Справа № 159/348/17 Провадження №11-кп/773/362/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 жовтня 2017 року м. Луцьк

Апеляційний суд Волинської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 05 травня 2017 року про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Худльово Ужгородського району Закарпатської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого, востаннє

- вироком Ужгородського міськрайонного суду від 16.05.2014 за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст.185, ч.1 ст.190, ч.1 ст.383 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки. Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 09.03.2016 звільненого умовно-достроково на невідбутий термін 6 місяців 25 днів, судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена,

засуджено за ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, постановлено зарахувати ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення (з 08 грудня 2016 року до набрання вироком законної сили) до строку відбування покарання за даним вироком з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 постановлено рахувати з 08 грудня 2016 року.

Вироком вирішено долю речових доказів.

ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що 04.12.2016 року близько 17 год. 05 хв., діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою реалізації злочинного наміру, направленого на таємне викрадення чужого майна, спільно з особою, матеріали щодо якої виділені в окреме кримінальне провадження, перебуваючи в приміщенні автобусної станції Ковель Волинської області, користуючись безпорадним станом потерпілого, який перебував у стані алкогольного сп`яніння та спав на лавці в залі очікування автостанції, викрали з кишені форменого одягу працівника Державної пенітенціарної служби України ОСОБА_9 мобільний телефон марки "Samsung Galaxy SM-G350T" (IMEI НОМЕР_1 ) та грошові кошти однією банкнотою номіналом 200 грн., чим заподіяв матеріальну шкоду останньому на суму 1890 грн.

Після чого дії ОСОБА_7 та особи, матеріали якої виділено у окреме кримінальне провадження, стали явними і були помічені свідками ОСОБА_10 та техпрацівницею автобусної станції м. Ковеля ОСОБА_11 , які намагались припинити кримінальне правопорушення.

Однак ОСОБА_7 , спільно з особою, матеріали щодо якої виділені в окреме кримінальне провадження, явно усвідомлюючи той, факт, що їх дії перестали бути таємними і були виявлені свідком ОСОБА_11 , розуміючи та усвідомлюючи наслідки свого діяння, утримуючи при собі викрадений телефон та грошові кошти, продовжуючи злочинні дії, спрямовані на відкрите викрадення чужого майна, з місця вчинення злочину зник.

Не погоджуючи із вироком суду, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій вказує про свою непричетність до кримінального злочину.
Захисник обвинуваченого, у поданій на вирок апеляційній скарзі в інтересах його підзахисного, оскаржує вирок з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки докази про винуватість останнього є суперечливими. Просить скасувати вирок суду першої інстанції, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з недоведеністю вини підзахисного.

Вказує, що показання потерпілого, свідків та протокол огляду відеозапису від 09.12.2016 року не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку щодо ОСОБА_12 , оскільки вони є суперечливими, нечіткими і не доводять винуватість обвинуваченого.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили вирок суду скасувати, прокурора на заперечення апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.
В силу ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 за ч. 2 ст.186 КК України ґрунтуються на зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та, перевірених у судовому засіданні доказах, яким суд дав належну юридичну оцінку.

Винуватість обвинуваченого підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який вказав, що 04.12.2016 року близько 16.00 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння у залі очікування автовокзалу м.Ковеля, заснув на лавці. Близько 17.05 год. виявив, що телефон марки «Самсунг гелексі» білого кольору, грошові кошти у сумі 200 грн. однією купюрою, які мав при собі у нього зникли. Відразу звернувся до поліції із відповідною заявою про пограбування (а.с.43)

Свідок ОСОБА_11 , яка працює прибиральницею автостанції м. Ковеля підвердила, що в день пограбування потерпілого, вона чергувала на автостанції і бачила, як двоє чоловіків обкрадають його.

Свідок ОСОБА_10 вказала, що у день пограбування ОСОБА_9 вона перебувала у залі очікування автостанції м. Ковеля та бачила, як двоє чоловіків грабували потерпілого. Підтвердила, що саме ОСОБА_7 , з яким вона візуально знайома, вийняв з кишені потерпілого мобільний телефон, а інший - гроші та, в подальшому, після зауваження прибиральниці - ОСОБА_7 залишив його при собі і зник разом із спільником із місця події.

При пред`явленні особи для впізнання за фотознімками від 14.12.2016 року, ОСОБА_10 впізнала ОСОБА_7 та підтвердила, що саме він грабував потерпілого (а.с.52-53).

Дані показання потерпілого та свідків є чіткими та послідовними, місцевим судом правильно покладено в основу обвинувального вироку, вони повно відтворюють картину перебігу подій за обставин, викладених в обвинувачені та об`єктивно узгоджуються з іншими доказами у справі.

Протоколом огляду оптичного носія інформації - диска із камер відео спостереження автостанції м. Ковеля, який в подальшому було визнано речовим доказом у справі (а.с.83-84), підтверджується факт грабежу обвинуваченим ОСОБА_9 . Зокрема, при відворенні файлу формату avi «3_10_м_0000» вбачається, що 0 17 год. 06 хв.28 сек. ОСОБА_7 разом із особою щодо якої матеріали кримінального провадження виділено в окреме провадження, підходять до потерпілого і починають його обшукувати та викрадають майно останнього (а.с.83).

Окрім того, на досудовому розслідуванні, при проведенні демонстрації вказаного речового доказу від 09.12.2016 року, ОСОБА_7 підтвердив, що саме він допомагав його спільнику викрадати майно в потерпілого (а.с.51).

Твердження ОСОБА_7 та його захисника про недоведеність винуватості обвинуваченого не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційній інстанції та спростовуються вищенаведеними доказами.

Доводи апеляційної скарги захисника про недоцільність прийняття показань свідків та потерпілого як доказів на визнання винуватості її підзахисного у інкримінованому злочині, апеляційний суд вважає голослівними.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції цілком доведено винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, який виразився у відкритому викраденні майна, вчиненому повторно.

В силу вимог ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається з вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких.

Обставини, що пом`якшують покарання судом не встановлено

До обтяжуючих покарання обставин, суд відніс вчинення злочину щодо особи, яка перебуває у безпорадному стані.

З огляду на тяжкість вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, має незняту та не погашену судимість у встановленому законом порядку, вчинив новий злочин незадовго після закінчення умовно-дострокового звільнення від відбування попереднього покарання, що свідчить про його стійку схильність до вчинення злочинів даної категорії (а.с.85-86,103), позитивну характеристику з місць позбавлення волі (а.с.91-92), відсутність на диспансерному обліку у лікаря нарколога та психіатра (а.с.87,88), задовільний стан здоров`я та працездатність (а.с.110), наявність майнових претензій від потерпілого, суд першої інстанції прийшов вірного висновку про необхідність призначення покарання саме у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально.

Інших істотно-правових порушень законодавства при перегляді вироку, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, Апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 05 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України - без зміни.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий
Судді