Справа 688/325/18
№ 1-в/688/30/18
Ухвала
Іменем України
16 лютого 2018 року м.Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника Державної установи

«Шепетівська виправна колонія (№ 98)» ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Шепетівка клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Красносілка Овруцького району Житомирської області, громадянина України, з середньою освітою, вдівця, жителя АДРЕСА_1 , до засудження працювавшого водієм Овруцького щебзаводу, потерпілого від наслідків аварії на ЧАЕС 3 категорії, раніше не судимого,

про умовно-дострокове звільнення,

встановив:

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення відповідно до ст. 81 КК України. В обґрунтування клопотання вказав, що відбув встановлену законом частину покарання, має 4 заохочення, був працевлаштований на виробництві колонії, відшкодував суму судових витрат. Також зазначив, що є потерпілим від наслідків аварії на ЧАЕС 3 категорії, пенсіонером, хворіє та потребує лікування, а тому просить застосувати до нього умовно дострокове звільнення.

В судовому засіданні ОСОБА_5 клопотання підтримав з підстав, викладених у ньому, просив його задовольнити.

Представник Державної установи «Шепетівська виправна колонія (№ 98)» ОСОБА_4 в судовому засіданні вказав, що засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання в ДУ «ШВК (№ 98)» харакреризується задовільно, порушень режиму не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, стягнення відсутні, має 4 заохочення, на виробництві колонії не працевлаштований, останньому було відмовлено у умовно-достроковому звільненні 28.10.2016 року, оскільки не довів своє виправлення. У задоволенні клопотання засудженого просив відмовити.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення клопотання засудженого заперечувала посилаючись на те, що засуджений за період відбування покарання мав 4 заохочення, останнє у липні 2009 року. Більше заохочень у нього не було, не працює, вцілому це свідчить, що засуджений не довів свого виправлення, оскільки оцінюватись має його поведінка протягом усього часу відбування покарання.

Заслухавши пояснення засудженого, представника виправної колонії, з`ясувавши думку прокурора, вивчивши матеріали щоденника індивідуальної роботи із засудженим, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.
Судом встановлено, що вироком Апеляційного суду Житомирської області від 21.06.2006 року ОСОБА_5 засуджений за п.1 ч.2 ст. 115 КК України до покарання у виді 15 років позбавлення волі.

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 20.01.2016 року ОСОБА_5 на підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 23.01.2006 року по 25.07.2006 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, в строк відбування покарання за вироком Апеляційного суду Житомирської області від 21.06.2006 року.

Початок строку: 23.01.2006 року, кінець строку: 21.07.2020 року. Відбуто 3/4 строку покарання.

Таким чином, засуджений ОСОБА_5 відбув частину покарання, за яке можливе застосувати умовно-дострокове звільнення.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Так, підстава для умовно-дострокового звільнення складається з двох обов`язкових елементів: доведення засудженим сумлінною поведінкою і ставленням до праці свого виправлення (дотримання режиму відбування покарання; виконання покладених на засудженого законних обов`язків; прагненням своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин; постійна свідома участь у суспільно-корисній праці; систематичне виконання трудових обов`язків, виробничих завдань і дорученої роботи) та фактичне відбуття певної частини призначеного йому строку покарання.
Під виправленням засудженого слід розуміти усунення з його психіки порочних нахилів, що сприяють вчиненню злочину, та одночасне прищеплення йому таких поглядів і звичок у дисципліні праці і поведінки, у побуті, колективі, суспільстві, які виключають можливість вчинення нових злочинів.
Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого. При цьому, висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого у цілому.
З характеристики засудженого ОСОБА_5 вбачається, що останній з 27.01.2006 року утримувався в ДУ «Житомирська установа виконання покарань «№8». За період утримання характеризувався посередньо, порушень режиму утримання не допускав, стягнень та заохочень не мав. Рішенням з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі в Житомирській області (протокол №33 від 31.07.2006 року) засудженому ОСОБА_5 призначена виправна колонія максимального рівня безпеки з відбуттям покарання в ПКТ.

З 07.09.2006 року відбував покарання в Державній установі «Черкаська виправна колонія (№ 62)». За період відбування покарання характеризувався добре, порушень режиму відбування покарання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Мав 4 заохочення. Рішенням з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі в Черкаській області (протокол №36 від 03.12.2009 року) прийнято рішення про переведення засудженого ОСОБА_5 із виправної колонії максимального рівня безпеки до виправної колонії середнього рівня безпеки, для тримання чоловіків котрі відбувають покарання вперше.

З 02.03.2010 року відбуває покарання в ДУ «Шепетівська виправна колонія (№ 98)». За період відбування покарання характеризується задовільно. Порушень режиму відбування покарання не допускав. До дисциплінарної відповідальності не притягувався. Заохочень та стягнень не мав.

На виробництві установи не працевлаштований. У відношенні до інших засуджених не конфліктний. Намагається дотримуватись правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Намагається утримувати в чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Приймає участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу: «Правова просвіта» «Духовне відродження», однак відноситься до цього формально. До підвищення загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок не прагне, участі у самодіяльних організаціях не приймає. Засуджений ОСОБА_5 вину у скоєному злочинні визнає частково.

Крім того, комісією при Шепетівській виправній колонії розглядалось питання про умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 відповідно до ст. 81 КК України (протокол №43 від 28.10.2016 року), та було відмовлено як такому, що не довів своє виправлення.

В судовому засіданні встановлено, що засуджений ОСОБА_5 приймає участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу «Правова просвіта», «Духовне відродження» з 05.03.2008 року, однак відноситься до цього формально. Згідно пояснень представника виправної колонії, засуджений подав заяви про прийом у вказані програми диференційованого виховного впливу ще в Черкаській виправній колонії, про що містяться заяви в особовій справі, проте фактично участі у них не приймає. При установі діє навчальний центр, однак як слідує із пояснень представника виправної колонії, засуджений бажання набути нових професійних навичок не проявляє, участі у самодіяльних організаціях не приймає, в даний час непрацевлаштований.
Суд не приймає до уваги пояснення засудженого, що він за станом здоров`я не може працювати, оскільки групи інвалідності, яка забороняє працювати за станом здоров`я засуджений не має.
Дослідивши обставини справи та письмові докази, суд вважає, що матеріали справи в своїй сукупності не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України з огляду на те, що останній відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого злочину.
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги у виді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його особу, поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправних колоніях.
Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539, 395 КПК України, суд
ухвалив:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Хмельницької області протягом семи днів з моменту оголошення через Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області, а засудженим протягом семи днів з дня отримання її копії.

Суддя ОСОБА_1