ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого з особливо важливих справ першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 від 23 листопада 2017 року про закриття кримінального провадження №0001189 від 25.09.2017,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся зі скаргою до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в порядку ст. 303 КПК України, на вказану постанову слідчого про закриття вказаного кримінального провадження, оскільки, на його переконання, ця постанова винесена без належної перевірки обставин справи та оцінки здобутих доказів, а тому просив це рішення скасувати та досудове розслідування відновити в загальному порядку.

Заявник в судовому засіданні свою скаргу підтримав та зазначив, що дане кримінальне провадження відкрито за його заявою відносно начальника СУ ГУНП ОСОБА_6 , який, на думку заявника, не виконав ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2017 року у справі №200/9776/17, якою останнього зобов`язано розглянути клопотання заявника від 02 червня 2017 р. №340 о/пр щодо проведення певних слідчих дій у кримінальному провадженні №0001590, що розслідується слідчим СВ Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровські області ОСОБА_7 , та яка ігнорує їх проведення, не реагуючи на відповідні клопотання заявника. При розслідуванні кримінального провадження відносно начальника СУ ГУНП ОСОБА_6 , слідчий прокуратури Дніпропетровської області не провів усіх необхідних слідчих дій, належної оцінки здобутим доказам не надав, та прийняв поспішне передчасне рішення про закриття провадження у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України. Зокрема, слідчим не перевірено, чи мав право ОСОБА_6 , як начальник СУ ГУНП, передоручати розгляд клопотання заявника від 02 червня 2017 р. №340 о/пр своїм підлеглим, в той час як судовим рішенням його зобов`язано розглянути це клопотання особисто.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечували, посилались на те, що постанова про закриття кримінального провадження є обґрунтованою та по цьому провадженню проведено увесь комплекс необхідних та можливих слідчих дій.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи за даною скаргою та кримінального провадження №0001189, слідчий суддя виходить з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, слідчим з особливо важливих справ першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 здійснювалось розслідування кримінального провадження №0001189 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України за фактом невиконання начальником СУ ГУНП ОСОБА_6 ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2017 року у справі №200/9776/17, якою останнього зобов`язано розглянути клопотання ОСОБА_3 від 02 червня 2017 р. №340 о/пр щодо проведення певних слідчих дій у кримінальному провадженні №0001590. Процесуальне керівництво здійснювалось прокурором прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 ,

23.11.2017 року досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні закрито постановою слідчого на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України, тобто за відсутності події кримінального правопорушення. При цьому слідчий послався на те, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено, що ухвалу слідчого судді Бабушкінського райсуду м. Дніпропетровська від 15.06.2017 у справі № 200/9776/17 про зобов`язання начальника СУ ГУНП в Дніпропетровській області протягом двох днів з дня отримання копії даної ухвали розглянути клопотання ОСОБА_3 від 02.06.2017 № 340 о/пр та повідомити його про результати розгляду, яка надійшла до СУ ГУНП в області 15.06.2017, виконано у повному обсязі.

Однак, слідством не з`ясовано, чи мав право ОСОБА_6 , як начальник СУ ГУНП, передоручати розгляд клопотання заявника від 02 червня 2017 р. №340 о/пр своїм підлеглим, в той час як судовим рішенням його зобов`язано розглянути це клопотання особисто. Тобто, під час розслідування необхідно встановити спосіб виконання, який відповідно до закону мав право застосовувати ОСОБА_6 , як начальник СУ ГУНП, виконуючи ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2017 року у справі №200/9776/17.

Так, частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Аналогічні положення відображені і у ч. 4 ст. 38 КПК України щодо зобов`язань самого органу досудового розслідування, які вказують, що останній має застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Згідно ст. ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч. 1 ст. 94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

З положень ст. 83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Згідно положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У свою чергу, слідчий, прокурор під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.

Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину чи самої події, то він має звернути увагу на те, що б така постанова у обов`язковому порядку містила детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить вона висновки щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.

Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Практика Європейського Суду з Прав Людини щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

А в рішенні ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України» Суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних (див. рішення у справі «Бучинська проти України» заява № 35493/10 від 30.04.2015, п. 49), бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства (див. рішення у справі «Сельмуні проти Франції, заява № 235803/94, параграф 95, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграфи 148, 149), оскільки тягар доведення можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини, заява № 21986/93, п. 100, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграф 150).

Постанова про закриття кримінального провадження повинна містити достатні відомості, які б свідчили про те, що усім обставинам справи у порядку ст. 94 КПК України було надано необхідну правову оцінку в сукупності, що свідчить про те, що встановлена, на даний час, органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені ним висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України).

В той же час, зазначеним вище обставинам, які наводить у своїй скарзі заявник, орган досудового розслідування належної оцінки не надав, що дає підстави для висновку про, що скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню для відновлення досудового розслідування та його проведення у загальному порядку.

При цьому, слідчий суддя, виходячи з ч. 5 ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому щодо проведення конкретних слідчих дій, адже слідчій є самостійним у своїй процесуальній діяльність, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України). Однак, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені ним висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтувались на припущеннях.

Заявником порушено 10 денний строк звернення до суду зі скаргою на постанову, але заявлено клопотання про поновлення такого строку у зв`язку із несвоєчасним отриманням відомостей про винесення оскаржуваної постанови. За вказаних обставин строк оскарження підлягає поновленню.

Що стосується інших вимог скарги, зокрема, про визнання незаконним дій слідчого під час прийняття оскаржуваного рішення, то вони задоволенню не підлягають, як такі, що не відповідають способам захисту порушеного права, передбаченим ч.2 ст.307 КПК України, якою визначено, що Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303-307, 369, 376 КПК України,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого з особливо важливих справ першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 від 23 листопада 2017 року про закриття кримінального провадження №0001189 від 25.09.2017 задовольнити частково.

Постанову слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 від 23 листопада 2017 року про закриття кримінального провадження №0001189 від 25.09.2017 скасувати, направивши матеріали кримінального провадження до прокуратури Дніпропетровської області для продовження досудового розслідування.

У задоволенні вимог скарги в іншій частині відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1