Справа № 216/5307/16-к
1-кп/214/564/17
У Х В А Л А

04 грудня 2017 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
провівши відкрите підготовче судове засідання в м. Кривому Розі по кримінальному провадженню внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000617 від 01.09.2016 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
Прокурор у судовому засіданні просив суд продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_6 ще на два місяці, оскільки продовжують існувати ризики визначені ст.177 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував з приводу продовження тримання під вартою, посилаючись на подане ним письмове клопотання, в якому просив врахувати явку з повинною у вчиненому злочині, наявність позитивної характеристики за місцем мешкання, міцних соціальних зв`язків, матері похилого віку, до того ж за час перебування в установі тримання під вартою, у нього погіршився стан здоров`я. Разом з тим, в розрізі положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказав про порушення його прав, недоведеність зазначених ризиків прокурором, оскільки на момент вирішення питання про продовження строку тримання під вартою, були допитані потерпіла та свідок, тому твердження прокурора про здійснення ним впливу на останніх є необґрунтованими, у зв`язку з чим просить змінити запобіжний захід на домашній арешт.
Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав клопотання свого підзахисного та заперечував проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ще на два місяці та просив замінити запобіжний захід на більш м`який у виді домашнього арешту.
Вислухавши думки сторін кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора та про відмову в задоволенні клопотань обвинуваченого та його захисника, виходячи з наступних підстав.
Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, доданого до обвинувального акту під час досудового розслідування відносно ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Відповідно до положень ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Ухвалою суду від 25 жовтня 2017 року продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, строком на два місяці, тобто до 23.12.2017 року.
Однак, враховуючи стадію судового розгляду даного кримінального провадження, суд приходить до висновку, що воно не буде завершено до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, визначеного ухвалою суду від 25 жовтня 2017 року.
В свою чергу, відповідно до вимог ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Вимогами ч.1, 3 ст.199 КПК України визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
А ч.4 та ч.5 цієї статті визначено, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Отже, аналізуючи вимоги норм кримінального процесуального законодавства України, суд приходить до висновку, що вирішення питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою на стадії судового розгляду кримінального провадження покладено на суд та вирішується воно відповідно до правил розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, враховуючи положення ч.5 ст.199 КПК України.
Відповідно до вимог ч.1,4 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Частиною першою та другою ст.177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, прокурор повинен довести суду, що заявлений раніше ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, при цьому навести обставини, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від 7 до 15 років.
Колегія суддів вважає, що існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, оскільки злочин, у вчиненні якого останній обвинувачується, відноситься до категорії особливо тяжкого. Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину проти життя та здоров`я особи, не має постійного місця роботи, а отже існує достатньо підстав вважати, що обвинувачений може ухилятися від суду, незаконно впливати на свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.
Вирішуючи питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у п.79 рішення у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, згідно якої питання обґрунтованості тривалості тримання під вартою не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних його обставин. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи, а також, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу.
З урахуванням вищевикладеного, особи обвинуваченого ОСОБА_6 , є всі підстави вважати, що більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та вчиняти інші кримінальні правопорушення.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав та доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою на два місяці.
Приймаючи вказане вище рішення, колегія суддів хоча і враховує посилання обвинуваченого ОСОБА_6 , які викладені ним у клопотанні, однак беручи до уваги, вищезазначену позицію Європейського суду з прав людини, в сукупності з встановленими судом та доведеними прокурором ризиками, суд приходить до висновку, що тяжкість скоєного злочину виправдовує тримання під вартою останнього як виключну міру запобіжного заходу.
Керуючись ст.ст. 176, 178, 183, 184, 331, 369, 371 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу - задовольнити.
В задоволенні клопотань захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт - відмовити.
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, строком на два місяці, тобто до 02 лютого 2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_2