Справа № 183/1326/18
№ 1-кп/183/691/18
В И Р О К
іменем України
24 квітня 2018 рокуНовомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження №0000088 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, військовослужбовця за контрактом, кухаря взводу матеріального забезпечення 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 15 листопада 2016 року Жовтневим районним судом міста Дніпропетровськ за ч. 1 ст. 263, ст. 75 КК України до 4 років позбавлення волі, з випробуванням строком на 2 роки,
у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

в с т а н о в и в:
19 жовтня 2015 року наказом №245 командира (по стройовій частині) військової частини польова пошта НОМЕР_2 , яка дислокується в АДРЕСА_3 , солдата військової служби за контрактом ОСОБА_3 , зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_2 та призначено на посаду стрільця - санітара 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_2 .
Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 11,16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України (далі - Статут), бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно ЗУ «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію», з 20 січня 2015 року в Україні діє особливий період.
Однак, 23 лютого 2016 року солдат ОСОБА_3 , діючи всупереч наведених вище вимог Статуту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, чим протизаконно припинив виконувати конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_2 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, до 06 березня 2018 року коли солдат ОСОБА_3 прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону та заявив про себе.
Таким чином, в період часу з 23 лютого 2016 року до 06 березня 2018 року солдат ОСОБА_3 , самовільно залишив військову частину без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, та незаконно перебував за межами військової частини польова пошта НОМЕР_2 .
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю підтвердивши, що зазначене в обвинувальному акті повністю відображає обставини скоєного ним злочину та показав, що 11.10.2015 року він підписав контракт на проходження військової служби, після чого, його було направлено в зону проведення антитерористичної операції, а повернувшись з АТО та вважаючи, що умови контракту не виконуються, він не отримавши згоду на розірвання зазначеного контракту, 23.02.2016 року самовільно залишив військову частину. Розуміючи протиправність своїх дій, 06.03.2018 року він самостійно з`явився до військової прокуратури. На даний час має намір продовжувати службу у ЗС України, і у скоєному щиро кається.
В судовому засіданні сторони не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення встановленою і його дії належить кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчиненого військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що скоєний ним злочин відноситься до категорії тяжких, однак обставин обтяжуюючих його покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Крім того, обвинувачений на момент скоєння злочину, є особою, що в силу закону не судима, вину визнав повністю, на обліках у лікарів не перебуває (а.п.22,29), на даний час характеризується позитивно (а.п.24,43), має на утриманні малолітню дитину (а.п.28).

Щире каяття ОСОБА_3 та з`явлення із зізнанням, визнаються обставинами, що пом`якшують його покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому суд, вважає можливим для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України, а саме більш м`яке, не зазначене санкцією статті за цей злочин, у вигляді службового обмеження з відрахуванням в дохід держави 15% його грошового забезпечення щомісячно на підставі ст. 58 КК України, що буде співрозмірним та достатнім для досягнення мети покарання та виправлення засудженого.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, а також всі обставини по справі, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 58, 69 КК України у вигляді службового обмеження строком на 1 (один) рік з відрахуванням в дохід держави 15% його грошового забезпечення щомісячно.

Вирок Жовтневого районного суду міста Дніпропетровськ від 15 листопада 2016 року, виконувати самостійно.
Копію вироку ОСОБА_3 , вручити негайно.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів лише з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1