Постанова
Іменем України
08 лютого 2018 року

м. Київ
справа № 182/2766/16-к

провадження № 51-278км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 березня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000597, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополя, Дніпропетровської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого в силу вимог ст. 89 КК України,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту строком на 4 місяці.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2336,80 грн. та моральної 2000 грн відповідно.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 18 лютого 2016 року о 7:45, на вул. Красносельській, 44 у м. Нікополі Дніпропетровської області, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, з корисливих мотивів викрав планшет Lenovo A3300 ТАВ А7 із SIM-карткою, та наклеєною на ньому захисною плівкою, чим завдав ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 2336,80 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 березня 2017 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить змінити вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду, виключивши рішення щодо стягнення із засудженого на користь держави судового збору на суму 551,20 грн. Вважає, що районний суд безпідставно без урахування приписів Закону України «Про судовий збір» та всупереч вимогам статей 370, 374 КПК України стягнув з ОСОБА_6 на користь держави судовий збір. На вказані порушення апеляційний суд не звернув уваги, належним чином не перевірив усіх доводів, наведених в апеляційній скарзі тому, на думку прокурора, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Позиції інших учасників судового провадження
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу прокурора не надходило.
У судовому засіданні прокурор не підтримав подану касаційну скаргу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви Суду
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 438 цього Кодексу підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

При перевірці матеріалів провадження касаційним судом установлено, що доводи прокурора про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону судами при постановленні судових рішень у частині стягнення із засудженого в дохід держави судового збору є необґрунтованими .
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, районний суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, задовольнив позов ОСОБА_7 і стягнув із ОСОБА_6 у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди 2336,80 грн та 2000 грн відповідно. Також постановлено стягнути з ОСОБА_6 на підставі ст. 88 ЦПК України на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

У ст. 1 Закону України № 3674-VI «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року визначено, що судовий збір включається до складу судових витрат.
Оскільки питання про розмір та порядок розподілу судових витрат діючим кримінальним процесуальним кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України.

Так, у ч. 3 та ч. 5 ст. 88 ЦПК України зазначено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, збір стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини, а якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Суд першої інстанції дотримався вимог статей 370, 374 КПК України, належним чином обґрунтував прийняте рішення про інші майнові стягнення і навів підстави цих стягнень.
Прокурор не вказав, яке саме недотримання положень ст. 88 ЦПК України призвело до істотних порушень судами вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), що є підставою для зміни вироку й ухвали, а тому стало перешкодою до ухвалення законних та обґрунтованих рішень.
Крім того, з урахуванням приписів ч. 5 ст. 88 ЦПК України, сторони провадження, у тому числі прокурор, не оскаржували судових рішень у частині вирішення цивільного позову, а невирішені питання в частині судового збору при вирішенні цивільного позову розв`язуються в порядку ст. 220 ЦПК України .
Отже, переконливих доводів про істотні порушенням вимог кримінального процесуального закону та про необхідність зміни судових рішень з касаційної скарги прокурора не вбачається.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, суд

ухвалив:

Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 березня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3