н/п 1-кп/640/228/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Київський районний суд м. Харкова в складі:
Головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, не працюючого, з середньо - спеціальною освітою, не одруженого, що має на утриманні неповнолітнього сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судимого 08.02.2016 Московським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 185, Ч.2 ст.15, Ч.2 ст.289, ч.1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, без конфіскації майна, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.2 ст.289 КК України, суд
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судимий за умисні корисні злочини, 08.02.2016 Московським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч.2 ст. 289, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, без конфіскації майна, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на З роки, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення і перевиховання не став і знову вчинив злочин у період іспитового строку, за наступних обставин.
До суду надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.2 ст. 289 КК України, тобто у незаконному заволодінні транспортним засобом (угоні), вчиненому повторно. Обвинувачений свою вину визнав частково, посилаючись на те, що він вчинив не закінчений злочин, а замах на цей злочин, оскільки автомобіль не завівся і потерпілий почав бігти до машини і ОСОБА_5 вибіг з автомобіля та зник. Крім того, по суті обвинувачення пояснив, що 03 серпня 2017 року він спочатку сидів в гостях у друга, випивали, коли вночі, близько 03.00 пішов додому, то побачив машинуІЖ-2717. В нього раптово виник умисел угнати цей автомобіль, який стояв біля багатоповерхневого будинку, опустив скло руками, відкрив водійські двері автомобіля та потрапив у машину, змикнув дроти, автомобіль штовхнувся, але заглох, після чого він почув крики, побачив чоловіка, який біг до нього та сам вибіг з машини та втік.
Після зміни прокурором обвинувачення під час судового розгляду з ч.2 ст. 289 КК України на ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 289 КК України, обвинувачений повністю визнав свою вину і підтвердив пояснення, надані ним в судовому засіданні раніше.
Вина ОСОБА_5 повністю підтверджується показаннями потерпілого та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні належними, допустимими та достовірними доказами.
Так, в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що 03.08.2017 приблизно о 03.40 хвилин він чергував біля будинку № 263 по вул. Др. Народів, у м. Харкові і побачив, що на його припаркованому біля цього будинку на дорозі машині ІЖ-2717 загорілись фари заднього виду та машина зробила рух, проте зупинилась. Він побіг до машини почав кричати, в цей час з машини вибіг якийсь хлопець та втік. Потерпілий викликав поліцію, через час впіймали цього хлопця. Ним виявився ОСОБА_5 . Згодом при проведенні впізнання з іншими особами ОСОБА_8 впізнав цього хлопця.
В судовому засіданні були досліджені наступні докази:
-Протокол огляду місця події від 03.08.2017 року за адресою: м. Харків вул. Д. Народів 263, огляд автомобіля ІЖ-2717 д.н. НОМЕР_3 , під час якого виявлено шість слідів пальців рук, які були вилучені експертом на ліпку стрічку скотч та ілюстративний матеріал до огляду місця події.
-Протокол пред`явлення особи для впізнання від 03.08.2017 року, відповідно до якого обвинуваченого впізнали за рисами обличчя та статурою, фото таблиця до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 03.08.2017 року.
-Протокол затримання ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні злочину від 03 серпня 2017 року.
Згідно ч.2 ст. 84 КПК України - Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно ч.1 ст. 87 КПК України - недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Згідно ст.. 89 КПК України - Суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
Судом встановлено, що надані прокурором в судовому засіданні докази відповідають вимогам, встановленим КПК України, щодо їх достовірності, належності та допустимості і відсутні підстави для визнання їх недопустимими, відповідно до ст. 87 КПК України.
Згідно практики ЄСПЛ, викладеної у рішеннях ЄСПЛ «Ірландія проти Сполученого Королівства» та «Коробов проти України», при оцінці доказів, суд, як правило, застосовує критерій «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.
Допитавши обвинуваченого, потерпілого, свідків та дослідивши надані суду письмові та речові докази, визнані судом належними, достовірними та допустимими, суд, з урахуванням викладеного, приходить до висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 289 КК України, тобто закінчений замах на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.
Щодо заперечень захисника обвинуваченого стосовно добровільної відмови обвинуваченого від вчинення злочину, то на підставі вищезазначених доказів, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого були припинені не з його волі, а завдяки зовнішнім факторам, зокрема, технічній неможливості завести автомобіль та своєчасній реакції потерпілого.
Керуючись практикою ЄСПЛ, викладеною у рішенні «Рожков проти Росії», в якому зазначено, що сторони судового провадження повинні мати «рівну зброю» для доведення своїх процесуальних позицій, суд приходить до висновку, що стороною захисту не надано жодних доказів невинуватості обвинуваченого, крім показань свідка ОСОБА_10 , яка є матір`ю обвинуваченого, про особу обвинуваченого.
Крім того, суд зазначає, що хоча при проведенні впізнання слідчим й не була у повному обсязі дотримана процедура, а саме обвинувачений перебував з напівоголеним зверху торсом, суд, керуючись практикою ЄСПЛ, викладеною у рішенні «Хан проти Сполученого Королівства», в якому зазначено, що, хоча один із доказів і містить ознаки процесуального порушення, проте, сам судовий розгляд був справедливим і інші докази у своїй сукупності свідчать про винуватість обвинуваченого, а сам факт вчинення діяння саме обвинуваченим розумних сумнівів не викликає, суд не зобов`язаний визнавати цей доказ недопустимим.
При призначенні покарання суд в сукупності оцінив обставини справи, механізм вчинення злочину, їх тяжкість, особу обвинуваченого, який судимий 08.02.2016 Московським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.289, ч.1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, без конфіскації майна, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, характеризується негативно. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого та перебування на утриманні малолітньої дитини ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Обставини, що обтяжують покарання відсутні. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі з урахуванням положень ст.71 КК України і не вбачає підстав для звільнення його від відбуття такого покарання. Враховуючи , що злочин не був доведений до кінця та фактично шкода спричинена не була, суд не застосовує конфіскацію майна обвинуваченого , як додаткову міру покарання.
Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 369-375 КПК України, суд -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 289 КК України і призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, без конфіскації майна.
На підставі ст. 71 КК України, призначити ОСОБА_5 покарання за сукупністю вироків, частково приєднавши до нового вироку невідбуту частину покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 08.02.2016 року за ч.2 ст. 185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.289, ч.1 ст. 70 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 (три) роки, остаточно призначивши до відбуття покарання у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі, без конфіскації майна.
Початок строку виконання покарання рахувати з моменту затримання у порядку ст. 208 КПК України, тобто з 03.08.2017 року 13 годин 05 хвилин.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою залишити тим самим до набрання вироком законної сили.
Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, потерпілим, прокурором в апеляційний суд Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Суддя ОСОБА_1