Ухвала
іменем україни
24 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

переглянула в судовому засіданні вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 02 лютого 2017 року за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 щодо ОСОБА_7 .

Зазначеним вироком, залишеним без зміни судом апеляційної інстанції,

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Чемерівці, Хмельницької області, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

засуджено за ч. 4 ст. 407 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі статей 71, 72 КК ОСОБА_7 визначено остаточне покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 березня 2015 року, у виді позбавлення волі на строк 2 роки 2 місяці.

Згідно з вироком суду, водій-електрик радіостанції взводу зв`язку батареї управління 3 ракетного дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 солдат ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України за контрактом, в порушення вимог ст. 17 Закону України "Про оборону України", ч.1 ст.1, ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", ст.ст. 11, 16, 127-130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, умисно, порушуючи військову дисципліну, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без поважних причин, з 02 червня 2015 року по 05 червня 2015 року був відсутній у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 .
Крім того, ОСОБА_7 , діючи умисно, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без дозволу командування, 12 червня 2015 року, близько 18.00 год., самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 (Хмельницький військовий госпіталь), та у період з 13 червня 2015 року по 24 червня 2015 року до військових частин НОМЕР_2 і польова пошта НОМЕР_1 не з`являвся, проводячи службовий час на власний розсуд.

Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, солдат ОСОБА_7 , відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно та неухильно виконувати накази командирів (начальників) у встановлений термін, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Статті 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до Закону України "Про оборону України", особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової).

Указами Президента України від 02.03.2014 року "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 1 березня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України" та "Про часткову мобілізацію" від 14.01.2015 року Збройні Сили України приведені у повну бойову готовність, а в державі оголошено часткову мобілізацію.

Згідно ч. 4 п. 1 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період вважається день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату.

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину й особі засудженого внаслідок суворості порушує питання про зміну судових рішень і просить застосувати до призначеного засудженому покарання положення ст. 75 КК. Своє прохання обґрунтовує тим, що суд безпідставно відмовив у проведенні додаткової комплексної психолого-психіатричної експертизи щодо можливого встановлення перебування засудженого в період інкримінованого йому діяння у стані повної чи обмеженої осудності, а також чи являється служба в армії психотравмуючою ситуацією для ОСОБА_7 . Вважає, що покарання призначене в супереч вимогам ч. 2 ст. 20 КК. Звертає увагу на те, що засуджений має незадовільний стан здоров`я, злочин вчинив у стані психічного розладу, через збіг тяжких сімейних обставин, а також через несприятливі службові обставини, має молодий вік, вину визнав, щиро розкаявся.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, яка підтримала доводи касаційної скарги та просила її задовольнити, пояснення прокурора, який просив касаційну скаргу захисника залишити без задоволення, а судові рішення щодо засудженого без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно положень ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Як убачається з матеріалів провадження, при вирішенні питання про призначення покарання засудженому суд повною мірою дотримався вимог зазначених законів.
Як видно із матеріалів кримінального провадження, районний суд при вирішенні цього питання, відповідно до вимог статей 50, 65 КК України, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу ОСОБА_7 , в тому числі і ті, про які зазначено у касаційній скарзі, та з наведенням ґрунтовних мотивів правильно застосував положення ст. 69 КК і призначив йому покарання нижче від найнижчої межі, установленої у санкції ч. 4 ст.407 КК.Вирок у цій частині належним чином вмотивований, відповідає вимогам ст. 374 КПК.
Колегія суддів вважає, що призначене засудженому покарання є таким, що відповідає вимогам статей 50, 65, 71 КК та є необхіднім і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому підстав для застосування до засудженого положень ст. 75 КК немає.
Що стосується перегляду вироку суду першої інстанції в апеляційному порядку, то він був здійснений відповідно до вимог статей 404, 405,407 КПК. Свій висновок щодо правильності призначення покарання засудженому апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає.

Під час перегляду вироку в порядку апеляційного провадження суд, дотримавшись положень глави 31 КПК, ретельно перевірив усі доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, які аналогічні за змістом доводам, викладеним у касаційній скарзі, й вмотивовано відмовив у їх задоволенні, навівши аргументи, які ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та підтверджують обґрунтованість висновку суду першої інстанції.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК, є законною та вмотивованою.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для зміни або скасування судових рішень, не встановлено.

Керуючись статтями 433-436 КПК, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02 червня 2016 року, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 02 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3