незастосування гальмування в момент виникнення небезпеки для руху, жодним чином не вплинуло, в даному випадку, на створення аварійної ситуації, оскільки саме ОСОБА_7 рухався по другорядній дорозі і був зобов`язаний виконати вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» ПДР України. З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що саме ненадання водієм автомобіля «Шкода Фабіа» ОСОБА_7 , на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг, переваги в русі автомобілю «Мерседес Бенц», який рухався по головній дорозі, створило небезпеку для руху автомобілю під керуванням ОСОБА_11 .

Така позиція обвинуваченого ОСОБА_7 щодо покладання відповідальності за скоєне, в тому числі, і на іншу особу водія ОСОБА_11 розцінюється колегією суддів як спосіб зменшення відповідальності за скоєне, та пов`язаних з цим наслідків, зокрема відшкодування заподіяної шкоди.

При цьому, судом першої інстанції вірно здійснено посилання на те, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення, що позбавляє можливості надавати відповідну оцінку діям водія ОСОБА_11 в частині дотримання ним ПДР України, оскільки щодо нього обвинувальний акт в даному провадженні не складено.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційних скарг.

Виходячи з зазначеної норми, суд апеляційної інстанції, за відсутності клопотанням учасників судового провадження, позбавлений права досліджувати та давати оцінку доказам, які не були досліджені судом першої інстанції, а також встановлювати нові фактичні обставини кримінального правопорушення.

Тому, доводи обвинуваченого щодо неповноти судового розгляду, наявності не усунутих суперечностей при розгляді справи судом першої інстанції, що істотно впливають на законність судового рішення, що на його думку є підставою для скасування вироку суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції є безпідставними, оскільки апеляційна скарга ОСОБА_7 не містить істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, які з огляду на положення ст. 415 КПК України, можуть бути підставами для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, як того просить апелянт . А за відсутності клопотань учасників судового провадження апеляційний суд позбавлений можливості, в порядку ч.3 ст. 404 КПК України, повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження.

Не обґрунтованими є і твердження сторони захисту про те, що фактично судом прийнято рішення про визнання його винуватості до ухвалення вироку від 22.02.2017, зокрема під час розгляду клопотання трудового колективу ЧДТУ про передачу його на поруки, оскільки будь-яких порушень вимог чинного процесуального законодавства в цому, не вбачає.

Як зазначено в ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

За змістом ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Дійсно, розглядаючи дане кримінальне провадження по суті пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, при наявності клопотання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності на підставі ст. 47 КК України, Придніпровський районний суд м. Черкаси 09.08.2016 звільнив обвинуваченого від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку з його передачею на поруки трудовому колективу Черкаського Державного технологічного університету.

Законність зазначеного судового рішення була предметом перевірки судом апеляційної інстанції і за результатами даного перегляду ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 13.09.2016 ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.08.2016 скасовано та призначеного новий розгляд у суді першої інстанції.

Що стосується вирішення цивільного позову в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь цивільного позивача ОСОБА_11 матеріальної шкоди внаслідок пошкодження його автомобіля «Мерседес Бенц», то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик, у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застраховала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як вбачається з висновку судової автотоварознавчої експертизи від 20.03.2015 № 8/35, вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Мерседес Бенц» н.з. НОМЕР_2 складає 169921 грн. 92 коп. Автомобіль технічно не знищений, його ремонт технічно можливий, що обґрунтовано в даному висновку.

Встановлено, що власник автомобіля «Шкода Фабіа» ОСОБА_14 застрахувала свою цивільну відповідальність, що підтверджується полісом № АС/9967643 ПАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування».

«Страхова компанія «Арсенал страхування», з урахуванням погодженої з цивільним позивачем ОСОБА_11 суми, виплатила останньому страхове відшкодування в розмірі 43 800 грн.

З урахуванням наведеного, судом першої інстанції обґрунтовано прийнято рішення про стягнення з обвинуваченого суми заподіяної шкоди з відрахуванням страхового відшкодування, виплаченого ОСОБА_11 страховою компанією.

При вирішенні апеляційних вимог обвинуваченого щодо неналежності та недопустимості як доказу висновку експерта № 8/35 від 20.03.2015, то колегія суддів виходить з тих міркувань, що відповідно до ст. 87 КПК України недопустимими є докази отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Як вбачається з матеріалів провадження, апелянт не клопотав перед судом першої інстанції про призначення повторної судової експертизи та не надав альтернативного висновку, який би встановлював іншу вартість відновлювального ремонту автомобіля «Мерседес Бенц» н.з. НОМЕР_2 , відтак матеріали провадження не містять інших доказів, які б спростовували висновки експертизи, на підставі якої судом визначено розмір відшкодування.

Вирішення цивільного позову в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_12 моральної шкоди, учасниками судового розгляду не оскаржується.

Що стосується призначеного судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_7 основного покарання суд першої інстанції на виконання вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.03 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є необережним злочином невеликої тяжкості, в якості обставин, що пом`якшують покарання те, що він не судимий, позитивно характеризується, частково відшкодував завдану потерпілій ОСОБА_12 шкоду і повністю відшкодував завдані державі збитки у вигляді витрат на лікування останньої, за відсутності обставин, що його обтяжує, і обґрунтовано прийшов до висновку про призначення ОСОБА_7 основного покарання, в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України із звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Колегія суддів також цілком погоджується з висновками суду першої інстанції про недоцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, з урахуванням зазначених вище обставин та того, що останній під час дорожньої-транспортної пригоди був тверезим.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання із звільненням від його відбування з випробуванням, без позбавлення права керувати транспортними засобами, з врахуванням зазначених вище обставин в їх сукупності, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що вирок районного суду щодо ОСОБА_7 є законним і обґрунтованим, а підстави, передбачені ст. 409 КПК України, для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, п. 1 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Придніпровського районний суд м. Черкаси від 22 лютого 2017 року, залишити без задоволення, а вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, без змін.

Дана ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :