Ухвала
12 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 ,
громадянина України, уродженця с. Маломихайлівка, Покровського району Дніпропетровської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2016 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 180 годин громадських робіт;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
за касаційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2016 року щодо ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2016 рокуОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарання за цим вироком та покарання за вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2016 року остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 3 років 5 днів позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено на засудженого певні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2016 року вирок районного суду щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор, не оскаржуючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій засудженого ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначенню нового розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування судом закону, який не підлягав застосуванню. Так, на думку прокурора ст. 70 КК України встановлено порядок призначення покарання за сукупністю злочинів. Зокрема, ч. 4 ст. 70 КК України передбачено, що якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, - покарання призначається за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті. Зазначає, що положення ст. 75 КК України не можуть бути застосовані до покарання у виді громадських робіт, а тому вважає, що покарання призначене ОСОБА_6 вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2016 року у виді громадських робіт має виконуватись самостійно. Вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він 10 січня 2016 року приблизно о 14-30 години прибув за місцем мешкання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , де, маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, і, переконавшись в тому, що буде не помічений, через незачинені на замок двері проник до житлового будинку, де із ящика дерев`яної тумбочки, яка знаходилась у зальній кімнаті будинку, умисно, таємно, повторно здійснив крадіжку двох мобільних телефонів потерпілого, після чого викрадені мобільні телефони поклав до кишені своєї куртки, в яку був одягнений, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, в подальшому мобільні телефони залишив зберігати за місцем свого мешкання. Своїми навмисними діями ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 720 гривень.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_5 , який підтримав касаційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України у касаційній скарзі прокурором не оскаржуються.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2016 року ОСОБА_6 було засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 180 годин громадських робіт, тобто до покарання яке підлягає реальному виконанню. Кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, у вчиненні якого ОСОБА_6 було визнано винуватим, скоєне ним 10 січня 2016 року, тобто до постановлення вироку від 20 січня 2016 року.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. За правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 1 п. 1 пп. «г» ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю злочинів та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають вісім годин громадських робіт.

Колегія суддів касаційного суду приходить до висновку, що судом першої інстанції, виходячи з зазначених вимог кримінального закону, спочатку ОСОБА_6 призначено покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, а потім, застосовуючи ч. 4 ст. 70 КК України з урахуванням вимог ст. 72 КК України, було призначено шляхом часткового складання покарання за вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2016 року та покарання за вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2016 року, і остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді 3 років 5 днів позбавлення волі. У даному випадку, ОСОБА_6 попереднім вироком був засуджений до покарання, яке він відбував реально, а потім засуджений за злочин, який вчинив до постановлення вироку у першій справі, але до іншого виду покарання, і до цих покарань районним судом спочатку було застосовано вимоги ч. 4 ст. 70 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі, а вже потім було прийнято рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням згідно зі ст. 75 КК України.

При застосуванні судом першої інстанції ст. 75 КК України до покарання, яке призначено ОСОБА_6 за сукупністю злочинів, колегія суддів не вбачає неправильного застосування кримінального закону, як про це зазначає прокурор в касаційні й скарзі, так як згідно з вимогами цієї статті вона була застосована після призначення засудженому покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі.

Доводи прокурора про те, що ст. 75 КК України не застосовується до такого виду покарання, як громадські роботи, колегія суддів визнає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки у даному випадку за ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань, було призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі, і такий вид покарання, як громадські роботи були переведені, відповідно до вимог ст. 72 КК України, в позбавлення волі. Після чого на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 було звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Порушень вимог кримінального закону при призначенні судом першої інстанції покарання засудженому колегія суддів не вбачає.

Зазначені доводи касаційної скарги прокурора, які аналогічні доводам його апеляційної скарги, були предметом ретельної перевірки суду апеляційної інстанції, та свого підтвердження не знайшли з наведенням в ухвалі мотивів прийнятого рішення.

Ухвала апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування кримінального закону, які були б підставою для зміни судових рішень щодо ОСОБА_6 колегією суддів не встановлено, а тому підстав для задоволення касаційної скарги прокурора колегія суддів не вбачає.

З урахуванням наведеного, керуючись статтями 433436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ______________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3