11-сс/775/315/2017(м)

Слідчий суддя: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 вересня 2017 року м. Маріуполь
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю: прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9
підозрюваного ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 , на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31 серпня 2017 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , -
ВСТАНОВИЛА:
29 серпня 2017 року ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 309, ч.3 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 358, ч. 1 ст. 206-2 КК України.
Досудовим розслідуванням ОСОБА_10 підозрюється у скоєнні: незаконного заволодіння транспортним засобом за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з насильством; незаконного позбавлення волі; вимагання, вчиненого організованою групою; створення злочинної організації; незаконного поводження зі зброєю, боєприпасами та вибуховими речовинами; незаконного перевезення та збуту наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів; незаконного зберігання, перевезення наркотичних засобів або їх аналогів без мети збуту; заволодіння майном підприємства шахрайським шляхом в особливо великих розмірах; підробки документів; використання завідомо підроблених документів; протиправного заволодіння часткою засновників підприємства шахрайським шляхом; шахрайства, вчиненого в особливо великих розмірах або організованою групою.
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31 серпня 2017 року задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 .
На зазначену ухвалу захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 , подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи. Суд безпідставно та необґрунтовано погодився з доводами слідчого стосовно обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_11 інкримінованих кримінальних правопорушень. Вважає, що підозра ґрунтується на непідтверджених припущеннях органу досудового розслідування, з якими безпідставно погодився суд. При прийнятті рішення судом не були враховані позитивні характеризуючи матеріали, постійне місце проживання, міцність соціальних зв`язків, наявність дружини та малолітніх дітей. Просить ухвалу скасувати та обрати відносно ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Заслухавши доповідача, підозрюваного ОСОБА_10 та його захисників, які підтримали апеляційну скаргу, прокурорів, які не погодились з апеляційною скаргою захисника, заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали по розгляду клопотання слідчим суддею, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.
Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Так, в рішенні Європейського суду з прав людини зазначено, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів».
Згідно ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Один із злочинів, який інкримінується ОСОБА_10 , а саме ч. 1 ст. 255 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином та передбачає покарання на строк до 12 років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини законним є арешт за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
В рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.
Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.
Прокурор підтвердив вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень та наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.
Слідчий суддя, приймаючи рішення про задоволення клопотання слідчого про обрання щодо ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував як наявність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, так і дані про особу підозрюваного.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_10 підтверджується доказами, дослідженими слідчим суддею при постановленні оскаржуваної ухвали, а також доказами, наданим прокурором під час апеляційного розгляду.
Колегія суддів погоджується, що прокурором доведено як наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 інкримінованих кримінальних правопорушень, так і існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, про що свідчать матеріали провадження.
Слідчим суддею зазначеним обставинам при розгляді клопотання слідчого було надано належної оцінки з точки зору його конкретності та обґрунтованості, відповідності вимогам процесуального закону, усі вони обґрунтовано покладені у висновок слідчого судді про наявність правових підстав для застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_10 , підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів, колегія суддів не вбачає.
Ст. 183 КПК України встановлено, що слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні злочинів саме з застосуванням фізичного та психічного насильства, тому колегія суддів погоджує висновок слідчого судді стосовно не визначення розміру застави в даному провадженні.
За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення слідчого судді за клопотанням про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_10 є законним та обґрунтованим і підстави для його скасування відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31 серпня 2017 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 залишити без змін.
Судді: