АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №640/1481/17 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/790/2170/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.121 КК України
УХВАЛА
Іменем України
07 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

обвинуваченої - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Київського районного суду м. Харкова від 17.07.2017р. відносно ОСОБА_9 , -

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Борова Готвальдівського району Харківської області, громадянка України, із середньою спеціальною освітою, раніше не судима, мешкає за адресою: АДРЕСА_1
засуджена за ч.1 ст.121 КК України до 5 (п`ять ) років опозбавлення волі.
З урахуванням ст.ст.75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3(три) роки.
Згідно вироку, 17.09.2016р. приблизно о 19год. 30хв., ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем проживання та реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, протиправно, маючи умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, в ході сварки з ОСОБА_7 , тримаючи у правій руці ніж, нанесла ним ОСОБА_7 один удар в ліву верхню бокову область корпусу тіла, внаслідок чого, заподіяла останньому колото-різане поранення лівої половини грудної клітини, що проникає у плевральну порожнину з ушкодженням лівої легені, яке супроводжувалося внутрішньоплевральним крововиливом, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження по критерію небезпеки для життя в момент заподіяння.
В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи встановлені фактичні дані та кваліфікацію, просить вирок скасувати з підстав неправильного застосування закону України, який не підлягає застосуванню, а саме через без підставне звільнення від покарання на підставі ст.75 КК України, що потягло невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді 7 років позбавлення волі.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта в підтримку поданої апеляції та інших учасників судового провадження, які просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Як вбачається з вироку суду (т.2 а.с.56-61), фактичні обставини справи встановлені у загальному порядку на підставі досліджених у суді доказах.

Так як, судом встановлено, що ОСОБА_9 умисно завдала тяжке тілесне ушкодження то суд вірно кваліфікував ці її дії за ч.1 ст.121 КК України мотивувавши своє рішення в цій частині і з даною кваліфікацією погоджуються всі учасники судового провадження.

Виходячи з вищевикладеного, перевіряючи апеляційні доводи, колегія суддів виходить з того, що відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів

Згідно ч.1 ст.75 КК України суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_9 , суд першої інстанції врахував: ступінь тяжкості скоєного нею злочину, який, відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів та всі обставини по справі в їх сукупності; особу обвинуваченої, яка до цього не притягувалась до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання за яким характеризується задовільно, за відомостями слідчого ізолятора характеризується задовільно, неодружена, працездатна, однак ніде не працю, має синдром залежності від вживання алкоголю (т.1 а.с.149-156, т.2 а.с.14, 50).
Обставиною, яке пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття, а вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння обставиною, яка обтяжує покарання.
При цьому, враховуючи приведені обставини, позицію потерпілого, який просив призначити покарання не пов`язане із позбавленням волі, ті обставини, що в момент події потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння, суд на підставі вищенаведеного, дійшов до переконання про можливість виправлення і перевиховання цієї обвинуваченої без ізоляції від суспільства тобто про застосування до неї положень ст.ст.75,76 КК України.
Таке обґрунтування, застосування ст.75 КК України, колегія суддів вважає таким, що в цілому відповідає вимогам процесуального закону, оскільки з роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» згідно яких рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Разом з цим, на підтримку рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що сам потерпілий в апеляційному суді пояснив причини такої поведінки падчерці тим, що перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння він спровокував конфлікт з ОСОБА_9 але зараз вони продовжують жити одною сім`єю і підтримують один одного.
Поряд з цим, поведінка ОСОБА_9 після вчинення злочину, яка активно оказувала допомогу потерпілому і після її звільнення з під варти влаштувалась на роботу переконують колегію суддів у правильності висновків суду першої інстанції щодо застосування до цієї обвинуваченої ст.75 КК України.
Виходячи з цього, колегія суддів вважає, що районний суд правильно застосував положення ст.75 КК України до обвинуваченої, а призначене їй покарання, не можна вважати явно несправедливим у розумінні ст.414 КПК України.

Крім того, строк попереднього ув`язнення з 19.09.2016р. по 17.07.2017р. та призначений тривалий іспитовий строк, на думку колегії суддів, відіграє достатній виховний вплив на ОСОБА_9 для її виправлення без відбування призначеного їй покарання.
Звідси, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Харкова від 17.07.2017р. відносно ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді