Провадження 1-кс/522/4276/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 березня 2018 року м. Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника Міністерства оборони України ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , розглянувши клопотання прокурора військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України, про накладення арешту, -

ВСТАНОВИВ:
Згідно клопотання ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000515 від 22.12.2017 р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364, ч.1 ст. 15 ч.5 ст. 191 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , будучи службовою особою - ліквідатором Державного підприємства МО України «Одеський автомобільний ремонтний завод», розташованого у м. Одеса на території військового містечка № 16а по АДРЕСА_1 , зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно в інтересах третіх осіб шляхом використання свого службового становища в супереч інтересам служби штучно наростив кредиторську заборгованість ДП МО України «Одеський автомобільний ремонтний завод», та надав в серпні 2017 року суб`єкту оціночної діяльності СПД « ОСОБА_7 » недостовірні відомості про нерухоме майно Державного підприємства «Одеський автомобільний ремонтний завод», що спричинило тяжкі наслідки інтересам держави.

Також ОСОБА_6 зловживаючи своїм становищем, не погодив питання продажу зазначеного підприємства з власником майна, тобто Міністерством оборони України та допустив порушення при оцінці майна вказаного підприємства, з метою його подальшого заволодіння шляхом зловживання своїм службовим становищем, що могло спричинити шкоду в особливо великих розмірах.

Відповідно до оголошення, розміщеного на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України (https://minjust.gov.ua/m/ogoloshennya-ta-povidomlennya-scho-podani-z-22072014), арбітражним керуючим ОСОБА_6 (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 245 від 27.03.2013 року) розміщено оголошення в порядку статті 58 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», про проведення аукціону з продажу майна Державного підприємства Міністерства оборони України «Одеський автомобільний ремонтний завод» (код за ), розташованого за адресою: 65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 4, у вигляді цілісного майнового комплексу.

Поряд з вказаним переліком нерухомого майна, до ліквідаційної маси ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод» включено й інше рухоме майно, зазначене в оголошенні.
Міністерством оборони України, як органом, уповноваженим управляти державним майном, перелік ліквідаційної маси не погоджувався, у зв`язку з чим вказане майно під час провадження по справі про банкрутство ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод» не може бути реалізовано тертім особам.
Поміж тим встановлено, що державне підприємство «Одеський автомобільний ремонтний завод» (), розташоване на земельній ділянці загальною площею 4,2 га за адресою: м. Одеса, вул. Артилерійська, 4.
На підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів від 14.06.1948 №624 авторемзаводу ОдВО під будівництво цехів передано земельну ділянку загальною площею 5 га, на території м. Одеси.
У подальшому, рішенням міської ради народних депутатів м. Одеси від 03.04.1986 №179 46-му авторемонтному заводу у тимчасове користування передано земельні ділянки загальною площею 5,0 га по вул. Краснова, у т.ч. 0,87 га фактично зайнятих із земель Державного іподрому та 3,18 га з земель міського фонду.
На обліку в квартирно-експлуатаційному відділі м. Одеси Міністерство оборони України на теперішній час за ДП «ОАРЗ» (військове містечко № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 ) обліковується земельна ділянка загальною площею 4.2 га.
Починаючи з 2008 р. державне підприємство свою статутну діяльність не здійснює. Офіційно на даному підприємстві станом на грудень 2017 р. працює лише 1 особа арбітражний керуючий ОСОБА_6 .
На земельній ділянці ДП «ОАРЗ» розташовано 18 об`єктів нерухомості, які збудовані у період з 1915 по 1991 роки та на які 11.11.2008 право власності в належному порядку оформлено за державою в особі Міністерства оборони України.
Зазначений цілісний майновий комплекс перебував у користуванні військової частини НОМЕР_2 . У 1994 році військова частина НОМЕР_2 була реорганізована (перейменована) у військову частину НОМЕР_3 , яка мала відкрите найменування «46 Автомобільний ремонтний завод» та входила до складу Збройних Сил України. У 2007 році наказом Міністра оборони України від 04.09.2007 №508 було перейменоване в Державне підприємство « ІНФОРМАЦІЯ_1 »(військова частина НОМЕР_3 ), згідно з яким військове майно було передане за актами приймання передачі основних засобів форми ОЗ-1 (бюджет) в експлуатацію заводу.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_8 показав, що арбітражним керуючим ОСОБА_6 , як ліквідатором, не тільки не вживаються заходи, спрямовані на погашення кредиторської заборгованості, а навпаки, вчиняються дії щодо збільшення її розміру.
У свою чергу, ОСОБА_6 знаючи, що на цілісний майновий комплекс (об`єкти нерухомого майна реєстраційний номер 10) Державного підприємства «Одеський автомобільний ремонтний завод», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Артилерійська, 4, накладено арешт, 17.01.2018 р. провів торги та реалізував майно ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод».

29.01.2018 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , на підставі наданих ОСОБА_6 та іншими невстановленими особами документів внесено відомості до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно про зміну власника об`єктів нерухомого майна ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод» (реєстраційний номер 101 попередній реєстраційний номер 101) Державного підприємства «Одеський автомобільний ремонтний завод», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Артилерійська, 4, з держави в особі Міністерства оборони України на приватну особу - товариство з обмеженою відповідальністю «СІТІ ІНТАЙМ» ().

Таким чином, з метою всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, унеможливлення втрати речових доказів, збереження речей (майна), які є знаряддям (засобами) вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, прокурор вважає за необхідне накласти арешт на цілісний майновий комплекс ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод» розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Артилерійська 4 та об`єкти нерухомого майна (реєстраційний номер 101) у вигляді нежитлових будівель, розташованих по вул. Артилерійська 4 у м. Одесі.

В подальшому прокурором було змінено вимоги клопотання та він просив накласти арешт на об`єкти нерухомого майна Міністерства оборони України (реєстраційний номер 101) у вигляді нежитлових будівель та споруд, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Артилерійська, 4, оскільки, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на зазначене майно належить Міністерству оборони України.

Крім того встановлено, що 01.03.2018 р. Одеською філією ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, внесені відомості про оформлення права користування цілісним майновим комплексом ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод» розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Артилерійська 4, за державним підприємством «Укрспецконверсія». Власником майна є Міністерство оборони України.

В судовому засіданні прокурор просив клопотання задовольнити.

Представник Міністерства оборони України ОСОБА_4 підтримав клопотання про накладення арешту.

Адвокат ОСОБА_5 , заперечував проти задоволення клопотання та вказав на те, що ухвалою господарського суду Одеської області від 30.05.2017 р. ліквідатором ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод» призначено арбітражного керуючого ОСОБА_6 , який зобов`язаний вчинити ліквідаційні заходи і передати на затвердження господарському суду звіт та ліквідаційний баланс. При цьому, в рамках зазначеного кримінального провадження жодній особі про підозру не повідомлено, цивільний позов з боку будь-якої юридичної або фізичної особи, не заявлено, в зв`язку з чим відсутні підстави для накладення арешту.

Розглянувши клопотання, вивчивши надані до них матеріали, заслухав думку учасників процесу, суд вважає необхідним у задоволенні клопотання відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Щодо осіб, які не є підозрюваними та обвинуваченими або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.

Вивченням матеріалів наданих до клопотання встановлено, що у кримінальному провадженні, жодній особі про підозру не повідомлено.

Також, прокурором підтверджень того, що в ході досудового розслідування встановлені особи, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, або до них заявлено цивільний позов з боку будь-якої юридичної або фізичної особи, в рамках зазначеного кримінального провадження, суду надано не було.

Крім того, прокурором підтверджень того, що об`єкти нерухомого майна Міністерства оборони України (реєстраційний номер 101) у вигляді нежитлових будівель та споруд, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Артилерійська, 4, було визнано речовими доказами, суду також надано не було.
Будь-яких інших підстав для накладення арешту на вищезазначене майно, клопотання прокурора не містить.

Згідно ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Проте, в порушення зазначеної вимоги Закону, прокурором не було надано достатніх доказів на підтвердження обставин на які він посилається.

У зв`язку з чим, доводи про те, що на вказане майно слід накласти арешт є необґрунтованими.
Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України. До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна. Статтею 1 Протоколу № 1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Ст. 17 Загальної декларації прав людини, проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права».

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.170-173 КПК України, -
УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання прокурора військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України, про накладення арешту на об`єкти нерухомого майна Міністерства оборони України (реєстраційний номер 101) у вигляді нежитлових будівель та споруд, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Артилерійська, 4, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000515 від 22.12.2017 р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364, ч.1 ст. 15 ч.5 ст. 191 КК України відмовити.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: