Справа № 303/3900/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2017 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий),

ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.02.2017 року по матеріалам кримінального провадження № 11-кп/777/288/17 яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою спеціальною освітою, одружений, в порядку ст. 89 КК України не судимий

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст.ст. 75,76 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди 10 000 грн. ( десять тисяч гривень ). В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Речові докази та процесуальні витрати по справі відсутні.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у виді особистого зобов`язання.

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним в тому, що 23.12.2015 року о 15:00 годині в м. Мукачево по вул. Г. Петрова, 8, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, почав безпричинно здійснювати удари кулаком по належному оперуповноваженому сектору карного розшуку Мукачівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області лейтенанту поліції ОСОБА_9 автомобілю марки Daewoo Sens, дорожній номерний знак НОМЕР_1 . На законну вимогу працівника поліції, який під час виконання своїх службових обов`язків, за дорученням слідчого здійснював подвірний обхід за адресою м. Мукачево вул. Г.Петрова, 8 припинити протиправні дії обвинувачений ОСОБА_7 не відреагував та наніс ОСОБА_9 удар рукою зажатою в кулак в область грудної клітини та черевної порожнини, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження, що згідно висновку експерта №37/16 від 22.01.2016 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я і стійку втрату працездатності.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 просить скасувати вирок Мукачівського міськрайонного суду від 28.02.2017 року в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 та постановити свій вирок, яким засудити ОСОБА_7 до реальної міри покарання у виді 5 років позбавлення волі. При цьому порушує питання про повне задоволення цивільного позову потерпілого в розмірі 100 000 гривень. Вважає призначене судом першої інстанції покарання надто м`яким та таким, що не відповідає тяжкості вчиненого правопорушення та особі обвинуваченого. Вказує на те, що особі, яка вчинила злочин повинно бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і запобігання новим злочинам. На думку апелянта суд першої інстанції не обґрунтував своє рішення в частині звільнення від відбування покарання обвинуваченого та не врахував, що ОСОБА_7 зловживає спиртними напоями, тривалий час ніде не працює, згідно показів брата в нього бувають зриви, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, шкоду не відшкодував та після вчиненого діяння тривалий час ухилявся від досудового слідства, не сприяв встановленню істини у справі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілого на підтримання поданої апеляційної скарги , думку обвинуваченого та його захисника, який вважають вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, промову прокурора, який вважає апеляційну скаргу безпідставною, а призначене обвинуваченому покарання за своїм видом та розміром справедливим, перевіривши та дослідивши матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що досудове розслідування і судовий розгляд проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України. Викладені у вироку висновки про винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України за обставин, зазначених у вироку ґрунтуються на зібраних доказах, які відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і ніким із учасників кримінального провадження не оскаржуюються.

Діяння обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано правильно за ч. 2 ст. 345 КК України, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Згідно п.4 ч.1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Частина 1 ст. 421 КПК України передбачає, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю скасувати неправильне звільнення від відбування покарання, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нею нових злочинів.

Разом з тим, як правильно зазначено в апеляційній скарзі потерпілого, судом при вирішенні питання про звільнення від відбування покарання з випробуванням обвинуваченого не у повній мірі враховано: тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного і його ставлення до вчиненого, те що вчиненим злочином потерпілому спричинено тілесні ушкодження при виконанні ним службових обов`язків та завдано моральної шкоди, яку потерпілий, не зважаючи на значний час з моменту скоєння діянь, не відшкодував і намірів відшкодовувати не мав.

Ухвалюючи рішення про призначення ОСОБА_7 покарання суд належним чином не мотивував, які саме обставини провадження або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що приводять до висновку про можливість його виправлення без відбування покарання і дають підстави для застосування вимог ст. 75 КК України. Суд не навів у вироку переконливих доводів про доцільність звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, а лише послався на обставини, що пом`якшують його покарання визнання вини , щире розкаяння у вчиненому.

Щире каяття характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. Колегією суддів враховується, що обвинувачений жодних дій щодо відшкодування завданої його діями моральної шкоди не вживав. Визнання ОСОБА_7 своєї вини носить формальний характер без щирого жалю з приводу скоєного та осуду своєї поведінки .

Крім того, з встановлених судом першої інстанції обставин кримінального правопорушення, які не оспорюються жодною стороною кримінального провадження, обвинувачений під час вчинення злочину, перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Отже, висновок суду щодо звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, в тому числі з урахуванням його попередньої соціальної поведінки та посередньої характеристики, свідчить про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості, таке покарання не можна вважати достатнім для виправлення ОСОБА_7 і попередження вчинення ним нових злочинів, а тому вирок суду в частині призначення йому покарання підлягає скасуванню.

Одночасно, апеляційний суд враховує положення ч.2 ст. 404 КПК України відповідно до якої суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого . Колегія суддів приходить до висновку , що суд першої інстанції визначаючи покарання , а саме: призначивши найбільш суворий вид покарання у максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.345 КК України свого рішення не вмотивував.

У ході апеляційного розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочину визнав повністю.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нею нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який класифікується за ст. 12 КК України, як злочин середньої тяжкості, суспільну небезпечність вчиненого діяння ; особу винного та його попередню соціальну поведінку, який за місцем проживання характеризується посередньо, не має утриманців, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває ; за наявності обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд врахувавши , що ОСОБА_7 , вину у вчиненому визнав повністю , заявив наміри про часткове відшкодування потерпілому шкоди, з часу скоєння злочину пройшов значний час , за період якого обвинувачений не вчиняв інших правопорушень , приходить до переконання про можливість призначення йому покарання у виді обмеження волі у розмірі наближеному до мінімального - 1 рік 2 місяці , передбаченого санкцією ч.2 ст. 345 КК України, яке колегія суддів вважає необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого та справедливим.

Одночасно , апеляційний суд вважає, що з врахуванням тяжкості злочину, конкретних обставин справи, наслідків вчиненого злочину, обставини, що обтяжує покарання, що ОСОБА_7 є особою суспільно-небезпечною і його виправлення не можливе без ізоляції від суспільства .

Крім того, колегія суддів вважає , що суд першої інстанції належним чином вмотивував свої висновки щодо розв`язання заявленого потерпілим цивільного позову про відшкодування завданої моральної шкоди з урахуванням засад розумності та справедливості , а тому апеляційна скарга в цій частині не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 420, 421 КПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

апеляційну скаргу потерпілого задовольнити частково .

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.02.2017 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 2 ст. 345 КК України 1 (один) рік 2 (два) місяці обмеження волі.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.

В решті вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.02.2017 року залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення його апеляційним судом, а засудженим , який тримається під вартою ,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: