Ухвала
іменем україни
20 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційні скаргу прокурора, який брав
участь у розгляді кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 21 січня 2016 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз - 05 червня 2015 року вироком Миронівського районного суду Київської області за ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді 100 годин громадських робіт,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:
Вироком Миронівського районного суду Київської області від 27 жовтня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч. З ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуту частину покарання призначену ОСОБА_5 за попереднім вироком та остаточно визначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 дні.
Вирішено цивільний позов та питання речових доказів у кримінальному провадженні.
Ухвалою апеляційного суду вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 змінено в частині призначення покарання. Постановлено звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у виді 3 років 3 днів позбавлення волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК з іспитовим строком тривалістю 2 роки із покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2-4 ч. 1 ст. 76 КК. В решті вирок залишено без зміни.
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості. Вважає рішення суду апеляційної інстанції невмотивованим, оскільки поза увагою суду залишилась суспільна небезпечність ОСОБА_5 , який будучи раніше судимим за злочини проти власності, не відбувши повністю покарання призначене за попереднім вироком, вчинив нові кримінальні правопорушення. Вказує, що судом апеляційної інстанції не враховані доводи прокурора викладені у запереченнях на апеляцію сторони захисту.
У доповненні до касаційної скарги, яке за своїм змістом є фактично змінами до неї, прокурор просить у зв`язку з порушенням вимог п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Обґрунтовує тим, що у зв`язку із неможливостю з технічних причин відтворити у повному обсязі аудіозапис судового засідання від 19 жовтня 2015 року, в ході якого змінювалось обвинувачення ОСОБА_5 на менш тяжкий злочин, не можливо перевірити, чи дотримався суд положень частин 5, 4 ст. 338 КПК, що забезпечує права потерпілого та обвинуваченого.
На касаційну скаргу прокурора надійшло заперечення від засудженого ОСОБА_5 , в якому він стверджує про безпідставність викладених ускарзі доводів, у зв`язку з чим просить залишити її без задоволення

Згідно з вироком суду, 04 червня 2015 року о 17.00 год ОСОБА_5 проник до будинку АДРЕСА_2 , що належить потерпілому ОСОБА_7 , звідки викрав чавунні батареї загальною вартістю 4 500 грн.
Він же, 23 червня 2015 року о 05.00 год проник до господарського приміщення садиби потерпілого ОСОБА_8 , розташованого що по АДРЕСА_3 у тому ж селі, звідки викрав бензокосарку «Дружба» вартістю 2 050 грн.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримку касаційної скарги з доповненням, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_5 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка діяння за ч. З ст. 185 КК відповідно до вимог ст. 433 КПК колегією суддів не перевірялись, оскільки законність і обгрунтованість судових рішень в цій частині не оскаржується.
Доводи прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_5 покарання та безпідставне застосування положень ст. 75 КК є непереконливими.
Так, відповідно до вимог ст. 65 - КК при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали, фактично погодившись з рішенням місцевого суду щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_5 покарання, яке було визначено з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу засудженого та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, апеляційний суд дійшов правильного висновку про можливість звільнення ОСОБА_5 від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, який належним чином мотивував.
При цьому, апеляційний суд обгрунтовано виходив з того, що засуджений ОСОБА_5 щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочинів, відшкодував завдану шкоду і потерпілі не наполягали на призначенні йому суворого покарання. Більше того, на утриманні засудженого ОСОБА_5 перебуває малолітня дитина, а вчинені ним злочини не потягли будь-яких негативних наслідків.

За таких обставин, висновок апеляційного суду про можливість звільнення ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, є справедливим та обґрунтованим. Визначене покарання відповідає скоєному і не суперечить загальним засадам призначення покарання, передбаченим статтями 50, 65 КК.
Отже, на думку колегії суддів, підстави для скасування рішення апеляційного суду щодо ОСОБА_9 за м`якістю призначеного покарання, відсутні.
Апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Що стосується вказівки прокурора про відсутність частини аудіозапису судового засідання від 19 жовтня 2015 року, то колегія суддів не розцінює її, як істотне порушення вимог кримінального процесуальногозакону.
Як убачається з журналу судового засідання, в цей проміжок часу (біля 10 хвилин), суд розглянув лише клопотання прокурора про приєднання до матеріалів провадження окремих документів та оголошення складеного прокурором в порядку ст. 338 КПК обвинувального акту зі зміненим обвинуваченням ОСОБА_5 з ч. З ст. 186 на ч. З ст. 185 КК, а також роз`яснив останньому суть нового обвинувачення та оголосив перерву для вручення вказаного документу учасникам процесу.
Водночас, як видно з матеріалів кримінального провадження, потерпілі неодноразово зверталися до суду з проханням проводити розгляд справи за їх відсутності, претензій матеріального характеру до засудженого не мали, відносно міри покарання покладалися на розсуд суду. У день судового засідання, копія обвинувального акту зі зміненим обвинуваченням була вручена ОСОБА_5 під розписку, а потерпілим невідкладно надіслана поштою, про що свідчить наявний в матеріалах справи супровідний лист (а.п. 58, 84. 95, 160-163).
У подальшому жодна із сторін судового провадження будь-яких заперечень з приводу обсягу зміненого обвинувачення не висловлювала, шо свідчить про дотримання судом вимог частин 3, 4 ст. 338 КПК.
З огляду на те, що закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, істотних порушень кримінального процесуального закону не встановлено, то касаційна скарга прокурора задоволенню непідлягає.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 433, 434, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:
Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 21 січня 2016 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді апеляційної інстанції - без задоволення.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3