Апеляційний суд Житомирської області
УХВАЛА

Іменем України

№73/2010

9 лютого 2010 року Апеляційний суд Житомирської області

в складі:

головуючої - судді Мельничук Н.М.,

судців: Ткаченка В.Л. та Фоміна Ю.В.,

з участю : прокурора Селюченко І.І.,

законного представника ОСОБА_1,

засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_2 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 8 грудня 2009 року, -

встановив:

Цим вироком

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та житель м. Житомира, учень Житомирської школи-інтернату для дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування, раніше не судимий, -

засуджений за ст. 186 ч. 2 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 75, 104, 76 КК України засудженого ОСОБА_3 звільнено від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку один рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки: періодично з'являтися на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої інспекції; не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місці проживання, навчання.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_3, житель м. Житомира, судимий 17.08.2009 року Корольовським районним судом м. Житомира за ст. ст. 186 ч. 2, 69 КК України на 2 роки позбавлення волі, -

засуджений за ст. 186 ч. 2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст. 70 ч. 4 КК України за сукупністю злочинів, з урахуванням вироку Корольовського районного суду м. Житомира від 17.08.2009 року, ОСОБА_2 визначено остаточне покарання 2 роки 6 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженим залишений попередній:

-ОСОБА_3 - підписку про невиїзд з місця постійного проживання;

-ОСОБА_2 - взяття під варту.

Згідно з вироком, 7 травня 2009 року близько 18 години неповнолітні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували на перехресті вулиць Перемоги та Домбровського в м. Житомирі. В цей час ОСОБА_2 побачив неповнолітнього ОСОБА_4, який йшов по вул. Домбровського і тримав в руках мобільний телефон. В цей час у ОСОБА_2 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, а саме мобільного телефону ОСОБА_4 Здійснити відкрите викрадення чужого майна він запропонував ОСОБА_3, на що той погодився, тим самим вступив у попередню злочинну змову з ОСОБА_2 Реалізуючи спільний злочинний намір, ОСОБА_2 підійшов до ОСОБА_4 та познайомився з ним, представившись Олександром. Після цього, ОСОБА_2 разом з ОСОБА_4 зайшли до магазину "Їжачок", що за адресою вул. Домбровського, 12 в м. Житомирі, де останній купував продукти. У подальшому ОСОБА_2 разом з ОСОБА_4 вийшов з магазину і реалізуючи свій злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна ОСОБА_4 своєю рукою вирвав з рук останнього мобільний телефон марки "НОКІА 2600" вартістю 540 гривень з сім-картою оператора мобільного зв'язку "Київстар" вартістю 25 гривень, на рахунку якого були кошти в сумі 1 гривні. ОСОБА_5, спостерігаючи за злочинними діями ОСОБА_2 та повністю підтримуюча їх, махнув йому правою рукою, що означало, щоб він утікав. ОСОБА_2С розуміючи дії ОСОБА_3, утримуючи викрадене майно при собі, побіг в біг ТЦ «Дастор», що за адресою м. Житомир, вул. Домбровського, 3, та з місця злочину втік. Після цього ОСОБА_2 разом з ОСОБА_3 викраденим майном розпорядились на власний розсуд.

20 травня 2009 року близько 19 години ОСОБА_2 разом із ocoбaми, які не досягли віку з якого наступає кримінальна відповідальність, а саме ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували на майдані Корольова в м. Житомирі. В цей час вони побачили неповнолітнього ОСОБА_8, який тримав в руках мобільний телефон. В цей час у ОСОБА_2 виник умисел на повторне відкрите викрадення чужого майна, а саме мобільного телефону у ОСОБА_8, про що він сказав ОСОБА_6 та ОСОБА_7, останні на прозицію ОСОБА_2 погодились. Після цього, ОСОБА_9, разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 почали переслідувати ОСОБА_8 та йшли за ним по вул. Михайлівській в м. Житомирі, а згодом перейшли на проїзну частину вул. Київської. В той час ОСОБА_8 проходив повз будинку № 17 по вул. Київській, де його наздогнали ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Реалізуючи злочинний намір, ОСОБА_2 підійшов до ОСОБА_8 та почав вимагати, щоб останній віддав йому свій мобільний телефон. При цьому ОСОБА_2 погрожував застосуванням фізичного насильства, тим самим зламав волю потерпілого ОСОБА_8 до опору. Після цього останній, сприймаючи погрозу насильства як реальну, віддав ОСОБА_2 свій мобільний телефон „НОКІА 3220, вартістю 432 гривні, в якому була сім карта мобільного оператора «Київстар» вартістю 30 гривень, на рахунку якого грошей для розмов не було. Утримуючи викрадене майно при собі, ОСОБА_2, разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 побігли за вказаний будинок та викраденим розпорядились на власний розсуд.

Постановами Богунського районного суду м. Житомира від 8 грудня 2009 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винними у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України та застосовано до них примусові заходи виховного характеру. Вказані постанови нікім не оскаржуються.

В апеляції засуджений ОСОБА_2 просить помякшити йому покарання, посилаючись на те, що він є неповнолітнім, вину визнав та розкаявся, віддав потерпілим телефони, має бажання закінчити інтернат.

Заслухавши доповідача, міркування прокурора про залишення вироку без зміни, законного представника ОСОБА_1, яка просила вирок щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, характеризувала його вкрай негативно, вважала, що він не піддається вихованню, пояснення засудженого ОСОБА_2, який підтримав апеляцію, пояснення засудженого ОСОБА_3, обговоривши доводи апеляції, перевіривши справу, апеляційний суд вважає, що апеляцію слід залишити без задоволення.

При визначенні покарання засудженому ОСОБА_2, суд першої інстанції, відповідно до положень ст. 65 КК України, правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії тяжких починів, дані про особу засудженого та всі обставини справи, в тому числі і ці, на які є посилання в апеляції. Судом визнано обставинами, які помякшують покарання засудженого ОСОБА_2 - вчинення злочину неповнолітнім, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а обставиною, яка обтяжує його покарання - вчинення злочину з використанням малолітніх. Судом також враховано, що засуджений ОСОБА_2 характеризується негативно, на протязі тривалого часу залишав учбовий заклад, скоював негативні вчинки, постійно ображав вчителів, вихователів та учнів школи, на зауваження не реагував, 17 серпня 2009 року засуджений Корольовським районним судом м. Житомира за ст. ст. 186 ч. 2, 69 КК України на 2 роки позбавлення волі. При цьому суд також врахував, що хоча засуджений ОСОБА_2 вчинив тяжкий злочин, але має молодий вік, є круглою сиротою та, приймаючи до уваги, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню інших злочинів, суд першої інстанції обгрунтовано визнав, що його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства неможливе, а тому призначив ОСОБА_2 покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України, тобто в розмірі, нижчим від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що призначене засудженому ОСОБА_2 покарання відповідає вчиненому і даним про його особу, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому його апеляцію визнає необґрунтованою.

На підставі викладеного, вирок щодо ОСОБА_2 слід залишити без зміни.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляцію засудженого ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Богунського районного суду м. Житомира від 8 грудня 2009 року щодо нього - без зміни.

Судді: