Справа № 748/871/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/33/2018
Категорія - ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 січня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14 квітня 2017 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Чернігова, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з середньою освітою, без реєстрації місяця проживання, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 18.10.2005 р. згідно вироку Новозаводського районного суду м.Чернігова за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавленні волі на строк 4 роки, з іспитовим строком 2 роки;

2) 13.12.2007 р. згідно вироку Деснянського районного суду м. Чернігова за ч.2 ст.309, ст.71 КК України до покарання у виді позбавленні волі на строк 4 роки і 1 місяць, звільненого 12.08.2010 року умовно-достроково на невідбуту частину покарання 1 рік 3 місяці і 7 днів позбавлення волі;

3) 10.03.2015 р. згідно вироку Новозаводського районного суду м. Чернігова за ч.2 ст.309 КК України до покарання у виді позбавленні волі на строк 2 роки, з іспитовим строком 1 рік, знятого з обліку 06.04.2016 року по закінченню іспитового строку,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14 квітня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 від відбування покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком три роки та з покладенням відповідно до ст.76 КК України обов`язку періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти в цей орган про зміну місця проживання і роботи.

Стягнуто на користь держави з ОСОБА_7 594 грн., як процесуальних витрат, пов`язаних з проведенням судової експертизи.

Як встановлено судом першої інстанції, 05 лютого 2017 року, об 10-30 год., ОСОБА_7 , з корисливих мотивів, діючи повторно, маючи умисел на заволодіння чужим майном, з метою особистого збагачення, шляхом перелізання через паркан, проник на територію дачного господарства № НОМЕР_1 садового товариства «Ракета», що розташоване біля села Киїнка Чернігівського району Чернігівської області, де з господарського приміщення намагався таємно викрасти мідний кабель ПВС 5х2,5 довжиною 7 метрів, вартістю 189,13 грн, що належить ОСОБА_9 , однак не довів свій умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі та не вчинив усіх дій, які вважав за необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки був затриманий потерпілим.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі. В решті вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14.04.2017 року залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 вважає, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та даним про особу внаслідок м`якості призначеного покарання. Вказує, що рішення суду про можливість виправлення ОСОБА_7 шляхом відбування покарання з установленням іспитового строку жодним чином не співвідноситься не тільки з характером вчиненого ним злочину, але й з даними про особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, але не працює, не має постійного джерела доходу, не одружений, схильний до вчинення нових злочинів, так як неодноразово судимий за умисні злочини, відбував покарання у місцях позбавлення волі та має непогашену судимість, в 2016 році притягувався до адміністративної відповідальності. Все це свідчить про стійке небажання останнього дотримуватись норм закону, моралі та загальновстановлених правил суспільної поведінки та говорить про відсутність бажання у ОСОБА_7 ставати на шлях виправлення та про його антисоціальний спосіб життя.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, обвинуваченого, який просив апеляційну скаргу, подану прокурором залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, які учасниками судового провадження не оскаржуються, тому в цій частині вирок не перевіряється.

За встановлених судом обставин дії ОСОБА_7 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у сховище.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 „Про практику призначення судами кримінального покарання досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст. ст. 65, 66, 67 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутність цивільного позову по справі та збитків, особу винного - його вік, сімейний стан, стан здоров`я, освіту, відсутність характеристики за місцем проживання, те, що ОСОБА_7 офіційно не працює, при цьому раніше вчиняв кримінальні правопорушення і має непогашену судимість, а також щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину і призначив покарання у виді позбавлення волі в межах санкції частини статті обвинувачення, за якою кваліфіковано його дії, із застосуванням ст.75 КК України.

Однак, вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому, суд першої інстанції належним чином не врахував особу винного, а саме те, що він неодноразово вчиняв кримінальні правопорушення, в тому числі і корисливі, двічі йому призначалось покращання з випробуванням, однак обвинувачений на шлях виправлення не став і продовжив вчиняти злочин, притягувався до адміністративної відповідальності, що на думку колегії суддів свідчить про безпідставність призначення судом першої інстанції покарання із застосуванням ст..75 КК України.

Разом з тим, враховуючи наявність пом`якшуючих покарання обставин, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність заподіяних збитків, наявність тяжкої хвороби та відсутність обставин, що обтяжують покарання, колегія суддів вважає за можливе при призначенні покарання обвинуваченому застосувати ст..69 КК України.

З огляду на наведене та зважаючи на те, що згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, зважаючи на принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, колегія суддів вважає можливим на підставі ст. 69 КК України перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання не зазначеного в санкції статті за цей злочин у вигляді арешту, яке буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Керуючись ст. ст.404, 418, 420 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів, -

З А С У Д И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14 квітня 2017 року - задовольнити частково .

Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14 квітня 2017 року, щодо ОСОБА_7 - скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.15 ч.3 ст. 185 КК України із застосуванням статті 69 КК України у виді арешту на строк шість місяців.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рахувати з часу його затримання.

В решті вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14 квітня 2017 року, щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4