справа №127/6139/14-к
УХВАЛА

КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
12.12.17 року
В складі головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
з участю прокурора ОСОБА_5
перекладача ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 ОСОБА_8
захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_9 ОСОБА_10
у скоєні кримінальних правопорушень передбачених ст.190 ч.4, 190 ч.3 190 ч.2, 296 ч.1, 185 ч.2 КК України;
ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с.Салхіно Мартвільського району, Грузія, грузинку, громадянку Грузії, одруженої, приваного підприємця, освіта вища, раніше не судимої , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_2 , проживає в АДРЕСА_1
за ст. 190 ч.3, 190 ч.2, 190 ч.4 КК України,
в с т а н о в и в :
Під час підготовчого засідання прокурор вважає за можливе призначити справу до судового розгляду, вимоги КПК при складані обвинувального акта дотримані, клопотань не заявлено.
Обвинувачений ОСОБА_11 та ОСОБА_8 такої ж думки.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_11 ОСОБА_12 вважає зп можливе призначити справу до судового розгляду .
Захисник обвинуваченої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_10 такої ж думки.
Потерпілі не з`явилися до суду, хоч були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи.
Заслухавши думку учаників процесу, суд прийшов до наступних висновків.
Згідно п.13. ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку встановленому цим Кодексом. Згідно вимог ч.4.ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст.291 КПК України, зокрема має містити, викладання фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статей закону України про кримінальну відповідальність та формування обвинувачення. Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту згідно ст.377 КПК України, суд першої інстанції здійснює судовий розгляд
Ознайомившись з обвинувальним актом, суд вважає, що він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України та підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.
Всупереч п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК, в обвинувальному акті не повністю викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає установленими, а також відсутній такий важливий елемент, як формулювання обвинувачення. В обвинувальному акті викладено лише зміст підозри.
За таким обвинувальним актом ОСОБА_11 та ОСОБА_8 мають статус не обвинувачених, а підозрюваних.
Отже, відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій особи унеможливлює якісний і повний розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 1 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Кримінального процесуального кодексу та інших законів України.
Статтею 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Як визначено у статті 46 , Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, держави, які ратифікують цю Конвенцію, зобов`язані «виконувати остаточне рішення Суду у будь-якій справі, в якій вони є сторонами».
У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Частиною 5 статті 9 КПК України визначено, що кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 26.06.2008 року, ухваленому у справі «Ващенко проти України», зазначено: «Обвинувачення для цілей п.1 ст.6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)».
У рішенні від 25.07.2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п.«b» ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».
У рішенні від 09.10.2008 року, прийнятому у справі «Абрамян проти Росії», вказано: «Деталі скоєння злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він офіційно вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».
В цьому ж рішенні ЄСПЛ нагадав, що положення пп.«а» п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, правової кваліфікації, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду.
Проте, зазначений вище обвинувальний акт не містить повного викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, на підставі належних доказів.
Формулювання обвинувачення ОСОБА_11 та ОСОБА_8 не ґрунтується на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості,
В обвинувальному акті фактично не описана об`єктивна сторона складу кримінальних правопорушень вчинених ОСОБА_11 та ОСОБА_8 .
Зокрема, по епізоду заволодіння грошовими коштами шляхом обману чи зловживання довірою ОСОБА_13 не зазначено місце заволодіння грошовми коштами та при яких обставинах передавались кошти потерпілим ОСОБА_13 обвинуваченому ОСОБА_11 та ОСОБА_8 .
Аналогічна ситуація по епізоду заволодіння грошовими коштами ОСОБА_14 , де також не зазначено місце, час та при яких обставинах передавались кошти, та по епізоду заволодіння грошовими коштами потерпілої ОСОБА_15 .
По епізоду заволодіння ОСОБА_11 та ОСОБА_8 шляхом обману грошовими коштами ОСОБА_16 в обвинувальному висновку не зазначено, час та місце передачі потрепілою ОСОБА_16 грошей ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , а обмежено в обвинувальному виснову лише посиланням, що кошти передавались за обумовленими адресами . Крім того по даному епізоду обвинувачуючи ОСОБА_8 за ст. 190 ч.4 КК України ( т.1 а.с.7 ) взагалі не зазначено які ж дії були зі сторони обвинуваченої ОСОБА_8 , що давали підстави прокурору звинувачувати її у незаконному заволодінні грошовими коштами у особливо великих розмірах.
Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити, серед іншого, такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Тобто обвинувальний акт є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді.
Таким чином, оскільки обвинувачення даним особам є несформульованим та є неконкретним, це є суттєвим порушенням вимог діючого законодавства та Європейської практики з прав людини.
Вказане вище істотно порушує вимоги п. а) та п. б) ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковану Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року), зокрема що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права:
а) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього;
б) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту;
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема й прийняти рішення щодо повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Зважаючи на невідповідність обвинувального акта вимогам ст.291 КПК України, ,керуючись ст. 291, 314 КПК України, суд:
у х в а л и в :
На ухвалу суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Вінницької області через Козятинський міськрайонний суд протягом семи днів з дня проголошення.
Головуючий суддя підпис ОСОБА_1
судді : підписи ОСОБА_3
ОСОБА_2
Згідно з огригіналом.
суддя