Провадження № 11-кп/792/69/18
Категорія: ч. 1 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 січня 2018 року м. Хмельницький
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Хмельницької області
в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження № 0005366 від 23 серпня 2016 року за апеляційною скаргою прокурора Хмельницької місцевої прокуратури на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2017 року,
в с т а н о в и л а :
Цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмельницького, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням йому іспитового строку тривалістю 3 роки.
На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Зараховано в строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення з 23 серпня 2016 року по 17 жовтня 2017 року. Час попереднього ув`язнення з 23 серпня 2016 року по 20 червня 2017 року включно зараховано на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, викладеній в редакції Закону України від 26.11.2015 року № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» з розрахунку за один день попереднього ув`язнення два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою скасовано, негайно звільнивши з-під варти в залі суду.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 39877 грн. 31 коп. моральної шкоди.
Питання про речові докази вирішено на підставі ст. 100 КПК України.
За вироком суду, 23 серпня 2016 року приблизно о 04 год. 20 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу магазину «Принцип № 15», що розташований по проспекту Миру, 76, в м. Хмельницькому, на грунті раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_10 з метою спричинення останньому тілесних ушкоджень, наніс один удар гострою частиною леза ножа в ліву ділянку грудної клітини потерпілому ОСОБА_10 , внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого сліпого колото-різаного поранення лівої половини грудної клітки з пошкодженням правого шлуночка серця з накопиченням крові в порожнині перикарда до 150 мл. та накопиченням повітря в плевральній порожнині та за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя та здоров`я в момент заподіяння.
Непогоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_7 за ч. 1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років. В решті вирок залишити без змін.

Вирок вважає незаконним, таким, що ухвалений з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вважає, що суд першої інстанції всупереч ст. 3 Конституції України, яка проголошує найвищою соціальною цінністю життя та здоров`я людини, при призначенні покарання не в повній мірі врахував всі обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу винного та, застосувавши вимоги ст. 75 КК України, дійшов помилкового висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без реального відбування покарання.

Суд першої інстанції не врахував того, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, що відповідно до ст. 67 КК України є обставиною, яка обтяжує покарання, а також раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів.

Поза увагою суду залишився той факт, що ОСОБА_7 під час побутового конфлікту, в оточенні великої кількості людей, усвідомлюючи відсутність будь-якої реальної загрози життю чи здоров`ю осіб, цілеспрямовано та свідомо за допомогою ножа спричинив тяжке тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_10 , що в свою чергу, вказує на зухвалий характер вчинення злочину та значно підвищує ступінь суспільної небезпеки обвинуваченого.

На думку прокурора, ОСОБА_7 надав зізнавальні покази, в яких розкаявся і визнав цивільні вимоги потерпілого та частково із ним розрахувався, лише з метою уникнення суворого покарання, оскільки під час досудового розслідування та тривалого судового розгляду попри наявність вагомих доказів він не визнавав своєї вини та жодним чином не сприяв встановленню об`єктивної істини у справі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду про зміст оскаржуваного судового рішення, думку прокурора про необхідність скасування вироку місцевого суду та ухвалення нового з підстав, зазначених в його апеляційній скарзі, пояснення обвинуваченого, його захисника та представника потерпілого про законність та обґрунтованість вироку та безпідставність доводів апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не оспорюється, тому вирок в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, колегія суддів вважає їх такими, які заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

У п.п. 1-4 своєї постанови «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року за № 7 Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що судам при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, необхідно суворо дотримуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання місцевий суд вказаних вимог у повному обсязі не дотримався.

Так, судом враховано визнання вини обвинуваченим, щире каяття у скоєному, позитивну характеристику, відсутність претензій з боку потерпілого.

Разом з тим, поза увагою суду залишились обставини, які мають суттєве значення для призначення покарання.

Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив, що «… Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину…».

Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Однак, місцем судом не у повній мірі враховано як особу обвинуваченого, так і тяжкість вчиненого ним протиправного діяння, що призвело до призначення неспівмірного покарання із вчиненим злочином.

ОСОБА_7 є таким, що в силу ст. 89 КК України вважається не судимим. Однак, будучи раніше неодноразово притягнутим до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, належних висновків для себе не зробив та вчинив умисний тяжкий злочин.

Отже, за даних обставин, вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки за своїм розміром воно є явно несправедливим через м`якість, з ухваленням нового вироку згідно з п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України.

Враховуючи відсутність апеляційних скарг в частині кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів вважає доведеним, що 23 серпня 2016 року приблизно о 04 год. 20 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу магазину «Принцип № 15», що розташований по проспекту Миру, 76, в м. Хмельницькому, на ґрунті раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_10 з метою спричинення останньому тілесних ушкоджень, наніс один удар гострою частиною леза ножа в ліву ділянку грудної клітини потерпілому ОСОБА_10 , внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого сліпого колото-різаного поранення лівої половини грудної клітки з пошкодженням правого шлуночка серця з накопиченням крові в порожнині перикарда до 150 мл. та накопиченням повітря в плевральній порожнині та за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя та здоров`я в момент заподіяння.
Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя та здоров`я в момент заподіяння.

Призначаючи ОСОБА_7 вид та міру покарання, колегія суддів враховує ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, обвинуваченим скоєно навмисний злочин, який відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України є тяжким.

Як особа, ОСОБА_7 за місцем реєстрації характеризується позитивно, відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимий, ніде не працює, на обліку у наркологічному та психоневрологічному диспансері не перебуває, одружений.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, є визнання вини, щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування заподіяної шкоди, порозуміння з потерпілим, який просить його суворо не карати.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Злочин, який навмисно вчинив ОСОБА_7 за допомогою знаряддя злочину - ножа посягає на найцінніше життя та здоров`я особи.

З урахуванням наведених обставин, суспільної небезпечності вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у виді реального позбавлення волі.

Разом з тим, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, зокрема, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне часткове відшкодування завданого збитку, порозуміння з потерпілим, з урахуванням особи винного, який характеризується позитивно, колегія суддів вважає за можливе призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 121 КК України.

Беручи до уваги викладене, керуючись ст.ст. 392, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 419, 420 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили негайно після його проголошення та може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня його проголошення апеляційним судом, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду ОСОБА_2