Справа № 457/954/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/551/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №457/954/15-к про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України, з участю
прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_6
за апеляційною скаргою заступника прокурора Львівської області ОСОБА_8 на вирок Трускавецького міського суду Львівської області від 07 березня 2017 року,

встановила:
цим вироком,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого,

визнано винним за ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання три роки позбавлення волі.

Згідно ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання із випробуванням із іспитовим строком на два роки, якщо він протягом цього строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 , 5 червня 2015 року, в період часу з 3 по 4 годину, маючи намір на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи по вул. В.Стуса у м. Трускавець, поблизу житлового будинку №5, повторно шляхом вільного доступу, таємно викрав з автомобіля марки ВАЗ 21061, д.н.з. НОМЕР_1 матеріальних цінностей на загальну суму 1815 грн., заподіявши потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на вказану суму.

Крім цього, ОСОБА_6 , 5 червня 2015 року, в період часу з 3 по 4 годину, маючи намір на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи по вул. В.Стуса у м.Трускавець поблизу житлового будинку №11, повторно шляхом вільного доступу таємно викрав з автомобіля марки ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_2 матеріальних цінностей на загальну суму 950 грн., заподіявши потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на вказану суму.

Крім цього, ОСОБА_6 , 5 червня 2015 року, в період часу з 3 по 4 годину, маючи намір на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи по вул. В.Стуса у м.Трускавець, поблизу житлового будинку №9, повторно шляхом вільного доступу, таємно викрав з автомобіля марки ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_3 матеріальних цінностей на загальну суму 660 грн., заподіявши потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди на вказану суму.

Крім цього, ОСОБА_6 , 5 червня 2015 року, о 5 годині, маючи намір на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи по вул. Мазепи у м. Трускавець, поблизу житлового будинку №6А, повторно шляхом вільного доступу таємно викрав з автомобіля марки ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_4 матеріальних цінностей на загальну суму 750 грн., заподіявши потерпілому ОСОБА_12 матеріальної шкоди на вказану суму.

Крім цього, ОСОБА_6 , 05 червня 2015 року, о 5 годині, маючи намір на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи по вул. Мазепи у м. Трускавець, поблизу житлового будинку №6А, повторно шляхом вільного доступу, таємно викрав з автомобіля марки ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_5 , матеріальних цінностей на загальну суму 140 грн., заподіявши потерпілому ОСОБА_13 матеріальної шкоди на вказану суму.

На даний вирок заступник прокурора Львівської області ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати такий та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі. Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21.07.2016 року відносно ОСОБА_6 виконувати самостійно. В решті вирок залишити без змін.

Вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Крім цього, судом першої інстанції не дотримано вимог ч.2 ст.65 та ч.2 ст.50 КК України, не дано належної оцінки всім обставинам, які мають значення для призначення покарання.

Визнавши винним ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, суд призначив йому покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням. Застосовуючи ст.75 КК України, суд врахував обставини справи, сукупність пом`якшуючих обставин, які на думку суду істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, та особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває.

Проте суд не зазначив, які з обставин справи та даних про особу дають підстави стверджувати про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання з відповідним контролем за ним.

Ухвалюючи вирок, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_6 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, в тому числі проти власності, різного ступеня тяжкості, проте він належних висновків для себе не зробив і маючи не погашені судимості за вчинення тяжких злочинів, повторно вчинив умисний злочин, який відповідно до ст.12 КК України віднесений до категорії злочинів середньої тяжкості.

Крім цього, у вироку відсутні будь-які дані про працевлаштування ОСОБА_6 та наявність у нього законних джерел доходів.

Врахувавши щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання, суд першої інстанції не мотивував належним чином, у яких саме діях виражалось відповідне ставлення ОСОБА_6 до скоєного. Щире каяття повинно ґрунтуватись на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, бажанні виправити ситуацію, що склалася.

Водночас у вироку суду зазначено про те, що потерпілі не мають матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого, однак відсутні будь-які дані про відшкодування обвинуваченим шкоди, заподіяної злочинами, чи хоча б про намір її відшкодувати.

Також обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому судом першої інстанції визнано активне сприяння розкриттю злочину. Однак, активне сприяння розкриттю злочину передбачає надання особою органам досудового слідства або суду будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи.

Таким чином, судом першої інстанції безпідставно враховано обвинувачення, як пом`якшуючі покарання обставини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Вищевказаним обставинам у їх поєднанні суд першої інстанції не дав відповідної оцінки з точки зору суспільної небезпечності винної особи. Відтак висновок суду про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства не можна визнати обґрунтованим, а вирок в цій частині законним і вмотивованим.

Поряд з цим, суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що ОСОБА_6 засуджений вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21.07.2016 року за ч.2 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим терміном 3 роки.

Злочини, за які ОСОБА_6 засуджено оскаржуваним вироком, останній вчинив 05.06.2015 року, тобто до винесення вироку Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області від 21.07.2016 року.

Враховуючи те, що за нові злочини ОСОБА_6 необхідно призначити реальну міру покарання, застосування принципу часткового складання призначеного покарання за даним вироком та вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21.07.2016 року є неприпустимим та вказані вироки повинні виконуватися самостійно.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора ОСОБА_7 на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 на її заперечення,, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Так висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і є обґрунтованим. Доведеність вини та правильність кваліфікації діяння за ч.2 ст.185 КК України в апеляційній скарзі не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги заступника прокурора Львівської області ОСОБА_8 про незаконність вироку суду у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, а саме у зв`язку із звільненням обвинуваченого від відбування покарання з встановленням іспитового строку, є безпідставними.

При визначенні покарання ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з вимогами ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На виконання вимог закону судом враховано те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв у розкритті злочинів, потерпілі не мають до нього претензій матеріального чи морального характеру, які визнано пом`якшуючими обставинами.
Також судом враховано ступінь тяжкості, обставини злочину та його наслідки.
З врахуванням цих обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив, що ОСОБА_6 може бути виправлений без реального відбування покарання, а тому його на підставі ст.75 КК України було звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю два роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього визначені у ст.76 КК України обов`язки.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів дійшла висновку, що призначене покарання, з застосуванням положень ст.75 КК України є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Поряд з цим, на думку колегії суддів, ізоляція ОСОБА_6 від суспільства та поміщення його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу, про що порушується питання в апеляційній скарзі прокурора, не є в даному випадку виправданим заходом примусу щодо нього.
Як пояснив ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційного суду, після вчинення інкримінованих злочинів став на шлях виправлення, працює, хоча і не офіційно, його фактична дружина вагітна і вони чекають народження дитини.
Підстав вважати, що призначене ОСОБА_6 покарання, з застосуванням ст.75 КК України не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість, немає. Доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність призначення лише покарання у виді позбавлення волі, колегія суддів до уваги не бере як безпідставні. Тому апеляційна скарга в цій частині не підлягає до задоволення.
Також є безпідставними і доводи апеляційної скарги про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не призначення покарання ОСОБА_6 за правилами ч.4 ст.70 КК України, щодо покарання за цим вироком та вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21.07.2016 року.

В матеріалах кримінального провадження відсутня належно завірена копія зазначеного вище вироку суду, а тому суд не мав підстав застосовувати положення ч.4 ст.70 КК України. Це питання може бути вирішено в порядку ст.537 КПК України.

При перевірці справи колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінально-процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які тягнули б за собою скасування вироку, про що порушується питання в апеляційній скарзі.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду є законним та обґрунтованим, такий слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

постановила:
Вирок Трускавецького міського суду Львівської області від 07 березня 2017 року відносно ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом трьох місяців в касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4