Ухвала
Іменем України
10 квітня 2018 р.

м. Київ
справа № 547/1480/16-к

провадження № 51-4464 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши матеріали провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 на вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 29 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 18 січня 2018 року щодо ОСОБА_4 ,
в с т а н о в и в:
Вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 29 грудня 2016 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК)до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
За вироком суду, ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він 18 червня 2016 року у період часу з 10:00 год. по 14:40 год., разом з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , знаходячись в квартирі АДРЕСА_1 , під час розпиття спиртних напоїв на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків в ході сварки з ОСОБА_8 кухонно - господарським ножем завдав останньому один удар у грудну клітку зліва, чим спричинив йому тяжкі тілесні ушкодження.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 18 січня 2018 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_4 в частині призначеного покарання змінено. На підставі ст. 69 КК ОСОБА_4 знижено розмір покарання за ч. 1 ст. 121 КК до 3 років позбавлення волі. У решті вирок залишено без зміни.
У касаційній сказі захисник ОСОБА_5 та засуджений ОСОБА_4 просять вирок та ухвалу змінити, звільнивши ОСОБА_4 на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого внаслідок суворості. Вказують на те, що у порушення вимог ч. 5 ст. 314 КПК Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд не постановив ухвалу про складання досудової доповіді представником уповноваженого органу пробації, у зв`язку з чим не враховані при призначені покарання характеристики особи обвинуваченого, ризики вчинення повторних кримінальних правопорушень та можливість виправлення засудженого без позбавлення або обмеження волі. Стверджує, що поза увагою судів першої та апеляційної інстанції залишилася характеристика з місця роботи ОСОБА_4 , думка сторони обвинувачення з приводу міри покарання та часткове відшкодування матеріальних збитків.

Перевіривши касаційну скаргу, та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Згідно з п. 6 ч. З ст. 314 КПК у підготовчому судовому засіданні суд має право постановити ухвалу, якою доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.

Частиною 5 ст. 314 КПК передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд у випадках, передбачених цим Кодексом, за власною ініціативою або за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, чи за клопотанням прокурора і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини вирішує питання щодо складання досудової доповіді, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку підготовки такої доповіді.

Відповідно до ч. 2 ст. 314-1 КПК досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості, або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі. Досудова доповідь щодо неповнолітнього обвинуваченого віком від 14 до 18 років складається незалежно від тяжкості вчиненого злочину, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Із зазначених норм закону випливає, що вирішення питання під час підготовчого судового засідання щодо складання досудової доповіді є правом суду, яке обмежується винятковими випадками, коли складання такої досудової доповіді є обов`язковим. Одночас, як вбачається з матеріалів за касаційною скаргою складання досудової доповіді щодо ОСОБА_4 не було обов`язковим, при цьому учасниками
судового провадження перед судом вказане питання не порушувалось.
З огляду на викладене, доводи захисника та засудженого про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені місцевим судом під час постановлення вироку, на переконання колегії суддів, є безпідставними.
Крім того, згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, обираючи ОСОБА_4 покарання, суд врахував тяжкість вчиненого злочину, дані про особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується, офіційно працевлаштований, стан здоров`я ОСОБА_4 , його вік, сімейний стан, думку потерпілого та поведінку обвинуваченого як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду справи, відсутність каяття, ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, спроби перекласти відповідальність на інших, а також обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та відсутність обставин, що його пом`якшують.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції при перевірці призначеного ОСОБА_4 покарання, повною мірою урахувавши зазначені обставини, змінив вирок суду першої інстанції та на підставі ст. 69 КК знизив засудженому розмір покарання до 3 років позбавлення волі, яке є нижчим від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.1 ст. 121 КК.
З такими висновками погоджується і суд касаційної інстанції.
Що стосується пом`якшуючих покарання обставин, зазначених у касаційній скарзі, то вони були відомі судам першої та апеляційної інстанції при призначенні покарання ОСОБА_4 , і у сукупності з іншими відомостями були ураховані при визначені виду та розміру покарання.
Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Підстав для звільнення ОСОБА_4 на підставі ст. 75 КК від відбування покарання, про що ставиться у касаційній скарзі, колегія суддів не убачає.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 й доданих до неї копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 на вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 29 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 18 січня 2018 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3