Справа № 635/4260/17
Номер провадження 1-кп/635/727/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 грудня 2017 року с. Покотилівка.

Харківський районний суд Харківської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , законного представника неповнолітнього потерпілого - ОСОБА_4 , представника неповнолітнього потерпілого адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с. Покотилівка Харківського району Харківської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000929 від 10.05.2017 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Михайлівка Ленінського району Північно-Казахстанської області, республіки Казахстан, громадянина України, освіта середня, не працює, військовозобов`язаний, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України, -

в с т а н о в и в:
ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 09 травня 2017 року, близько 21 години 15 хвилин, керував технічно справним автомобілем ВАЗ 2108, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухався вулицею Харківською у с. Буди Харківського району Харківської області, по своїй смузі руху у бік центру с. Буди Харківського району Харківської області.

Під час руху вказаною вулицею, біля будинку № 100-А на вулиці Харківській у с. Буди Харківського району Харківської області, ОСОБА_6 , грубо порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким:

- п.10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

та, рухаючись на керованому автомобілі ВАЗ 2108, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку та перед зміною напрямку руху не переконався у тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки інших учасникам руху, виїхав на зустрічну смугу руху у напрямку міста Харків, а потім на ліве, відповідно до його напрямку руху, узбіччя, де допустив зіткнення із рухомим по узбіччю пішоходом малолітнім ОСОБА_7 , який рухався по лівому, відносно напрямку руху автомобіля ВАЗ 2108, реєстраційний номер НОМЕР_1 узбіччю у напрямку міста Харкова Харківської області, внаслідок чого малолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження.

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу малолітньому ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 2139-с/17 від 26.06.2017 року, була заподіяна закрита тупа травма лівого стегна у вигляді перелому стегнової кістки в серединній третині зі зміщенням, яка відноситься до ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я.

Згідно висновку судової авто технічної експертизи № 530/17 від 26.06.2017 року, порушення правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_6 знаходиться в причинному зв`язку з виникненням вказаної дорожньо-транспортної пригоди і виражаються в тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ 2108, реєстраційний номер НОМЕР_1 , проявив необачність, не врахував дорожню обстановку, не зорієнтувався в ній та не вибрав такі прийоми управління, які привели до виїзду керованого ним автомобіля за межи проїжджої частини дороги та наїзду на пішохода малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався по лівому, відносно напрямку руху автомобіля ВАЗ 2108, реєстраційний номер НОМЕР_1 , узбіччю, у зустрічному з ним напрямку, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та заявлений цивільний позов, визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, викладені в установочній частині вироку, щодо часу, місця та способу його настання, перебування на момент скоєного в стані алкогольного сп`яніння,часткового погашення заподіяної шкоди, щиро розкаявся у вчиненому.

Крім повного визнання своєї вини у вчинені кримінального правопорушення ОСОБА_6 вважав недоцільним дослідження доказів, так як повністю погоджувався з досудовим розслідуванням справи.

Покази обвинуваченого ОСОБА_6 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, суд переконавшись, що учасники процесу, вірно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів в добровільності їх позицій, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, а також тих, що стосуються вирішення питання про долю речового доказу, витрат на проведення експертизи.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, суду надано не було.

При цьому суд виходить із правової позиції, висловленої Європейським судом з прав людини у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

Відповідно до вимог ч.6 ст.22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, сприяв змагальності сторін, які мали можливість самостійно обстоювати їхні правові позиції, права, свободи, законні інтереси, передбачені КПК України, сторони не були позбавлені права та можливості подавати до суду речі, документи, інші докази, заявляти клопотання, а також реалізувати інші права, сприяв рівності сторін у їх процесуальних правах, виходячи також із правових позицій, висловлених Європейським Судом з прав людини у п.24 рішення у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення у справі «Гуренка проти України №2», в яких наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

При цьому, суд констатує факт, що стороною захисту під час підготовчого судового засідання та судового розгляду не заявлялися клопотання щодо виклику свідків сторони захисту, витребування речей та документів, приєднання речей та документів в якості доказів сторони захисту з метою обстоювання правової позиції обвинуваченого ОСОБА_6 щодо обставин порушення ним правил безпеки дорожнього руху при керуванні транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Одночасно, суд, виходячи з принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду доказів, передбачених ст.22 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, а також тих, що стосуються вирішення питання про долю речового доказу, витрат на проведення експертиз.

Суд констатує той факт, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом доведено винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, тобто в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесне ушкодження. Тому у суду є достатні підстави для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст. 286 КК України, в силу вимог ч.3 ст.373 КПК України, якою передбачено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Тож, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ч.2 ст.12 КК України, є злочином невеликої тяжкості, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, часткове відшкодування завданої шкоди.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд визнає скоєння правопорушення особою, яка знаходиться в стані алкогольного сп`яніння.

Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Михайлівка Ленінського району Північно-Казахстанської області, республіки Казахстан, громадянин України, мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,, раніше не судимий, має посвідчення водія категорії «А» та «В», на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується добре (а.с. 24, 58-62).

Суд знаходить, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 в своїй сукупності не є виключними та істотно не знижують ступінь тяжкості скоєного правопорушення, не знижують суспільну небезпеку правопорушення до рівня, що виходить за межи, встановлені у санкції ч.1 ст. 286 КК України, покарання, що виключає застосування до обвинуваченого положень статті 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом.

В зв`язку з наявністю обставини, що обтяжує покарання, передбаченої п.13 ч.1 ст. 67 КК України, а саме скоєння правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. 69-1 КК України, суд не вбачає.

Суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 можливе без відбування покарання, із застосуванням до нього положень ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд приходить до висновку про необхідність застосування до нього додаткової міри покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки він скоїв правопорушення знаходячись в стані алкогольного сп`яніння.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
07.09.2017р. набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року №1810-VII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.
Згідно ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.
Відповідно до п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких з зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: підлягають особи, які на момент вчинення злочину не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
З матеріалів кримінального провадження, а саме = свідоцтва про народження ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 доводиться їй батьком та не позбавлений батьківських прав.
ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення невеликої тяжкості, відповідно до ст. 12 КК України. Вказане кримінальне правопорушення ОСОБА_6 вчинив 09 травня 2017 року, тобто до дня набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році».
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 амністії, передбачених ст. 9 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено.
За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_6 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.
Цивільний позов ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 15 837, 26 гривень та в рахунок відшкодування моральної шкоди 55 000 гривень, а всього на загальну суму 70 837,26 гривень задовольнити повністю та стягнути зазначену суму з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 .

Судові витрати за проведення судової автотехнічної експертизи № 530/17 від 26.06.2017 року в розмірі 1186 гривень 44 копійки задовольнити та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь Держави Україна

Питання щодо речового доказу вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 не обирався.

Керуючись ст.ст. 373-376 КПК України, суд, -

у х в а л и в:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у вигляді обмеження волі на строк три роки з позбавлення права керувати транспортними засобами, строком на три роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбуття призначеного основного покарання, якщо він, на протязі трьох років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України, суд покладає на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від призначеного основного та додаткового покарання.
Цивільний позов ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 15 837, 26 гривень та в рахунок відшкодування моральної шкоди 55 000 гривень, а всього на загальну суму 70 837,26 гривень задовольнити повністю та стягнути зазначену суму з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 .

Судові витрати за проведення судової автотехнічної експертизи № 530/17 від 26.06.2017 року в розмірі 1186 гривень 44 копійки задовольнити та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь Держави Україна.

Речовий доказ - автомобіль ВАЗ 2108, реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на зберігання ОСОБА_6 , вважати переданим за належністю.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційної інстанції.

Апеляційну скаргу на вирок можуть подати: обвинувачений, його захисник у частині, що стосується інтересів обвинуваченого, прокурор, потерпілий, його представник у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції, при цьому вирок не підлягає оскарженню в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України.

Апеляція на вирок суду подається до апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду.

Суддя: ОСОБА_1 .