Справа № 183/589/17
№ 1-кп/183/439/17
В И Р О К
іменем України
16 листопада 2017 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0004508 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковська Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 26.04.1995 року Новомосковським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 142 КК України до 5 років позбавлення волі;

- 01.07.1999 року Новомосковським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 82 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 25.02.2003 року Новомосковським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, 71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі;

- 05.12.2006 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ст.ст. 69, 71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;

- 28.04.2010 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі;

- 13.08.2010 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ст.ст. 70,71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;

- 01.04.2015 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в:
03 листопада 2016 року близько 17 години 25 хвилин ОСОБА_4 , знаходячись у приміщенні магазину «Пахомов», розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , побачив, що на прилавку вказаного магазину знаходиться мобільний телефон, і в цей момент у нього виник злочинний умисел, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, а саме вищевказаного мобільного телефону. Реалізуючи свій злочинний умисел того ж дня близько 17 години 30 хвилин ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу викрав з прилавку магазину мобільний телефон білого кольору марки «Lenovo А328». Після цього ОСОБА_4 з місця скоєння злочину з викраденим майном пішов у невідомому напрямку, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 1803 гривні 18 копійок.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані стороною обвинувачення за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює та повністю визнає себе винним у пред`явленому йому обвинуваченні. Показав, що в листопаді 2016 року ввечері зайшов до магазину по вул. Гетьманській в м. Новомосковську та з прилавка непомітно викрав сенсорний мобільний телефон білого кольору. Потім його знайомий здав цей телефон до ломбарду за 700 гривень, які вони витратили на відпочинок. В скоєному щиро кається.

Судовий розгляд за погодженням всіх учасників судового провадження проведено у відсутність потерпілої ОСОБА_5 , яка звернулася до суду з письмовою заявою, в якій просила розглянути кримінальне провадження без її участі, з приводу покарання обвинуваченого залишила це питання на розсуд суду, цивільний позов заявляти не буде (а.с.32).

Від допиту свідків прокурор відмовився, обвинувачений проти цього не заперечував і не наполягав на допиті свідків.

Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно злочин, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували. Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин та наслідки такого порядку дослідження доказів, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Отже, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину встановленою та доведеною, і його дії за пред`явленим обвинуваченням слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого. Так, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин середньої тяжкості в період іспитового строку за попереднім вироком суду, раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення злочинів проти власності і на шлях виправлення не став, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів не перебуває. Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Беручи до уваги вказані вище обставини та особу обвинуваченого, думку потерпілої, суд не знаходить підстав для призначення ОСОБА_4 покарання із застосуванням положень ст.ст. 75,69 КК України, і вважає, що покарання повинно бути призначено виключно у виді позбавлення волі на певний строк, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, усім обставинам у справі та особі обвинуваченого, буде необхідним та достатнім для його виправлення і запобігання вчинення ним нових злочинів.

Крім того, оскільки ОСОБА_4 вчинив злочин до повного відбуття покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.04.2015 року, остаточне покарання обвинуваченому слід призначити відповідно до вимог ст.ст. 71,78 КК України.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Також, згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. У зв`язку із наведеним витрати на проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 176 гривень 20 копійок підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2015 року, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 2 (два) місяці.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення вироку до виконання після набрання вироком законної сили.

Речовий доказ: договір фінансового кредиту під заставу № 8.27349/0 від 03.11.2016 року, предметом застави за яким є мобільний телефон марки «Lenovo А328», залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення судової товарознавчої експертизи (висновок № 146-17 від 19.01.2017 року) у розмірі 176 гривень 20 копійок.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення лише з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно, після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1