Справа № 675/826/17
Провадження № 1-кп/675/61/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"04" жовтня 2017 р. Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі:
головуючої - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
представника потерпілого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, українця, громадянина України, освіта повна загальна середня, не одруженого, військовозобов`язаного, не працюючого, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-14 вересня 2012 року Ізяславським районним судом Хмельницької області за ст. ст. 185 ч. 2, 185 ч. 3, 69, 70 КК України до 2 років позбавлення волі;
-08 грудня 2016 року Червоноармійським міськрайонним судом Донецької області за ст. 309 ч. 1 КК України до штрафу в сумі 1360 грн.,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.
22 березня 2017 року ОСОБА_5 в ранкову пору, прямуючи по вул. Шевченка в м. Ізяславі Хмельницької області в напрямку Плужнянського аграрного ліцею, побачив на території привокзального складу, розташованого по вул. Шевченка в м. Ізяславі, частково огородженого, що не охороняється, козловий кран, на якому був розташований кабель у резиновій обмотці, після чого у обвинуваченого виник умисел на його викрадення з метою подальшої реалізації. З цієї метою ОСОБА_5 23 березня 2017 року близько 00 годин зайшов на вказану територію та попрямував до першого козлового крана КК-12,5 (інвентарний номер 10400640), що належить Державному підприємству «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 58)». Керуючись корисливим мотивом, доводячи свій злочинний умисел до завершення, переконавшись, що його ніхто не бачить та за його діями ніхто не спостерігає, обвинувачений виліз на кран та за допомогою власної фізичної сили демонтував декілька алюмінієвих кріплень, на яких був закріплений мідний кабель ГК 3 х 10+1 х 6, загальною довжиною 16 м, вартістю 85 грн. за 1 погонний метр, загальною вартістю 1360 грн., після чого його викрав. В подальшому ОСОБА_5 обпалив ізоляційне покриття вказаного кабелю та залишки у вигляді мідних дротів вагою 6 кг продав ОСОБА_6 за 480 грн.
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 заподіяв Державному підприємству «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 58)» матеріальну шкоду на суму 1360 грн.
Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.
27 квітня 2017 року між представником потерпілого Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 58)» ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_5 укладена угода про примирення на таких умовах:
- підозрюваний ОСОБА_5 повністю та беззаперечно визнає свою вину у скоєнні кримінального правопорушення відносно потерпілого, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України за встановлених обставин;
- потерпілий Державне підприємство «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 58)» підтверджує факт примирення з підозрюваним, здійснює акт його прощення в результаті вільного добровільного остаточного волевиявлення, яке виключає будь-який неправомірний вплив шляхом обіцянок, насильства, погроз, фізичного або психічного примусу;
- сторони повністю дійшли згоди щодо правової кваліфікації вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України;
- сторони дійшли взаємної згоди щодо міри покарання, яке має понести підозрюваний за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, у виді трьох місяців арешту. Покарання, призначене ОСОБА_5 вироком Червоноармійського міськрайонного суду Донецької області від 08 грудня 2016 року за ст. 309 ч. 1 КК України у виді штрафу в сумі 1360 грн., виконується самостійно.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, яке відповідно до ст. 12 цього ж Кодексу є злочином середньої тяжкості. Обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнає повністю, цілком розуміє права, визначені ст. 474 ч. 5 п. 1 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 цього Кодексу, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, та наполягає на затвердженні угоди про примирення.
Представник потерпілого пояснив, що йому зрозумілі наслідки затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та просить затвердити угоду.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Зміст угоди про примирення, умови та порядок її укладення відповідають вимогам ст.ст. 469, 471 КПК України, підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 цього Кодексу, для відмови в затверджені угоди, судом не встановлено.
Узгоджена представником потерпілого і підозрюваним міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, не суперечить інтересам суспільства, є справедливою, необхідною і достатньою для виправлення ОСОБА_5 та запобігання вчинення ним нових правопорушень. При цьому враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання. Зокрема, враховано, що ОСОБА_5 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, що пом`якшує його покарання.
Приймаючи до уваги характер діяння і спосіб його вчинення, суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, котрий щиро розкаявся у вчиненому, суд дійшов висновку, що укладену між представником потерпілого ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_5 угоду про примирення слід затвердити та призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання у виді трьох місяців арешту. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 72 КК України покарання, призначене ОСОБА_5 вироком Червоноармійського міськрайонного суду Донецької області від 08 грудня 2016 року за ст. 309 ч. 1 КК України у виді штрафу в сумі 1360 грн., підлягає самостійному виконанню.
Прокурор звернувся до суду з клопотанням про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Приймаючи до уваги тяжкість покарання, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , зокрема те, що ОСОБА_5 має зареєстроване місце проживання, однак за місцем реєстрації не проживає, ніде не працює, має слабкі соціальні зв`язки, не одружений, власної сім`ї не має, стосунки з членами родини напружені, намагався уникнути суду, внаслідок чого йому оголошувався розшук, суд вбачає наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Метою і підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам ОСОБА_5 переховуватися від суду, запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень та забезпечення виконання вироку.
З огляду на викладене, суд дійшов переконливого висновку, що ОСОБА_5 слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, внаслідок чого не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.
Відповідно до п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України речові докази підлягають поверненню власнику.
Керуючись ст.ст. 314, 368, 370, 374-376, 474, 475 КПК України,
Затвердити угоду про примирення, укладену 27 квітня 2017 року між представником потерпілого Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 58)» ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України, призначити йому покарання у виді трьох місяців арешту.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 72 КК України покарання, призначене ОСОБА_5 вироком Червоноармійського міськрайонного суду Донецької області від 08 грудня 2016 року за ст. 309 ч. 1 КК України у виді штрафу в сумі 1360 грн., виконується самостійно.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу обрати тримання під вартою, взявши ОСОБА_5 під варту в залі суду.
Початок строку відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_5 .
Речові докази: 50 см мідного кабелю ГК 3 х 10+1 х 6, який перебуває на зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів Ізяславського відділення поліції Славутського відділу поліції Головного Управління національної поліції в Хмельницькій області повернути власнику Державному підприємству «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 58)».
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом 30 днів з дня його проголошення:

обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених частинами 5, 6, 7 статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

потерпілим виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, не роз`яснення йому наслідків укладення угоди, невиконання судом вимог, встановлених частинами 6 чи 7 статті 474 КПК України;

прокурором, виключно з підстав затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Для ОСОБА_5 строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1