Справа № 716/1991/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17.01.2018 Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Заставна кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000616 від 27.11.2017 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:

17.07.2001 року, Заставнівським районним судом Чернівецької області за ст. 102, 46-1 КК України, міра покарання позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців, із застосуванням ст.46-1 КК України, відстрочено виконання вироку на 1 рік;

10.01.2002 року Заставнівським районним судом Чернівецької області за ст. 185 ч. 1 КК України, міра покарання позбавлення волі строком 1 рік, із застосуванням ст. 75 КК України звільнений відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік;

01.03.2005 року Заставнівським районним судом Чернівецької області скасовано звільнення від покараннання з випробуванням та направлено для відбування покарання за вироком Заставнівського районного суду від 10.01.2002 року

15.10.2007 року Шевченківським районним судом м. Чернівці за ст.357 ч. 3, ст. 358 ч. 3, ст. 190 ч. 3, ст. 121 ч. 1 КК України міра покарання позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці;

11.03.2013 Заставнівським районним судом за ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 296 КК України, на підставі ст.70 КК України, міра покарання позбавлення волі, із застосуванням ст. 70 КК України призначено покарання до 1 року 6 місяців обмеження волі

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 25.11.2017 о 21:00 год. , діючи умисно, з корисливих мотивів, спрямованих на особисте збагачення, шляхом відмикання вхідних дверей, проник в приміщення житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_5 , звідки викрав мобільний телефон марки «Нокіа 230» чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_1 та НОМЕР_2 із сім картками оператора мобільного зв`язку МТС № НОМЕР_3 та Київстар № НОМЕР_4 , вартістю 1800 грн., належний ОСОБА_6 . Після чого з викраденим майном із місця скоєння злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого діяння визнав в повному обсязі та пояснив, що знайомий з ОСОБА_6 , оскільки дуже часто перебував разом із ним на заробітках. 25.11.2017 року близько 21 години він прийшов до господарства, де проживає ОСОБА_6 , щоб повідомити його про можливість підзаробити грошей. З нової хати вийшла мама ОСОБА_6 , яка повідомила що останнього не має вдома та зайшла в будинок. Коли він проходив біля старого будинку в цьому ж господарстві, побачив, що вікна в ньому не світяться. Тому вирішив скористатися відсутністю господаря та ключем, який перебував в дверному замку, відкрив будинок та проник всередину. В одній із кімнат він побачив на пральній машинці мобільний телефон марки Nokia, який був підключений до електромережі на підзарядку. Він забрав телефон разом із зарядним пристроєм та відніс до себе до дому. На наступний день він сам пішов до відділення поліції, де добровільно видав телефон. Потерпілий не має до нього претензій, оскільки телефон йому повернуто.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, до суду надійшла його письмова заява про розгляд кримінального провадження без його участі, в якій він просив обвинуваченого суворо не карати, оскільки він не має до ОСОБА_4 ніяких претензій.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідають фактичним обставинам справи і ніким не оспорюються. Сумнівів у достовірності та щирості показань обвинуваченого немає, а тому судове слідство було обмежено допитом останнього та дослідженням даних, які характеризують його особу.

Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненому кримінальному правопорушенні підтверджується його показаннями, а також належно зібраними по справі доказами, що знаходяться в матеріалах кримінального провадження, які відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд визнав недоцільним досліджувати в судовому засіданні.

Проаналізувавши та оцінивши всі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю. Дії обвинуваченого кваліфіковані правильно за ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки в ході судового слідства було встановлено, що він здійснив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) за кваліфікуючими ознаками: вчинена повторно, поєднана з проникненням в житло.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 покарання, суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

При обранні ОСОБА_4 виду покарання суд враховує, що останній повністю визнав свою вину, своїми показами сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся в скоєному, добровільно видав викрадене майно працівникам поліції, що судом визнаються як обставини, які пом`якшують його покарання.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом не встановлено.

Призначаючи покарання суд приймає до уваги те, що ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, проте перебуває на «Д» обліку у лікаря нарколога з діагнозом: синдром залежності внаслідок вживання алкоголю.
Також суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше судимий за корисливі злочини, вчинив кримінальне правопорушення, маючи непогашену судимість, після попередніх засуджень належних висновків не зробив та не став на шлях виправлення, повторно вчинив тяжкий злочин, які є умисним, корисливим, закінченим, що свідчить про його значну суспільну небезпечність.
Як вбачається з висновку органу пробації в досудовій доповіді, беручи до уваги високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, а також інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, орган пробації вважає, що відбування покарання обвинуваченим без позбавлення волі, або обмеження волі створює підвищену небезпеку для суспільства та окремих його членів. На думку органу пробації, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку ОСОБА_4 з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.
Приймаючи до уваги висновок органу пробації, особу обвинуваченого, ступінь тяжкості вчиненого злочину, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 не можливе без ізоляції від суспільства і йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, яке необхідно відбувати реально.
Проте, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого та відсутність обставин, що його обтяжують, обставини вчинення ним злочину, щире каяття ОСОБА_4 його сприяння розкриттю злочину, відсутність матеріальних претензій з боку потерпілого, думку потерпілого з приводу призначення покарання обвинуваченому, предмету вчиненого злочину, яким є мобільний телефон, який обвинувачений добровільно повернув, суд визнає ці обставини такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і вважає, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання за ч.3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією цієї норми. При цьому суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним злочинів.
Крім цього, керуючисьч.4 ст. 176 КПК України суд вважає, що підлягає задоволенню клопотання прокурора щодо зміни ОСОБА_4 міри запобіжного заходу з особистого зобов`язання на більш сувору, з огляду на наступне.
Так, судом було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення злочинів проти власності, після чого вчинив тяжкий злочин, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років. З метою вжиття заходів запобігання спробам останнього ухилитися від відбування покарання або вчинити інший злочин, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили змінити ОСОБА_4 запобіжний захід з особистого зобов`язання на тримання під вартою.
Долю речового доказу суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України.

На пiдставi викладеного, керуючись ст.ст.368-376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України і призначити йому покарання із застосуванням ст.

69 КК України у виді одного року шести місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили змінити з особистого зобов`язання на тримання під вартою, взявши його під варту із залу суду негайно.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з дня проголошення вироку та взяття його під варту, а саме з 17.01.2018 року.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_4 в строк покарання, призначеного за даним вироком період його попереднього ув`язнення з 17.01.2018 року по день набрання вироком суду законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Речовий доказ по справі: мобільний телефон марки «Нокіа 230» чорного кольору із сім картками оператора мобільного зв`язку МТС та КиївСтар, переданий на зберігання потерпілому
ОСОБА_6 - залишити останньому за належністю.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Заставнівський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно вручити засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_7