У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора захисників засудженого перекладачаОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 11 жовтня 2017 року кримінальну справу за касаційними скаргами захисників ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_9 на вирок Малинського районного суду Житомирської області від 04 вересня 2014 року та вирок Апеляційного суду Житомирської області від 22 червня 2016 року.

Вироком Малинського районного суду Житомирської області від 04 вересня 2014 року засуджено:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лагор Республіки Пакистан, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, такого, що не має судимостей,

за ч. 3 ст. 149 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Миколаївки Чергінівської області, жителя м. Києва, громадянина України, такого, що не має судимостей,

за ч. 3 ст. 149 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК.
Постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь: ОСОБА_10 1123 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди; ОСОБА_11 523 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди; ОСОБА_12 523 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 грн у рахунок моральної шкоди; ОСОБА_13 10 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вироком Апеляційного суду Житомирської області від 22 червня 2016 року апеляції прокурора, захисника ОСОБА_5 та засудженого ОСОБА_9 задоволені частково.
Вирок місцевого суду в частині призначення покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_9 скасовано та ухвалено в цій частині новий вирок.
Постановлено вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 3 ст. 149 КК і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років без конфіскації майна.
Зараховано йому в строк відбування покарання час попереднього ув`язнення з 18 лютого 2011 року по 23 квітня 2012 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Постановлено вважати ОСОБА_9 засудженим за ч. 3 ст. 149 КК і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років без конфіскації майна.

Зараховано йому в строк відбування покарання час попереднього ув`язнення з 18 лютого 2011 року по 13 квітня 2011 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У решті вирок залишено без зміни.

Вироком суду ОСОБА_7 та ОСОБА_9 визнано винуватими у тому, що вони з метою неодноразового вчинення незаконних угод, об`єктом яких є громадяни Ісламської Республіки Пакистан, пов`язаних з вербуванням, переміщенням, передачею з метою подальшої експлуатації їх праці, з використанням обману та уразливого стану осіб, увійшли до попередньо організованої групи громадянином Пакистану невстановленої слідством особи на ім`я ОСОБА_14 для неодноразового вчинення злочинів на тривалий період, яка характеризувалась наявністю керівника і організатора злочинної групи, розробленого єдиного плану злочинів, стійкими зв`язками і розподілом функцій учасників групи, розподілом між ними коштів, здобутих злочинним шляхом. До складу цієї організованої групи також увійшов невстановлений слідством громадянин Пакистану ОСОБА_15 .
Члени цієї групи мали єдиний намір на вчинення неодноразових незаконних угод відносно громадян Ісламської Республіки Пакистан, пов`язаних із вербуванням, переміщенням, передачею з метою подальшої експлуатації їх праці у виробничому цеху по переробці каменю ТОВ «Лабро», що знаходиться в смт. Чоповичі Малинського району Житомирської області. Шляхом обману, використовуючи те, що потерпілі не орієнтувались в Україні та не знали мови, а також їх скрутний матеріальний стан, пропонували громадянам Пакистану розпочати на території України власну підприємницьку діяльність. При цьому обіцяли допомогу в тимчасовому влаштуванні проживання, оформлення документів, великий прибуток в результаті здійснення підприємницької діяльності. Ввівши таким чином в оману потерпілих та отримавши їх згоду на відправлення до України, сприяли прибуттю останніх до м. Києва, де, вводячи в оману, для отримання першочергового капіталу з метою початку підприємницької діяльності, пропонували високооплачувану роботу з належними умовами проживання та харчування у виробничому цеху по переробці каменю ТОВ «Лабро».
Отримавши згоду потерпілих, які не здогадувались про злочинні наміри членів організованої групи, нелегально влаштовували їх на це підприємство та вчиняли експлуатацію праці останніх, яка виражалась у тому, що отримуючи прибуток від виробленої потерпілими продукції, злочинці позбавили їх можливості покинути роботу за власним бажанням, не надали належних умов проживання та харчування, не сплачували потерпілим обіцяних грошей, а кошти, здобуті в результаті експлуатації, розподіляли між собою згідно попередньо обумовлених часток.
При цьому невстановлена слідством особа на ім`я ОСОБА_14 виступив організатором злочинної групи, підшукував на території Пакистану осіб, які шукали роботу, ввівши їх в оману стосовно можливості відкрити ними в Україні власну підприємницьку діяльність та розповідаючи неправдиві відомості про економічну та політичну ситуацію в країні, отримував згоду потерпілих. Після цього сприяв оформленню їм відповідних документів, а після прибуття до України та працевлаштування отримував від ОСОБА_7 гроші, здобуті в результаті експлуатації їх праці.
ОСОБА_15 допомагав йому підшукувати осіб, які шукали роботу, пропонував їм допомогу у відправлені до України і вже безпосередньо на території України, розповідаючи неправдиву інформацію, ввівши потерпілих в оману, сприяв оформленню відповідних документів. За свої дії він отримував від ОСОБА_16 обумовлену частку грошей, здобутих у результаті експлуатації праці потерпілих.
В обов`язки ОСОБА_7 входило зустрічати на території України прибулих громадян Пакистану, підшукувати безпосередньо на території нашої країни громадян Пакистану, які потребують працевлаштування, шляхом обману отримувати їх згоду на працевлаштування з метою тимчасового заробітку, забезпечувати за місцем свого проживання тимчасове перебування потерпілих до їх остаточного працевлаштування, частину отриманих в результаті експлуатації коштів відправляти до Ісламської Республіки Пакистан, а попередньо обумовлену частину залишати собі.
В обов`язки ОСОБА_9 входило приймати прибулих осіб у себе на підприємстві, примушувати їх до виконання робіт, контролювати їх роботу, забезпечувати перешкоджання залишення потерпілими підприємства шляхом утримання їх паспортів, обумовлену частину коштів віддавати ОСОБА_7 , а іншу частину залишати собі.
В результаті злочинних дій цієї групи з липня 2010 року по січень 2011 року було здійснено незаконні угоди, об`єктом яких є людина, з метою вербування та подальшої експлуатації її праці стосовно 4 осіб за наведених у вироку обставин.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_7 порушує питання про скасування вироків місцевого й апеляційного судів та закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК 1960 року в зв`язку з відсутністю в діях її підзахисного складу злочину. Захисник зазначає, що висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК, не ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні доказах, у справі відсутні докази на підтвердження того, що засуджені входили до складу злочинної групи, зі сторони її підзахисного не було жодного введення потерпілих в оману щодо умов праці на підприємстві. Вирок апеляційного суду не містить відповідей на аналогічні доводи, викладені у її апеляційній скарзі.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_9 просить скасувати судові рішення на підставах істотного порушення вимог кримінально-процесуального закону та неправильного застосування кримінального закону і направити справу на новий судовий розгляд. Зазначає, що кваліфікація дій його підзахисного за ч. 3 ст. 149 КК є неправильною, оскільки судами не встановлено доказів на підтвердження наявності організованої групи, а дії ОСОБА_9 підпадають під ознаки недотримання ним положень ч. 2 ст. 2, ст. 21, п. 6 ч. 1 ст. 24, ст. 115 КЗпП України, тобто грубого порушення законодавства про працю, що виразилося у безпідставній невиплаті заробітної плати більш як за один місяць, та у порушенні права на належні, безпечні та здорові умови праці, а також щодо залучення до роботи працівників без укладання трудового договору. Стверджує про порушення судом апеляційної інстанції вимог ст. 362 КПК 1960 року, оскільки цей суд дослідив лише протокол огляду фото кімнат, де мешкали потерпілі.

Заслухавши доповідача, пояснення захисників та засудженого ОСОБА_7 , які підтримали скарги, думку прокурора, котрий частково підтримав доводи касаційних скарг захисників і вважав, що вирок апеляційного суду підлягає скасуванню відповідно до п.п. 10, 13 ч. 2 ст. 370 КПК 1960 року (прокурор зазначав, що за змістом вироку апеляційний суд провів часткове судове слідство, допитав ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , вибірково дослідив докази, проте всупереч вимогам статей 84, 87 КПК 1960 року судовий процес в цьому суді не фіксувався у протоколі судових засідань; зі змісту вироку не вбачається, що суд провів судові дебати і надав засудженим останнє слово; вирок апеляційного суду не відповідає вимогам статей 377, 378 КПК 1960 року, оскільки апеляційний суд не спростував доводів сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_7 та ОСОБА_9 такої кваліфікуючої ознаки як вчинення злочину у складі організованої групи та не навів жодних обґрунтувань), розглянувши матеріали кримінальної справи та обговоривши викладені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню частково на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 84 КПК 1960 року при провадженні слідчих дій під час досудового слідства і дізнання, в судових засіданнях суду першої інстанції та апеляційного суду ведуться протоколи, які згідно ст. 87 цього Кодексу є основним засобом фіксації перебігу судового розгляду справи.

Як убачається з матеріалів справи, суд апеляційної інстанції розглянув кримінальну справу за апеляційними скаргами прокурора, захисника ОСОБА_5 та засудженого ОСОБА_9 , задовольнив їх частково, скасував вирок місцевого суду в частині призначеного засудженим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 покарання та ухвалив у цій частині новий вирок.

Згідно тексту вироку апеляційного суду, цей суд проводив часткове судове слідство. Відповідно до ч. 9 ст. 362 КПК 1960 року у випадку проведення апеляційним судом судового слідства ведеться протокол судового засідання. Разом із тим усупереч вищенаведеним вимогам закону та статей 84, 87 цього Кодексу, апеляційний суд не вів протоколів судових засідань. Наведене відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 370 КПК 1960 року є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону та безумовною підставою для скасування вироку суду апеляційної інстанції.

Так само істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону є ненадання підсудному права виступити в дебатах і з останнім словом. З тексту вироку суду апеляційної інстанції неможливо встановити, чи дотримано цим судом вимог частин 6, 7 ст. 362 цього Кодексу та чи надавалася підсудним ОСОБА_7 і ОСОБА_9 можливість виступити в судових дебатах в суді апеляційної інстанції та з останнім словом, що є порушенням права на захист і відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 370 КПК 1960 року підставою для скасування судового рішення.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 362 КПК 1960 року судове слідство в апеляційному суді провадиться за правилами глави 26 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 299 зазначеного Кодексу обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначається постановою судді чи ухвалою суду. Разом із тим матеріали справи не містять жодних процесуальних документів, які б визначали обсяг та порядок дослідження доказів у цій справі.

Наведені порушення є істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону та відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 398 КПК 1960 року підставами для скасування вироку апеляційного суду.

Слушними є також доводи, наведені у касаційних скаргах, щодо невмотивованості рішення суду апеляційної інстанції, ненадання у вироку обґрунтованих відповідей на всі доводи апеляційних скарг, зокрема щодо відсутності в діях засуджених ознаки вчинення злочину в складі організованої групи, що не відповідає положенням статей 377, 378 КПК 1960 року.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги слід задовольнити частково, вирок апеляційного суду підлягає скасуванню у порядку ст. 395 КПК 1960 року, а справа направленню на новий апеляційний розгляд. Під час нового розгляду справи суду слід усунути допущені порушення, ретельно перевірити усі доводи, викладені в апеляційних та касаційних скаргах, дати на них вмотивовані відповіді, і прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Оскільки ОСОБА_7 був взятий під варту за вироком Апеляційного суду Житомирської області від 22 червня 2016 року, який скасовано судом касаційної інстанції, то ОСОБА_7 підлягає звільненню з-під варти негайно в залі суду.

Керуючись статтями 394 - 396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги захисників ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_9 задовольнити частково.

У порядку ст. 395 КПК 1960 року вирок Апеляційного суду Житомирської області від 22 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_9 скасувати, а кримінальну справу направити на новий апеляційний розгляд.
ОСОБА_7 звільнити з-під варти негайно в залі суду.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3