Справа № 716/1959/17
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2018 року Заставнівський районний суд Чернівецької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Заставна кримінальне провадження за № 0000048 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, не працюючого, одруженого, раніше не судимого

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_4 25.02.2017 року приблизно о 19 год. 30 хв. перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи транспортним засобом марки ВАЗ-2103 державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись в населеному пункті с. Задубрівка Заставнівського району Чернівецької області автодорогою з гравійно-піщаним покриттям сполученням с.Задубрівка Горішні Шерівці в напрямку с. Горішні Шерівці Заставнівського району Чернівецької області не врахував дорожню обстановку, проявив самовпевненість в своїх діях, не переконавшись, що це буде безпечним, не обрав безпечну швидкість руху, не правильно застосував прийоми керування, в результаті чого здійснив наїзд лівою передньою частиною керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_6 , яка рухалась по узбіччю лівої проїжджої частини дороги у попутному напрямку та знаходилась на лівій стороні від автомобіля, після чого зник з місця події у невідомому напрямку. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому правого стегна на межі в/з та с/з зі зміщенням, струс головного мозку, рваної рани ділянки голови, які у відповідності до висновку експертизи №101 від 27.04.2017 року відносяться: закритий перелом правого стегна на межі в/з та с/з зі зміщенням до середнього ступеня тяжкості, як такі що призвели до тривалого розладу здоров`я; струс головного мозку, рвана рана ділянки голови до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 , який керував автомобілем марки ВАЗ-2103 в даній дорожньо-транспортній ситуації не відповідають вимогам п.п. 31.1 та 31.4.1 (а), 12.2, 12.3 та 19.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 року та введених в дію з 01.01.2002 року, а саме

1.5. дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

2.3. для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б). бути уважним, стежити за дорожньою обстановку, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

2.9 водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин;

12.2. у темну пору добу та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги;

12.3. у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

19.1. у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої: на всіх механічних транспортних засобах фари ближнього (дальнього) світла.

31.1. технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе в інкримінованому діянні визнав повністю, підтвердив обставини вчиненого кримінального правопорушення відповідно до пред`явленого обвинувачення та пояснив, що дійсно, він 25.02.2017 року керуючи транспортним засобом марки ВАЗ 2103 не врахувавши дорожню обстановку здійснив наїзд на потерпілу ОСОБА_6 . В той день вживав спиртні напої. Зазначив, що щиро кається у скоєному, зробив для себе відповідні висновки. Частково відшкодував потерпілій кошти на лікування. Цивільний позов заявлений прокурором визнає. Просив суд застосувати відносно нього Закон України «Про амністію».

Захисник ОСОБА_5 підтримав клопотання про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 Закону України «Про амністію в 2016 році», оскільки останній раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та здійснює догляд за непрацездатною матір`ю.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні вказала, що 25.02.2017 року повертаючись додому та рухаючись по узбіччю в с. Задубрівка почула сильний шум по заду. Однак повернувшись її відкинуло від удару, як їй стало пізніше відомо від автомобіля, яким керував ОСОБА_4 . Зазначає, що на даний час вона потребує лікування та реабілітації у зв`язку з завданими тілесними ушкодженнями. Вважає, що обвинувачений повинен понести відповідальність за вчинене порушення, з метою усвідомлення своїх протиправних дій та недопущення їх в майбутньому.

Представник потерпілої ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначив, що незважаючи на визнання вини обвинуваченим останній в потерпілої вибачення не просив. Вважає, що ОСОБА_4 необхідно позбавити права керування транспортними засобами терміном на 3 роки.

Вислухавши думки сторін кримінального провадження, приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 не оспорює фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності його позиції, тобто визнання ним вини не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, суд в порядку ч. 3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорювалися, і обмежився допитом обвинуваченого, потерпілого, дослідженням матеріалів кримінального провадження та документів, що характеризують особу обвинуваченого.

Таким чином, всі зібрані по кримінальному провадженню докази повністю підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження і суд вважає, що його дії за цією статтею кваліфіковані правильно.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, що воно відноситься згідно ст. 12 КК України до злочину невеликої тяжкості; наслідки, які наступили; що він повністю визнав свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні, своїми показами сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся в скоєному, добровільне відшкодування матеріальних витрат понесених на лікування потерпілої, що судом визнаються як обставини, які пом`якшують його покарання; обставини скоєння кримінального правопорушення, а також особу винного, що він раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, його молодий вік, працює не офіційно. Суд вважає, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства та покарання належить призначити у виді штрафу у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений ним злочин без позбавлення права керування транспортним засобом.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому, судом визнається вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того судом враховано досудова доповідь Заставнівського районного сектору з питань пробації, відповідно до якого рекомендовано не застосовувати до обвинуваченого ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі чи обмеження волі.

Обвинувачений ОСОБА_4 подав до суду клопотання, в якому просить звільнити його від відбування покарання на підставі п. "є" ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він має на утриманні матір ОСОБА_8 , яка досягла 70 річного віку, та яка немає інших дітей, які б могли здійснювати за нею догляд, а злочин в якому він обвинувачується відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості і вчинений ним до набрання чинності закону України «Про амністію у 2016 році».
Прокурор в судовому засіданні не заперечив щодо застосування амністії відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .
Відповідно до ч.2 ст.86 КК України, законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Згідно до ч.ч.1, 2 ст.1 Закону України "Про застосування амністії в Україні" - амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
Як зазначено в ст.3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом стосовно кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання. Установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
07.09.2017 р. набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 р. № 18 10-VIIІ. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.
Відповідно до ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою прокурора, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.
Відповідно до п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, який набрав чинності 07.09.2017 року, звільнити від покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: п. «є» - які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи двох батьків, які досягли 70-річного віку або визнанні інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_4 вчинив злочин середньої тяжкості до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016 року, який набрав чинності 07.09.2017 року, має матір ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою проживає та здійснює догляд у зв`язку з престарілим віком, що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 , виданого 10.09.1984 року Г.Шерівецькою сільською радою Заставнівського району Чернівецької області, актовий запис №44 та довідки Задубрівської сільської ради за №45 від 25.01.2018 року, № 71 від 01.02.2018 року.
Обставин, які б перешкоджали застосуванню амністії, відповідно до ст.9, ст.13 Закону України «Про амністію у 2016 році», ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» судом не встановлено.
Таким чином, беручи до уваги, що ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, має матір, яка досягла 70-річного віку, відсутні, визначені статтею 9, 13 вказаного Закону та статтею 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" підстав за яких амністія до нього не може бути застосована, а також те, що обвинувачений дав згоду на застосування амністії, суд дійшов висновку про необхідність прийняття рішення про застосування амністії до ОСОБА_4 на підставі пункту «є» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 № 1810-VIII, який набрав чинності 07.09.2017 р.
Також прокурором Кіцманської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту охорони здоров`я Чернівецької ОДА подано позовну заяву до ОСОБА_4 про відшкодування збитків, заподіяних лікуванням особи, потерпілої від злочину, понесених на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_6 в сумі 15749 грн. Даний позов підлягає задоволено з тих підстав, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України доведена та в судовому засіданні знайшло своє підтвердження те, що потерпіла проходила стаціонарне лікування в Обласній комунальній установі «Лікарня швидкої медичної допомоги», на що були витрачені кошти, що підтверджується довідкою вищезазначеної установи від 14.12.2017 року № 2401, тому у відповідності до ст.1206 ЦК України обвинувачений ОСОБА_4 повинен відшкодувати витрати на лікування потерпілої в повному обсязі.
Долю речових доказів по справі суд вирішує у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 визнати винним за ст. 286 ч. 1 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень в дохід держави без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі п. «Є» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016 року, який набрав чинності 07.09.2017 року
Цивільний позов заявлений прокурором в інтересах держави в особі Департаменту охорони здоров`я Чернівецької ОДА до ОСОБА_4 - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Департаменту охорони здоров`я Чернівецької ОДА (р/р 0001 ГУДКС в Чернівецькій області, МФО 856135) витрати медичної установи на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення в сумі 15749 гривень.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 1055, 52 грн. витрат на проведення авто технічної експертизи.
Речовий доказ по справі, а саме автомобіль марки «ВАЗ - 2103» д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходиться на території Заставнівського ВП Кіцманського ВП ГУ НП в Чернівецькій області та уламки від вказаного автомобіля, які перебувають в камері схову речових доказів повернути ОСОБА_4 .
Накладений ухвалою слідчого судді Заставнівського районного суду Чернівецької області від 01.03.2017 року арешт на автомобіль марки «ВАЗ - 2103» д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_9 - скасувати.
На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Заставнівський районний суд Чернівецької області.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні при ухваленні вироку, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя ОСОБА_1