Номер провадження: 11-сс/785/349/18
Номер справи місцевого суду: 520/1917/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.02.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 16 лютого 2018 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000533 від 16 лютого 2018 року, -
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 16 лютого 2018 року задоволено клопотання слідчого СВ Київського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 та до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Не погодившись із зазначеною ухвалою захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, на які слідчий послався в своєму клопотанні відсутні, оскільки ОСОБА_8 раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання і не має жодної можливості впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні.

Крім того, захисник зазначає про необґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину і вважає, що на даному етапі досудового розслідування до нього можливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки останній співпрацює зі слідством і сам заінтересований у встановленні істини у кримінальному провадженні.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти її задоволення та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов таких висновків.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя дотримався зазначених вимог КПК України, взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, врахував їх при постановленні оскарженої ухвали та прийняв обґрунтоване та законне судове рішення.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється в тому, що 16 лютого 2018 приблизно о 00:40 год. він, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 та невстановленою особою на ім`я ОСОБА_11 , знаходячись біля входу до ринку «Селянка», в м.Одеса, проспект Небесної сотні 14-б, з метою особистої наживи та із корисливих спонукань, побачили невідомого їм ОСОБА_12 та визначили предметом злочинного посягання майно, що належить останньому.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_10 та з невстановленою особою на ім`я ОСОБА_11 підійшли до ОСОБА_12 , після чого застосували насильство, яке є небезпечним для здоров`я ОСОБА_12 , яке виразилось у нанесенні ударів ногами та руками по тулубу та голові останнього, чим спричинили ОСОБА_12 , тілесні ушкодження у вигляді забою грудної клітини справа, забійної рваної рани надбрівної дуги зліва, численних забоїв м`яких тканин.

Від злочинних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , та невстановленої особи на ім`я ОСОБА_11 , потерпілий ОСОБА_12 втратив свідомість.

Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_8 разом із ОСОБА_10 та з невстановленою особою на ім`я ОСОБА_11 відкрито заволоділи мобільним телефоном марки «Самсунг» в корпусі білого кольору, вартістю 2000 гривень та грошовими коштами в розмірі 500 гривень, тим самим спричинивши останньому матеріальний збиток на загальну суму 2500 гривень.

Дії, ОСОБА_8 органом досудового розслідування були кваліфіковані за ч.2 ст.187 КК України. 16 лютого 2018 року, після затримання ОСОБА_8 в порядку ст.208 КПК України, його було повідомлено про підозру за вказаною кваліфікацією.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказами, а саме протоколом затримання, в ході якого був виявлений та вилучений викрадений у ОСОБА_12 мобільний телефон, заявою про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_12 , протоколом допиту потерпілого, протоколом допиту свідка ОСОБА_13 , протоколами пред`явлення особи для впізнання, іншими доказами які наявні в матеріалах кримінального провадження.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Злочин, передбачений ч.2 ст.187 КК України, відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, оскільки за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років з конфіскацією майна. Таким чином, відповідно до положень ч.2 ст.183 КПК України, до ОСОБА_8 може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Разом з тим Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_8 у разі доведеності його вини існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Вказаний ризик підтверджується і тим, що ОСОБА_8 зареєстрований на території Донецької області, в м.Одесі не має постійного місця проживання, також він не має сім`ї та утриманців, а отже в м.Одесі у нього відсутні міцні соціальні зв`язки.

З огляду на викладені обставини, апеляційний суд дійшов переконання, що у разі застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі, останній матиме можливість вдатися до спроб залишити територію м.Одеси, зникнути з поля зору правоохоронних органів та уникнути кримінального переслідування.

Крім того, характер та обставини вчиненого злочину, який інкримінується ОСОБА_8 та був вчинений групою осіб свідчить про реальність ризику того, що у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, підозрюваний може незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, з метою схилити їх до зміни своїх первинних показань, що в свою чергу буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а також повному, всебічному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи.

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні корисливого злочину, на теперішній час він не працевлаштований, а отже не має законних джерел доходу, а тому перебуваючи на свободі він може продовжити злочинну діяльність та вчиняти інші корисливі злочини.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про необхідність застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту є необґрунтованими, а слідчий суддя при розгляді клопотання дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, який керуючись положеннями п.1 ч.4 ст.183 КК України при застосуванні до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не визначив розмір застави, оскільки інкримінований йому злочин, передбачений ч.2 ст.187 КК України був вчинений із застосуванням фізичного насилля до потерпілого.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 193, 194, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 16 лютого 2018 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Київського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави до 01 год. 50 хв. 16 квітня 2018 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4