Справа № 1914/2357/12
П О С Т А Н О В А

05 липня 2013 року Теребовлянський районний суд

Тернопільської області в складі:

головуючого судді Малярчука В.В.

при секретарі Зіньковській Н.Д.

з участю прокурора Никеруя А.С.

захисника ОСОБА_1

представника потерпілого ОСОБА_2Я

під час розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Теребовлі кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого 19 квітня 2011 року Теребовлянським районним судом за ч. 4 ст. 27- ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 369, ч. 1 ст. 190 КК України до штрафу у розмірі 3400 грн. 00 коп. та 02 березня 2012 року постановою Теребовлянського районного суду змінено покарання у виді штрафу у розмірі 3400 грн. 00 коп. на 200 годин громадських робіт,

за ч. 1 ст. 289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Проведеним по справі досудовим розслідування встановлено, що 23 червня 2012 року, зранку, ОСОБА_3 зустрів свого знайомого ОСОБА_4 Упродовж дня вони разом відвідували розважальні заклади, де проводили своє дозвілля та куди підїжджали автомобілем НОМЕР_1, що належав ОСОБА_5, та ринкова вартість якого становила 11 186 грн.

Приблизно о 17.45 год. у вказаний день, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 вказаним автомобілем проїхали у магазин, що поряд із цегельним заводом м. Теребовля та прибули на відрізок ґрунтової дороги, що веде в напрямку розташування глиняного картеру м. Теребовля та разом вийшли із салону автомобіля. Тоді ОСОБА_5 не бажаючи більше спілкуватись з ОСОБА_3 наказав останньому йти додому, а сам приєднався до іншої компанії, яка проводила своє дозвілля в лісі за столиком, приблизно за 15-20 м. по відношенню до зупинки вказаного автомобіля. А також попередньо дозволив двом малолітнім дітям 2-х річного та 6-ти річного віку, зі згаданої компанії, послухати музику в салоні належного йому автомобіля.

Однак, у вказаний час, приблизно о 18 год., в ОСОБА_3 виник раптовий задум незаконно заволодіти автомобілем НОМЕР_1, що перебував у незачиненому стані з метою прокататися на ньому.

Реалізуючи свій раптово виникнувший злочинний намір, направлений на скоєння даного злочину, ОСОБА_3М,, знаходячись в стані алкогольного сп'яніння, діючи умисно, сів у вищевказаний автомобіль, та завів двигун, ключем, що знаходився поряд із важелем перемикання передачами.

Після цього, ОСОБА_3М отримавши можливість керувати даним автомобілем, незаконно, не маючи ніякого права на розпоряджання чи керування даним автомобілем, ігноруючи волю законного користувача даного транспортного засобу, в даному випадку ОСОБА_5, почав здійснювати рух на ньому. В подальшому ОСОБА_3 поїхав вказаним автомобілем в напрямку глиняного карєру та через приблизно 300 м., після початку свого руху, висадив з салону автомобіля малолітніх дітей та знову продовжив свій рух, однак проїхавши близько 1 км., в загальному, та не маючи практичних навичок водіння, з'їхав з дороги та зіткнувся з деревом, тобто скоїв дорожньо-транспортну пригоду, чим заподіяв механічні пошкодження автомобіля.

У судовому засіданні підсудний ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_1 заявили клопотання про направлення кримінальної справи на додаткове розслідування у звязку з наявністю істотної неповноти та неправильності досудового слідства, які не можуть бути усунуті в судовому засіданні, зіславшись на мотиви викладені у письмовому клопотанні долученому до матеріалів справи.

Суд, у стадії судового слідства, заслухавши думку прокурора, підсудного ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_1, потерпілого ОСОБА_5, вважає, що дану кримінальну справу слід направити на додаткове розслідування у звязку з наявністю істотної неповноти та неправильності досудового слідства, які не можуть бути усунуті в судовому засіданні, виходячи з наступних міркувань.

Так, відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 11 лютого 2005 року № 2 Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальної справи на додаткове розслідування, повернення справи на додаткове розслідування зі стадії судового розгляду справи допускається лише з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства. Досудове слідство визнається неповним, якщо під час його провадження всупереч вимог статей 22 і 64 КПК не були досліджені або були поверхнево чи однобічно досліджені документи, речові та інші докази для правильного вирішення справи.

Для доказування цього, в порушення ст. 22 КПК України(редакція 1960 року), органом досудового слідства не з'ясовано ряд обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи.

Також, у відповідності до п.п. 1, 2 ст. 64 КПК України (редакція 1960 року) при провадженні досудового слідства, дізнання і розгляді кримінальної справи в суді підлягають доказуванню подія злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину), винність обвинуваченого у вчиненні злочину і мотиви злочину.

Обвинувачення ОСОБА_3 предявлено неконкретне і ґрунтується на свідченнях потерпілого ОСОБА_5 Водночас, в ході судового слідства потерпілим ОСОБА_5 неодноразово давались непослідовні, нелогічні свідчення щодо подій 23 червня 2012 року, які мали місце протягом дня та з участю підсудного ОСОБА_3 Так, останній відразу заявляв, що взагалі не знає ОСОБА_3, не зустрічався в цей день до 18 години з ним ( т. 1, а.с.18-23, 51-52), що двоє дітей попросились піти в автомобіль послухати музику після приїзду в ліс ( т. 1, а.с. 51-52 протокол допиту потерпілого), потім що уже знає ОСОБА_3, провів з ним час цілий день, двоє дітей уже їхали з ним в автомобілі ( т. 1, а.с. 83-84 ставка віч-на-віч, т. 1, а.с. 85-86). Також, показання потерпілого ОСОБА_5 дані ним у судовому засіданні значною мірою різняться з показаннями даними ним під час досудового розслідування.

Обвинувальний висновок не відповідає вимогам ст. 223 КПК України, а саме в її резолютивній частині не зазначено, за якою статтею та частиною Кримінального кодексу України обвинувачується ОСОБА_3, а також що він вчинив злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту, яке не має відношення до скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, згідно до якого йому предявлено обвинувачення. Також, органом досудового слідства не вказано та не додано до матеріалів справи вироку Теребовлянського районного суду від 19 квітня 2011 року, яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 4 ст. 27-ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 369, ч. 1 ст. 190 КК України до штрафу у розмірі 3400 грн. 00 коп. Не додано до матеріалів справи оригіналу постанови Теребовлянського районного суду від 02 березня 2012 року (т.1 а.с. 154). Не вказано та не додано до матеріалів справи довідки КВІ Теребовлянського РВ УМВСУ в Тернопільській області про відпрацювання ОСОБА_3 200 годин громадських робіт встановлених постановою Теребовлянського районного суду від 02 березня 2012 року, що перешкоджає суду у повній мірі дослідити обставини, що характеризують особу підсудного та призначити покарання, необхідного й достатнього для виправлення ОСОБА_3, відповідно до статей 50, 65 КК України.

Органами досудового слідства не обґрунтовано не приділено уваги обставинам отримання ОСОБА_3 тілесних ушкоджень під час подій 23 червня 2012 року, механізму їх утворення, локалізації, хоча це необхідно було зробити для спростування показань ОСОБА_3 щодо його побиття потерпілим ОСОБА_5 та його друзями. Вказані обставини свідчать, що досудове слідство проводилось однобоко, з явно обвинувальним нахилом відносно ОСОБА_3 У підтвердження вказаного слід зазначити, що на досудовому слідстві не призначалось судово-медична експертиза для встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень у ОСОБА_3

Також, на досудовому слідстві не проведені ставки віч-на-віч між потерпілим ОСОБА_5 та свідками для усунення протиріч в їх показах та встановлення дійсних обставин справи. Так, показання свідків ОСОБА_6М.(т. 1, а.с. 53-55), ОСОБА_7І.(т. 1, а.с. 56-58) дані ними на досудовому розслідуванні частково заперечуються їх показаннями даними у судовому засіданні. Натомість, повністю заперечуються їх показання щодо перебування малолітніх дітей ОСОБА_6 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у салоні викраденого ОСОБА_3 автомобіля, показаннями свідка ОСОБА_8Р.(т. 1, а.с. 61-63), який підчас досудового розслідування та у судовому засіданні дав показання, що малолітній син ОСОБА_6 ОСОБА_5 під час викрадення вказаного автомобіля був разом із матірю ОСОБА_6 на галявині. Також, допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 донька свідка ОСОБА_6М та молодша сестра свідка ОСОБА_7 у судовому засіданні дала показання, що вона була відсутня під час викрадення автомобіля 23 червня 2012 року на галявині, де святкувалося день народження свідка ОСОБА_7, так як відвела додому своїх молодших братів ОСОБА_5 та Юрія та молодшу сестру ОСОБА_6, а про подій щодо викрадення автомобіля дізналася лише у вечері того ж дня, удома.

Не допитано в ході досудового слідства інших свідків та учасників подій : ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, також вказаних свідків не виявилося можливим допитати у судовому засіданні, так як органами досудового слідства не здійснено приводу вказаних свідків у судове засідання (т. 1, а.с. 344, 238, т.2, а.с. 19, 23, 28).

Не встановлено осіб чоловічої статі з м. Тернополя, які приїхали на автомобілі ВАЗ-2106, кофейного кольору, не допитано ОСОБА_13, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4, який зі слів ОСОБА_3 проходив біля автомобіля ВАЗ 2103, д.р.н.04951ТІ, коли ОСОБА_3 розпочинав по вказівці ОСОБА_5 рух автомобілем.

Не проведено відтворення обстановки та обставин події з участю вище зазначених осіб.

Не проведено слідчого експерименту з участю потерпілого, обвинуваченого з залученням транспортного засобу на предмет знаходження автомобіля ВАЗ 2103, чи можливо його було побачити з місця святкування, встановлення часу за який вказаний автомобіль подолав відстань вказану у план-схемі до протоколу огляду місця події (т.1, а.с.9), ймовірної швидкості руху для підтвердження або спростування свідчень потерпілого, обвинуваченого та свідків події.

Також, не проведено авто-технічних-трасологічних експертиз з метою встановлення чи спростування обставин заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_3 механізму їх утворення та локалізації підчас зіткнення автомобіля із деревом, ймовірної швидкості руху автомобіля.

Не проведено детального огляду місця події з описом заглиблень в місці знаходження транспортного засобу, ширини проїзної частини дороги.

Не виконано окреме доручення в порядку ст. 114-1 КПК України (редакція 1960 року) органом дізнання та досудовим слідством (а.с.23, 76) : не проведено освідчення на стан алкогольного спяніння ОСОБА_5 , не проведено інших слідчих дії для встановлення істини по справі.

Відповідно до вимог ст. 132 КПК України (редакція 1960 року) органи досудового слідства в постанові про притягнення як обвинуваченого повинні зазначати поряд з іншими обставинами спосіб вчинення злочину, його наслідки, форму вини і мотиви. Ці вимоги закону в даній справі не виконано.

Так, у постанові про притягнення ОСОБА_3 як обвинуваченого, так само і у обвинувальному висновку не зазначено мотивів скоєння ОСОБА_3 злочину, а не встановлення мотивів скоєння злочину не дає суду можливості зробити висновок про наявність у діях підсудного ОСОБА_3 ознак складу злочину.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 р. Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Наведене вище свідчить, що досудове розслідування у даній справі проведено неповно та поверхнево, а тому суд вважає за необхідне повернути справу на додаткове розслідування, скільки в судовому засіданні неможливо усунути встановлену неповноту та неправильність досудового слідства.

При новому розслідуванні справи необхідно перевірити обставини та усунути неповноту досудового слідства, зазначені в мотивувальній частині постанови суду, вжити всіх передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного дослідження обставин справи з дотриманням вимог кримінально - процесуального закону, доказам у справі дати належну оцінку і, залежно від установленого, вирішити питання щодо винуватість особи у вчиненні злочину.

Керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст. 22, 64, 114-1, 132, 246, 281 КПК України (редакція 1960 р.), п. п. 8, 9, постанови Пленуму Верховного Суду України від 11 лютого 2005 року № 2 Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальної справи на додаткове розслідування, п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №. 9 Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_3 у скоєні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України направити прокурору Теребовлянського району для проведення додаткового розслідування, у звязку з наявністю істотної неповноти та неправильності досудового слідства, які не можуть бути усунуті в судовому засіданні.

Обраний підсудному ОСОБА_3 запобіжний захід підписку про невиїзд з постійного місця проживання, залишити без змін.

На постанову може бути подана апеляція до апеляційного суду Тернопільської області через Теребовлянський районний суд протягом семи діб з дня її винесення.

ГОЛОВУЮЧИЙ МАЛЯРЧУК В.В.