154/2665/17
1-кп/154/239/17
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Володимир-Волинський кримінальне провадження № 0000118 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Озютичі, Локачинського району Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, освіта середня, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, військовослужбовця за контрактом військової частини НОМЕР_1 , не судимого ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

29.05.2016 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 призвано на військову службу за контрактом до Збройних Сил України.

Цього ж дня між ОСОБА_4 та командиром військової частини НОМЕР_2 полковником ОСОБА_5 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 від 01.08.2016 № 164 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду механіка - водія інженерно-технічної роти групи інженерного забезпечення військової частини - польова пошта НОМЕР_3 .

Будучи військовослужбовцем за контрактом солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 17, 30, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 від 21.12.2016 № 272 солдату ОСОБА_4 надано щорічну основну відпустку на 15 діб з 21.12.2016 по 05.01.2017.

Разом з тим, солдат ОСОБА_4 діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, не маючи наміру назавжди ухилитися від проходження військової служби, не отримавши дозволу відповідного начальника, о 09:00 год. 06.01.2017 року не з`явився вчасно без поважних причин на службу з відпустки до військової частини,- польова пошта НОМЕР_3 , розташованої по АДРЕСА_2 та в період з 09:00 год. 06.01.2017 року по 09:00 год. 30.01.2017 року проводив службовий час на власний розсуд за місцем свого проживання в с. Запусти, Локачинського району, Волинської області.

У період з 30.01.2017 року по 01.02.2017 року солдат ОСОБА_4 проходив лікування у ІНФОРМАЦІЯ_3 та в період з 02.02.2017 року по 07.02.2017 року проходив лікування у Волинському військовому госпіталі (військова частина НОМЕР_4 ).

Після проходження лікування обвинувачений повторно не з`явився вчасно на службу без поважних причин в період з з 09:00 год. 08.02.2017 року по 09:00 год. 12.06.2017 року та проводив службовий час на власний розсуд за місцем свого проживання в с. Запусти, Локачинського району, Волинської області.

12.06.2017 ОСОБА_4 повернувся до постійного місця дислокації військової частини - польова пошта НОМЕР_3 та продовжив проходити службу.

В період з 09:00 год. 14.06.2017 року по 09:00 год. 29.08.2017 року обвинувачений повторно не з`явився вчасно на службу без поважних причин та знаходився за місцем свого проживання в с. Запусти, Локачинського району, Волинської області.

29.08.2017 року о 09:00 год. солдат ОСОБА_4 добровільно прибув до військової прокуратури Луцького гарнізону, розташованої по вул. Стрілецька, 2 у м. Луцьк Волинської області

Обвинувачений в судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю. У вчиненому щиро розкаюється та просить суд суворо не карати та звільнити його від покарання на підставі акту амністії.

На підставі ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає та роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням документів, які характеризують його як особу.

Дії обвинуваченого, котрі виразились у нез"явленні вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану кваліфікуються за ч. 4 ст. 407 КК України.

Обираючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме, що даний злочин відноситься до тяжких злочинів.

Обставини, що обтяжують покарання відсутні.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину.

З врахуванням вищенаведеного, особи винного, його посередньої характеристики за місцем служби, участі в антитерористичній операції, наявності на утримані двох неповнолітніх дітей, суд вважає що необхідним та достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде призначення мінімального покарання у виді позбавлення волі, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 407 КК України.

Призначення обвинуваченому такого виду покарання, з огляду на вимоги ст.65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про застосування щодо нього ст. 2 ЗУ "Про амністію у 2016 році" та звільнення його від відбування покарання, як особи, яка безпосередню брала участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Прокурор у судовому не заперечив щодо задоволення заяви та застосування до обвинуваченого ст. 2 ЗУ «Про амністію у 2016 році».

Відповідно до ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Відповідно до ч.2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про застосування амністії в Україні» дія закону про амністію поширюється на злочини, вчинені до дня набрання ним чинності включно.

Статтею 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» (22 грудня 2016 року № 1810-VIII) встановлено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та статті 9 цього Закону).

Враховуючи наведене та беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_4 , до дня набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті суверенітету і територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції, що підтверджується відповідною довідкою командира військової частини НОМЕР_3 , а також зважаючи на відсутність обмежень, передбачених ст. 4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» щодо застосування відносно обвинуваченого амністії, тому є підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.

Цивільний позов у справі - не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 349, 370-371, 373-374 КПК України, суд-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі ст.2 Закону України "Про амністію у 2016 році".

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Волинської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуюча /-/ підпис

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_1