1-кп/381/272/17
381/2434/17
У Х В А Л А
12 вересня 2017 року м. Фастів
Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника адвоката ОСОБА_5
провівши підготовче судове засідання в кримінальному провадженні № 0000501 від 24.03.2015 року по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.2 ст. 191, ч.3 ст. 191, 366-1, ч.5 ст.27 ч.2 ст. 367 КК України, -
встановив:
До Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшов обвинувальний акт із додатками у кримінальному провадженні № 0000501 від 24.03.2015 року по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.2 ст. 191, ч.3 ст. 191, 366-1, ч.5 ст.27 ч.2 ст. 367 КК України.
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду від 10.07.2017 року обвинувальний акт призначено до підготовчого судового засідання.
Вирішуючи питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду прокурор просить призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у відкритому засіданні, вважаючи також, що по справі дотримані всі вимоги, передбачені ст. 291 КПК України. До того ж, прокурор долучила позовну заяву про стягнення з ОСОБА_4 на користь ДП «Фастівське лісове господарство» збитків заподіяним кримінальним правопорушенням в сумі 1455136 грн. 93 коп., яку просила прийняти до розгляду та розглядати разом з обвинувальним актом.

Захисник ОСОБА_5 , якого підтримав обвинувачений ОСОБА_4 вважав за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору з тих підстав, що слідчий, кваліфікуючи дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 191 та ч. 3 ст. 191 КК України і враховуючи, що ці злочини з матеріальним складом, всупереч вимог встановлених ст. 242 КПК України не звернувся до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків. На питання головуючого про те чи отримували захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_4 обвинувальний акт, кожен з них окремо стверджували, що не пам`ятають чи отримували його взагалі.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, його захисника, вивчивши обвинувальний акт та долучені до нього додатки, суд вважає, що даний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з таких підстав.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підставою для повернення обвинувального акта прокурору з підготовчого судового засідання є встановлення невідповідності вказаного процесуального рішення вимогам КПК України.

Відповідно до вимог ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.291 КПК України, яка в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обовязковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити на ряду із іншим, такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; дату та місце його складення та затвердження. Крім того, відповідно до п. 3 ч. 4. ст. 291 КПК України до обвинувального акта зокрема додається розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу);
Вказані вимоги органом досудового розслідування виконані не були, а тому суд, не виходячи за межі ст. 314 КПК України, дійшов висновку, що обвинувальний акт складений в порушення вимог ст. 291 КПК України.

Так, всупереч встановлених ст. 291 КПК України вимог, у даному обвинувальному акті не зазначено дату його складення та затвердження. До того ж, до обвинувального акту не додана розписка про отримання копії обвинувального акту підозрюваним.

Згідно п. 13 ч. 1ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Як вбачається зі змісту обвинувального акта, складеного відносно ОСОБА_4 , в ньому викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а також зазначена правова кваліфікація злочину, інкримінованого обвинуваченому з розкриттям кримінально-правової формули кваліфікації. Однак, в даному обвинувальному акті повністю відсутнє сформульоване органом досудового слідства обвинувачення, висунуте ОСОБА_4 , оскільки в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_4 саме підозрюється, а не обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 191; ч. 3 ст. 191; ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 367 КК України, що з огляду на вимоги ч. 1 ст. 337 КПК України, також не дає підстав суду для призначення судового розгляду.

При цьому як вбачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 року, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 р., зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

За таких обставин прокурором, у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а також до усталеної практики ЄСПЛ, ОСОБА_4 не висунуто обґрунтоване та зрозуміле обвинувачення у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Завданням кримінального провадження є захист будь-якої особи від кримінальних правопорушень, охорона прав і законних інтересів всіх учасників провадження, а також забезпечення швидкого і повного судового розгляду з тим, щоб, зокрема, до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, у тому числі під час закінчення досудового розслідування та звернення до суду прокурора з обвинувальним актом.

Недотримання цих принципів є перешкодою у встановленні істини в даному кримінальному провадженні, забезпечення дотримання законності, правильного правозастосування та винесення обґрунтованого судового вироку, а тому є неприпустимим.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підставою для повернення обвинувального акта прокурору з підготовчого судового засідання є встановлення невідповідності вказаного процесуального рішення вимогам ст. 291 КПК України, зокрема такими порушеннями у даному провадженні суд визнає істотні суперечності допущені в обвинувальному акті в аспекті визначення підстав, меж та змісту судового розгляду, що призводить до порушення прав особи на захист.

До того ж, в обвинувальному акті зазначено про те, що ОСОБА_4 саме скоїв злочин, передбачений ст. 366-1 КК України.
Наявність такого формулювання у обвинувальному акті прямо суперечить положенням ст. 62 Конституції України, та загальним засадам кримінального провадження (п.10 ч.1 ст.7 КПК України) відповідно до яких, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Таким чином, суд приходить до обґрунтованого висновку, що у відповідності до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України даний обвинувальний акт разом із додатками необхідно повернути прокурору для усунення виявлених недоліків, оскільки він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Керуючись ст.291, п.3 ч.3 ст. 314, 369-372, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Обвинувальний акт кримінальному провадженні № 0000501 від 24.03.2015 року по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.2 ст. 191, ч.3 ст. 191, 366-1, ч.5 ст.27 ч.2 ст. 367 КК України із додатками - повернути прокурору внаслідок невідповідності обвинувального акту вимогам КПК України.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляції через Фастівський міськрайонний суд Київської області до Апеляційного суду Київської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_6