АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа 648/1622/17 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/791/895/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія умовно-дострокове звільнення
У Х В А Л А
іменем України
13 листопада 2017 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 03 серпня 2017 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Донецької області, Артемівського району, с. Никифорівка, мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, раніше не судимого, засудженого: 16.03.2015 року Голопристанським районним судом Херсонської області за ст. 246, ст. 263 ч.1, 70 КК України на 3 роки позбавлення волі,
початок строк: 16.03.2015 року, кінець строку: 16.02.2018 року, -

в с т а н о в и л а:
Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд в ухвалі зазначив, що засуджений відбуває покарання за скоєння тяжкого злочину, має позов, який добровільно не погашає, при цьому, хоча має 3 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці, проте працював лише із серпня по грудень 2016 року, має 3 стягнення, на заходи виховного характеру реагує не завжди вірно, виконує вимоги встановленого режиму відбування покарання тільки під контролем, згідно висновку з характеристики, засуджений не довів свого виправлення. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_7 лише намагається стати на шлях виправлення, його поведінка та ставлення до праці не є сумлінними, що дає підстави для відмови в задоволенні клопотання засудженого.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, вказує, що в судовому засіданні не було встановлено всіх обставин справи. Зазначає, що виконавчий лист про відшкодування шкоди за вироком до установи не надходив. Крім того, суд не врахував, він має 4 заохочення, на сьогодні стягнення погашені у встановленому законом порядку, працевлаштований, дотримується режиму відбування покарання, щиро розкаюється у вчиненому злочині. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову ухвалу, якою звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.

Заслухавши доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, думку прокурора, яка просила апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення, у дебатах прокурор залишилася на своїй попередній позиції, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Судом при розгляді клопотання дотримано вищевказаних вимог закону в повному обсязі.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі засудженого, були предметом розгляду в суді першої інстанції та свідчать про те, що він лише намагається стати на шлях виправлення.
Як убачається з матеріалів провадження та наданої характеристики, за весь період відбування покарання в державній установі «Дар`ївська виправна колонія № 10» засуджений ОСОБА_7 зарекомендував себе посередньо, має 3 стягнення за порушення вимог режиму утримання, які погашені згідно чинного законодавства, має 3 заохочення від адміністрації установи за сумлінну поведінку та ставлення до праці, у цей момент працевлаштований за власним бажанням без оплати за працю на банно-пральному комплексі, приймає участі у роботах по благоустрою відділення та прилеглої території колонії під контролем. Підтримує стосунки із засудженими різної спрямованості. На заходи виховного впливу реагує не завжди вірно. Згідно вироку, маєпозов про відшкодування шкоди у сумі 11 641, 68 грн., але виконавчий лист до бухгалтерії установи не надходив, зусиль до відшкодування шкоди не докладає.

Згідно висновку адміністрації установи, засуджений ОСОБА_7 під час відбування покарання не довів свого виправлення, так як виконує вимоги встановленого режиму відбування покарання тільки під контролем.

Зважаючи на те, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, колегія суддів не може прийняти до уваги твердження засудженого ОСОБА_7 про те, що він довів своє виправлення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

Його посилання на те, що він працевлаштований, наявність у нього заохочень, дотримання вимог режиму, визнання вини у вчиненні злочину та щире каяття, не є такими, що доводять факт його виправлення, враховуючи дані про особу засудженого ОСОБА_7 в цілому за весь час відбування покарання, якому 16.08.2016 року було відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким як такому, що не став на шлях виправлення, а 16.02.2017 року йому було відмовлено в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання як такому, що не довів свого виправлення.

Виконання ним вимог установленого режиму відбування покарання тільки під контролем, не виявлення бажання про відшкодування шкоди за вироком, жодним чином не свідчать про те, що засуджений довів своє виправлення.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення, є обґрунтованим.

Порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання засудженого, не встановлено.

Підстав для скасування ухвали суду першої та задоволення клопотання ОСОБА_7 , як про це ставиться питання апелянтом, колегія судів не знаходить, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 03 серпня 2017 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4
Згідно з оригіналом
Копія ухвали оформлена 14 листопада 2017 року
Ухвала набрала законної сили 13 листопада 2017 року

Суддя Апеляційного суду
Херсонської області ОСОБА_2