АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 213/966/17 Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/583/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянула 17 жовтня 2017 року у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.08.2017 року по кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001300 від 30.08.2016 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився: м.Інгулець Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, не працює, освіта-повна загальна середня, зареєстрований: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.186 КК України.

Учасники судового провадження:
Прокурор - ОСОБА_7

Захисник - ОСОБА_8 .

Представник служби у справах дітей виконкому Інгулецької районної у місті ради м. Кривого ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції змінити, в частині звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру, у зв язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Виключити з резолютивної частини вироку призначення ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 186 КК України покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі та зазначити строк на який застосовано до нього примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд батька ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - до повноліття.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України і призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 105 ч. 1, ч. 2 п. 3 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , звільнено від призначеного йому покарання, з застосуванням до нього примусового заходу виховного характеру у вигляді передачі під нагляд батька ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , до повноліття ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 серпня 2017 року ОСОБА_6 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, за наступних обставин.

Неповнолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 29 серпня 2016 року, приблизно о 22 годині 00 хвилин, знаходився біля під`їзду №1 будинку АДРЕСА_3 , де побачив раніше незнайому йому ОСОБА_11 , у якої при собі був мобільний телефон «Quest-452», імеі 1: НОМЕР_1 , імеі 2: НОМЕР_2 , s/n : НОМЕР_3 , ринкова вартість з урахуванням зносу якого, згідно проведеної товарознавчої експертизи №802 від 14.03.2017 року складає 1464 гривні 35 копійок (одна тисяча чотириста шістдесят чотири гривні 35 копійок), з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» № НОМЕР_4 . В цей момент у неповнолітнього ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном, а саме вище зазначеним телефоном, реалізуючи який, він, прослідував за ОСОБА_11 до вхідних дверей квартири АДРЕСА_4 та під вигаданим приводом здійснення телефонного дзвінка, попросив у ОСОБА_11 вище вказаний мобільний телефон, маючи на меті таким способом отримати доступ до мобільного телефону і в подальшому відкрито заволодіти ним. ОСОБА_11 , будучи впевненею, що неповнолітній ОСОБА_6 цісля здійснення телефонного дзвінка поверне їй мобільний телефон, добровільно передала його останньому. Після цього, неповнолітній ОСОБА_6 , з метою доведення до кінця злочинного умислу на відкрите викрадення чужого майна, шляхом обману, як допоміжним етапом для реалізації наміру, діючи умисно, відкрито, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, утримуючи при собі мобільний телефон «Quest-452», імеі 1: НОМЕР_1 , імеі 2: НОМЕР_2 , s/n НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_11 , відкрито заволодів вказаним мобільним телефоном та втік з місця скоєння злочину, при цьому не реагуючи на законні вимоги потерпілої ОСОБА_11 припинити протиправні дії і повернути викрадене майно.
Таким чином, неповнолітній ОСОБА_6 , ігноруючи волю потерпілої ОСОБА_11 , яка намагалась присікти дії останнього, з місця скоєння злочину з викраденим майном зник та розпорядився ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на суму 1464 гривні 35 копійок.

Своїми протиправними діями, неповнолітній ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 186 ч. 1 КК України за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж).
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає, що вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 22 серпня 2017 року у відношенні неповнолітнього ОСОБА_6 є незаконним, внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Відповідно до ч. 3 ст. 105 КК України до неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру, що передбачені у частині другій цієї статі. Тривалість заходів виховного характеру, передбачених у пунктах 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає. У порушення вказаної норми закону, Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу, постановляючи ухвалу 22 серпня 2017 року про застосування примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі неповнолітнього ОСОБА_6 під нагляд батька, не встановив установлення строку нагляду.
Під час апеляційного розгляду прокурор підтримала апеляцію прокурора, яка приймала участь у розгляді справи суді першої інстанції, вважала , що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню в повному обсязі.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді захисник ОСОБА_8 , не заперечував проти апеляційної скарги прокурора.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді представник служби у справах дітей виконкому Інгулецької районної у місті ради м. Кривого Рогу стосовно задоволення апеляційної скарги прокурора покладалась на розсуд суду.
Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу учасниками судового провадження подані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду та думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційна прокурора підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється, ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні доказах і є правильним, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів вважає такими, що знайшли підтвердження при здійсненні апеляційного розгляду.
Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 раніше не судимий, у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення свою вину визнав повністю та щиро розкаявся, добровільно відшкодував завдану злочином шкоду, навчається, неодружений, характерезується виключно позитивно, раніше ніяких правопорушень адміністративного характеру не скоював, проживає разом з батьками, на момент постановлення вироку мав бездоганну поведінку, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, у зв`язку з чим суд законно та обґрунтовано встановив підстави для звільнення обвинуваченого від покарання та застосування до нього примусового заходу виховного характеру.
За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі ,строком на 2 роки, на підставі п.3 ч. 1, ч. 2 ст. 105 КК України обвинуваченого звільнено від призначеного судом покарання і застосовано примусові заходи виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд батька до повноліття.
Однак, судом першої інстанції не були прийняті до уваги вимоги ч. ч. 1 і 2 ст. 105 КК України, відповідно до яких неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього один із перелічених в даній статті видів примусового заходу виховного характеру, в даному випадку передача неповнолітнього під нагляд батьків.
Рішення про звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру приймається за результатами судового розгляду обвинувальним вироком суду. При цьому, системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання» (ч. ч. 4, 5 ст. 74, ч. 1 ст. 105 КК України), «звільнення від відбування покарання» (ст. ст. 75, 79, 104 КК України), «звільнення від призначеного покарання» (ст. 78 КК України) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного санкцією статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому.
Таким чином, суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру, відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині, керуючись ст. 105 КК України, звільняє його від покарання, без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.
Цих вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції не врахував вищевказаних вимог ст. 105 КК України, у зв`язку з чим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме: допустив неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Разом з тим, посилання прокурора про те, що судом першої інстанції при застосуванні примусових заходів виховного характеру не встановив строк нагляду, є не обґрунтованими.
Так, відповідно до ухвали Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 вересня 2017 року судом було виправлено описку, допущену у другому абзаці резолютивної частини вироку, а саме вказано, що на підставі ст. 105 ч. 1, ч. 2 п. 3 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від призначеного йому покарання, з застосуванням до нього примусового заходу виховного характеру у вигляді передачі під нагляд батька ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , до повноліття ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зазначена ухвала не була оскаржена учасниками судового процесу.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що наявні підстави для зміни вироку суду , щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 408, п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України.
Вироком суду ОСОБА_6 було звільнено від призначеного йому покарання, з застосуванням до нього примусового заходу виховного характеру у вигляді передачі під нагляд батька ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до повноліття ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В той час , як відповідно до Пленуму Верховного Суду України 15.05.2006 N 2 « Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено , що строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК

( 2341-14 ), суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Як свідчить практика, цей нагляд має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше, ніж до досягнення особою повноліття).

Зазначених вимог Закону суд першої інстанції не дотримався та не врахував , що на момент розгляду справи судом ОСОБА_6 виповнилось 17 років 5 місяців та до повноліття залишилось 7 місяців , тому до нього не можуть бути застосовані примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд батька.

Відповідно до вимог ст.404 ч.2 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи , щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Колегія суддів , з урахуванням конкретних обставин справи, умов життя та виховання неповнолітнього ОСОБА_6 та мети виправлення неповнолітнього вважає, що ОСОБА_6 може бути звільнений від покарання, з заснуванням до нього такого примусового заходу виховного характеру , як застереження.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 серпня 2017 року - змінити.
Виключити із резолютивної частини вироку Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 серпня 2017 року висновок суду про призначення ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 186 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
Звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі п. 1 ч. 2 ст. 105 КК України від покарання із застосуванням до нього примусового заходу виховного характеру у виді застереження.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4