Справа № 713/2065/15-к
Провадження № 51-563 км17
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів Касаційного кримінального суду
Верховного Суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК,
в с т а н о в и л а:
У касаційній скарзі, як убачається з її змісту, захисник ОСОБА_7 просить на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, скасувати постановлені щодо ОСОБА_6 судові рішення і закрити кримінальне провадження. Суть доводів захисника зводиться до того, що:ОСОБА_6 є власником майна, викрадення якого йому інкримінується; судовий розгляд здійснено неповно; місцевий суд не дав належної оцінки зібраним доказам і за відсутності достатніх фактичних даних для доведеності винуватості засудженого незаконно постановив обвинувальний вирок. Також, на думку скаржника, суд вийшов за межі пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, оскільки з повідомлення про підозру вбачається, що потерпілим у справі є ОСОБА_8 , а в обвинувальному акті вказано іншу особу - ОСОБА_9 . За твердженням захисника, апеляційний суд, формально здійснивши перегляд, не зважив на допущені порушення, не усунув їх і безпідставно залишив без змін оспорюване рішення.
Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду. Клопотань про його відкладення не надходило.
За вирокомВижницького районного суду Чернівецької області від 24 жовтня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн., і має бути стягнуто у дохід держави.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат у провадженні.
Судом ОСОБА_6 визнано винуватим у крадіжці, вчиненій за обставин, викладених у вироку.
Як установив суд, 24 червня 2015 року о 22.40 год. ОСОБА_6 , перебуваючи на території господарства ОСОБА_10 на АДРЕСА_2 , таємно викрав три рулони металевої сітки, яка належить ОСОБА_9 , чим заподіяв потерпілому матеріальної шкоди на суму 1494,80 грн.
Апеляційний суд Чернівецької області ухвалою від 26 грудня 2016 року залишив без змін вирок щодо ОСОБА_6 ..
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав необгрунтованими заявлені касаційні вимоги, перевіривши матеріали провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. На будь-яких інших підставах суд касаційної інстанції не вправі скасувати чи змінити оскаржувані рішення.
У поданій касаційній скарзі захисник, серед іншого, посилається на неповноту судового розгляду, не погоджується з установленими у вироку фактичними обставинами кримінального провадження, тоді як у силу ст. 433 КПК їх перевірка до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесено.
Разом із тим, у результаті касаційного перегляду було встановлено, що висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у крадіжці майна ОСОБА_9 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні й безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами.
Зокрема, такого висновку місцевий суд дійшов на підставі аналізу: показань законного представника потерпілого ОСОБА_8 , який пояснив, що його син ОСОБА_9 є власником земельної ділянки, огорожу з якої він зняв і переніс на зберігання до подвір`я ОСОБА_10 , звідки огорожу (сітку) було викрадено; показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 щодо обставин подій; фактичних даних, що містяться у протоколах добровільної видачі, огляду (предметів), а також у висновках криміналістичної експертизи металів і сплавів від 6 квітня 2016 року № 402 та товарознавчої експертизи від 6 липня 2017 року № 401, зміст яких докладно відображено у вироку. При цьому не залишилися без оцінки суду твердження засудженого та його захисника про те, що ОСОБА_6 є власником сітки. Навпаки, таку версію сторони захисту суд перевірив і умотивовано спростував у вироку.
Ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості й достовірності, місцевий суд обгрунтовано вирішив, що ці дані в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_6 .
Упродовж розгляду справи зазначений суд, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмету доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обгрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину проти власності. Усупереч посиланням у касаційній скарзі фактичні дані, які покладено в основу вироку та на яких грунтується обвинувачення засудженого, отримано в порядку, визначеному КПК, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК є доказами у кримінальному провадженні. Переконливих аргументів, які би свідчили про протилежне, та про істотне порушення судом приписів ст. 94 цього Кодексу захисником не наведено.
Не заслуговують на увагу і твердження захисника ОСОБА_7 стосовно того, що суд при розгляді справи вийшов за межі предявленого ОСОБА_6 обвинувачення. За змістом ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Як убачається з обвинувального акта, потерпілим у цьому провадженні є ОСОБА_9 , і суд визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні крадіжки майна саме цього потерпілого. Отже суд не порушив приписів згаданої норми права.
Виходячи з установлених фактичних обставин кримінального провадження, суд правильно кваліфікував діяння ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 185 КК.
Призначене засудженому покарання є справедливим, відповідає його меті й загальним засадам, визначеним у статтях 50, 65 КК.
Крім того, аналогічні за змістом доводи, викладені у касаційній скарзі захисника ОСОБА_7 , були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. Зазначені доводи, наведені в апеляційній скарзі захисника засудженого, цей суд належним чином розглянув і, визнавши їх неприйнятними, відмовив у задоволенні заявлених вимог, навівши обґрунтування прийнятого рішення. Зміст ухвали суду апеляційної інстанції відповідає положенням статей 370, 419 КПК.
Істотних порушень норм права, які були би безумовними підставами для скасування оскаржуваних судових рішень та закриття кримінального провадження при розгляді справи в суді касаційної інстанції, не встановлено. Тому касаційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), суд
у х в а л и в:
ВирокВижницького районного суду Чернівецької області від 24 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 26 грудня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3