Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/152/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.02.2018 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

захисників-адвокатів - ОСОБА_6 і ОСОБА_7 ,
з участю прокурора ОСОБА_8 ,
обвинувачених - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження №0005700 за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч.4 ст. 187, п.6 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України, ОСОБА_10 за ч.3 ст. 187 КК України та ОСОБА_11 за ч.3 ст. 187 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27.11.2017 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Волиханово, Железинського району, Павлодарскої області, Казахської РСР, громадянина Російської Федерації, непрацюючого, неодруженого, із середньою освітою, без постійного місця проживання, раніше не судимого,

визнано винним та призначено покарання за ч.4 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років з конфіскацією майна, що належить йому на праві власності, за п.6 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 12 (дванадцять) років з конфіскацією майна, що належить йому на праві власності, за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, ОСОБА_9 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 12 (дванадцять) років з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015 року) у строк відбування покарання ОСОБА_9 зараховано строк попереднього ув`язнення з 23.01.2012 року по 20.06.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на користь потерпілої ОСОБА_12 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Стягнуто із ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями на користь ОСОБА_13 - 2277 грн., ОСОБА_14 - 2600 грн., ОСОБА_15 - 885 грн., ОСОБА_16 - 238,7 грн., ОСОБА_17 - 340 грн., ОСОБА_18 - 600 грн.

Цивільний позов ОСОБА_19 залишено без розгляду.

Вирішено питання про долю речових доказів по справі.

Цим же вироком засуджені ОСОБА_10 за ч.3 ст. 187 КК України та ОСОБА_11 за ч.3 ст. 187 КК України, але вказаний вирок стосовно них ніким із учасників судового розгляду не оскаржується.

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_9 вчинив: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, з погрозою застосування такого насильства (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із проникненням у житло, та із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень; вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з корисливих мотивів; таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинену повторно; таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднану з проникненням до сховища та в інше приміщення.

Вказані кримінальні правопорушення вчинені за таких обставин.

Так, 08.03.2009 року у денну пору доби, точного часу судом не встановлено, ОСОБА_9 знаходячись на території подвір`я будинку АДРЕСА_1 , під час розпиття спиртних напоїв з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , запропонував останнім пройти до домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_2 , де за словами останнього мали знаходитись його речі, на що ОСОБА_11 та ОСОБА_20 надали згоду.

Цього ж дня, біля 15:00 год., прибувши до будинку, розташованого по АДРЕСА_2 , через хвіртку проникли на його подвір`я. На стук ОСОБА_9 двері будинку ніхто не відчинив.

У цей момент у ОСОБА_9 виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна з вказаного домоволодіння. Реалізовуючи свій злочинний умисел, він запропонував ОСОБА_11 та ОСОБА_21 скоїти крадіжку з домоволодіння, на що останні погодились. ОСОБА_9 ліктем розбив вікно та проник до приміщення будинку, в свою чергу ОСОБА_11 та ОСОБА_20 , прослідували за ним, здійснивши тим самим проникнення до житла.

Проникнувши до будинку, обвинувачені почали оглядати кімнати приміщення для здійснення крадіжки чужого майна та натрапили на власницю домоволодіння ОСОБА_22 . Усвідомлюючи, що їх дії перестали бути таємними та носять відкритий характер, останні не відмовились від свого умислу, натомість продовжуючи його реалізовувати ОСОБА_9 , із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я ОСОБА_22 , почав вимагати у власниці домоволодіння гроші, а отримавши у відповідь відмову, вчинив напад на неї та наніс останній, яка на той момент знаходилась у напівлежачому положенні, не менш восьми цілеспрямованих ударів кулаками обох рук в різні частини обличчя.

Після цього, ОСОБА_9 наказав ОСОБА_11 та ОСОБА_10 заспокоїти ОСОБА_22 , на що останні погодились. ОСОБА_20 штовхнула ОСОБА_22 у спину, тим самим поваливши її на підлогу та нанесла декілька цілеспрямованих ударів ногами та руками в обличчя останньої. У свою чергу ОСОБА_9 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, наніс ОСОБА_22 кілька цілеспрямованих ударів кулаками рук в область обличчя, від чого остання на деякий час втратила свідомість.

ОСОБА_11 та ОСОБА_20 , маючи реальну змогу своїми активними діями завадити ОСОБА_9 , не зробили цього, натомість об`єднані єдиним умислом, спрямованим на заволодіння матеріальними цінностями продовжили відкрито викрадати майно ОСОБА_22 , а ОСОБА_9 , після подолання активного опору господарки домоволодіння, продовжив реалізацію свого першочергового умислу, спрямованого на заволодіння матеріальними цінностями та приєднався до ОСОБА_11 з ОСОБА_10 .

У ході розбійного нападу на домоволодіння ОСОБА_22 , ОСОБА_9 разом зі спільниками заволоділи матеріальними цінностями, на загальну суму 1054 грн.

Після цього, маючи переконання в тому, що власниця домоволодіння може його впізнати, ОСОБА_9 керуючись виниклим умислом на вбивство, діючи з корисливих спонукань, переслідуючи мету наживи та заволодіння майном ОСОБА_22 , наніс останній декілька ударів кулаками рук в обличчя, а потім взявши рукою фарфоровий графин, який знаходився в кімнаті, умисно наніс не менше трьох цілеспрямованих ударів в область обличчя ОСОБА_22 , чим завдав останній тілесні ушкодження у виді крововиливів в області очей, крововиливів в області обох щік, на спинці носа, рани в області верхньої губи, на підборідді, перелому кісток носу, альвеолярних відрістків верхньої і нижньої щелеп, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення, та вказані тілесні ушкодження спричинили смерть ОСОБА_22 внаслідок механічної асфіксії від аспірації вилитої крові.

Після цього, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 і ОСОБА_11 з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинили потерпілій ОСОБА_12 матеріальні збитки на загальну суму 1054 грн.

Крім того, ОСОБА_9 29.04.2009 року в період часу з 12:30 год. по 14:00 год., знаходився поблизу будинку №13, корпусу №2 по вул. Ю.Коваленка в м. Кропивницький, де помітив на підвіконні з внутрішньої сторони аптеки «Ліки-плюс» мобільний телефон та керуючись виниклим умислом на крадіжку чужого майна, таємно викрав з приміщення вказаної аптеки мобільний телефон «Nокіа Е 65», вартістю 1495,69 грн. із сім-карткою мобільного оператора «МТС», вартістю 10,00 грн., на рахунку якої знаходились грошові кошти у сумі 13,00 грн. та картка пам`яті «Кіngston», об`ємом 2 Гб, вартістю 73,15 грн., після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_13 майнову шкоду на загальну суму 1591,84 грн.

Крім того, ОСОБА_9 11.07.2009 року близько 18:00 год., знаходився на території Ковалівського пляжу в м. Кропивницький, де помітив як невідома йому дівчина поклала мобільний телефон в свій рюкзак та переконавшись у тому, що за ним ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав рюкзак, що матеріальної цінності для потерпілої не представляє, в якому знаходився мобільний телефон «Nокіа 5220», вартістю 1189,44 грн., в якому знаходилася сім-картка мобільного оператора «Джинс», вартістю 10,00 грн., на рахунку якої знаходились грошові кошти у сумі 5,00 грн. та картка пам`яті, об`ємом 2 Гб, вартістю 250,00 грн., після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_23 майнову шкоду на загальну суму 1454,44 грн.

Також, ОСОБА_9 27.07.2009 року в період часу з 10:30 год. по 10:35 год., знаходився на території Лелеківського пляжу в м. Кропивницький, де помітив як невідома йому дівчина поклала мобільний телефон в свій поліетиленовий пакет та керуючись виниклим умислом на крадіжку чужого майна, таємно викрав з поліетиленового пакету мобільний телефон «Samsung Е330», вартістю 300,00 грн., в якому знаходилася сім-картка мобільного оператора «Джинс», вартістю 10,00 грн., на рахунку якої знаходилися грошові кошти у сумі 5,00 грн., після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_15 майнову шкоду на загальну суму 315,00 грн.

Крім того, ОСОБА_9 в період часу з 21:30 год. 27.07.2009 року по 09:45 год. 28.07.2009 року, проходив по вул. Вокзальна в м. Кропивницький, де побачивши кіоск, поряд з яким знаходився холодильник торговельної марки «Чернігівське» з алкогольними напоями та керуючись виниклим умислом на крадіжку чужого майна, шляхом віджиму дверцят холодильника, таємно викрав з нього особисте майно потерпілої ОСОБА_16 завдавши їй майнову шкоду на загальну суму 210,61 грн.

Також, ОСОБА_24 16.08.2009 року в період часу з 13:00 год. по 15:00 год., знаходився на території ринку «Босфор» за адресою: м. Кропивницький, вул. Вокзальна, де керуючись виниклим умислом на крадіжку чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань, переконавшись у тому, що за ним ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу таємно викрав з жіночої сумочки, яка знаходилась на прилавку однієї з торгівельних точок, мобільний телефон «Nокіа 1200», вартістю 260,90 грн., в якому знаходилася сім-картка мобільного оператора «Джинс» вартістю 10,00 грн., на рахунку якої знаходилися грошові кошти у сумі 5,00 грн., після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_17 майнову шкоду на загальну суму 275,90 грн.

Крім того, ОСОБА_9 15.09.2009 року близько 11:00 год., знаходився в приміщенні магазину «АТБ» по вул. Вокзальна, 35-а в м. Кропивницький, де керуючись виниклим умислом на крадіжку чужого майна, шляхом підбору ключа проник до зберігальної ячейки № НОМЕР_1 вказаного магазину, звідки, переконавшись у тому, що за ним ніхто не спостерігає, викрав жіночу сумочку, яка не має матеріальної цінності для потерпілої, в якій знаходились документи та мобільний телефон «Nокіа 2100», вартістю 150,00 грн., в якому знаходилась сім-картка мобільного оператора «МТС» вартістю 10-00 грн., на рахунку якої знаходились грошові кошти у сумі 30,00 грн., після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_18 майнову шкоду на загальну суму 190,00 грн.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи фактичних обставин справи, юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеності його вини, просить вирок суду першої інстанції змінити, в частині призначення покарання ОСОБА_9 за ч.2 ст. 185 КК України, звільнивши його від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 185 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а в решті вирок районного суду залишити без змін.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно встановлених обставин кримінального провадження, ОСОБА_9 востаннє вчинив кримінальне правопорушення 15.09.2009 року та станом на день винесення вироку районним судом, тобто на 27.11.2017 року, минуло вже більше 5 років, що є підставою для звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 185 КК України, на підставі ст. 49 КК України.

Тому, на думку прокурора, вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27.11.2017 року підлягає зміні в частині призначеного покарання ОСОБА_9 за ч.2 ст. 185 КК України, оскільки він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вказаною статтею у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 та їх захисників-адвокатів - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а тому вказаний вирок суду першої інстанції слід змінити, за таких підстав.

З урахуванням доводів апеляційної скарги прокурора, в якій ставиться вимога про зміну вироку в частині призначеного покарання лише щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , тому на підставі ч.1 ст. 404 КПК України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів у даному випадку переглядає вищевказане судове рішення лише в частині засудження обвинуваченого ОСОБА_9 .

Доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, ґрунтується на доказах, достовірність і достатність яких не ставилася під сумнів сторонами кримінального провадження під час судового розгляду і ніким із учасників судового розгляду не оскаржується.

Тому, суд першої інстанції провівши судове слідство у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_9 вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, з погрозою застосування такого насильства (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із проникненням у житло, та із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, а також вчинив вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з корисливих мотивів, крім того вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинену повторно і таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднану з проникненням до сховища та в інше приміщення, а тому правильно кваліфікував його дії за ч.4 ст. 187, п.6 ч.2 ст. 115, ч. 2 ст. 185 та ч.3 ст. 185 КК України.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України, правильно врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які згідно до вимог ст. 12 КК України відносяться до категорії середньої тяжкості, тяжких та особливо тяжких злочинів, що він раніше не судимий, як особа за місцем проживання характеризується негативно, неодружений, не працюючий, згідно акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 169 від 20.03.2012 року обвинувачений в момент скоєння правопорушення виявляв і в даний час виявляє психічні розлади і розлади поведінки внаслідок вживання алкоголю, проте вказані психічні розлади не досягають ступені душевного захворювання і недоумкуватості, тому у відношенні інкримінуємого йому діяння слід вважати осудним. Підпадає під дію ч.1 ст. 19 КК України. Застосування заходів медичного характеру не потребує. Відповідно до довідки КЗ «Обласний наркологічний диспансер» ОСОБА_9 на обліку не значиться, за допомогою не звертався, лікарем не обстежувався. Згідно висновку спеціальної медичної комісії по наркологічним оглядам № 197 від 15.03.2012 року ОСОБА_9 страждає психічно-поведінковими розладами внаслідок вживання алкоголю, має синдром залежності, постійне вживання, потребує лікування, яке може бути проведене після консультації фтизіатра.

Також, районним судом враховано і наявність обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_9 , а саме щире каяття та обставини, які обтяжують його покарання, а саме вчинення злочину щодо особи похилого віку та особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

На переконання колегії суддів, наведені вище обставини, які були встановлені та враховані судом першої інстанції, свідчать про правильність висновків суду про те, що виправлення обвинуваченого можливе лише з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, з реальним його відбуванням, що необхідно для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, що цілком відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого.

Тобто, вид та розмір призначеного йому судом першої інстанції покарання на думку колегії суддів є виваженим, слугуватиме не тільки справедливою карою за вчинене діяння, а й буде запобігати вчиненню ним та іншими особами нових злочинів.

Що стосується доводів викладених в апеляційній скарзі прокурора щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, то вони є обґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно встановлених обставин кримінального провадження, ОСОБА_9 визнано винним та засуджено, у тому числі і за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Санкція ч.2 ст. 185 КК України передбачає покарання в виді арешту на строк від трьох до шести місяців або обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.

Відповідно до ч.3 ст. 12 КК України, злочином середньої тяжкості є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Згідно ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

Відповідно до ч.3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину. При цьому строки давності обчислюються окремо за кожний злочин.

Згідно матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 востаннє вчинив кримінальне правопорушення 15.09.2009 року, а тому станом на день винесення вироку районного суду, тобто на 27.11.2017 року минуло вже більше 5 років з дня вчинення ним злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, що є підставою для звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за вказаною статтею, на підставі ст. 49 КК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27.11.2017 року підлягає зміні в частині призначення ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.185 КК України, оскільки він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за цією статтею у зв`язку із закінченням строків давності, які визначено положеннями ст.49 КК України.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Також, п.4 ч.1 ст. 408 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції змінює вирок, зокрема і в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Також, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення клопотання обвинуваченого, яке надане ним в апеляційному суді, з проханням перерахувати йому строк попереднього ув`язнення один день за два дні до вступу вироку в законну силу, оскільки як вбачається з оскаржуваного вироку,йому на підставі ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 року), та з урахуванням положень ст. 5 КК України, судом першої інстанції обґрунтовано зараховано у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 23.01.2012 року по 20.06.2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а тому після набрання законної сили цим Законом (в редакції № 2046-VIII від 18.05.2017 року), йому правильно зараховано судом день за день, тобто зворотну дії в часі цього зміненого Закону у даному випадку не застосовано.
Дослідивши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги прокурора, колегія суддів істотних порушень процесуального закону під час досудового та судового слідства по даному кримінальному провадженню, які б могли призвести до прийняття судом першої інстанції неправильного рішення - не встановила.

З урахуванням зазначеного вище, оскаржений вирок суду першої інстанції підлягає зміні, у частині призначеного ОСОБА_9 покарання, зі звільненням його від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.185 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а тим самим приведенням його у відповідність до вимог чинного законодавства, а в іншій частині його слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27.11.2017 року стосовно ОСОБА_9 , в частині призначеного покарання, змінити.

ОСОБА_9 вважати засудженим за ч.4 ст. 187 КК України на 10 (десять) років позбавлення волі з конфіскацією майна, що належить йому на праві власності, за п.6 ч.2 ст. 115 КК України на 12 (дванадцять) років позбавлення волі з конфіскацією майна, що належить йому на праві власності і за ч.3 ст. 185 КК України на (4 чотири) роки позбавлення волі.

За ч.2 ст. 185 КК України звільнити ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, остаточно вважати його засудженим до покарання у виді позбавлення волі строком на 12 (дванадцять) років з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності.

У решті даний вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .
Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2