УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №282/1021/16 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2017 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
захисника: ОСОБА_7
обвинуваченої: ОСОБА_8

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Пуленці, Лубенського району, Полтавської області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої,
- за ч. 2 ст.186 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі.
Відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 2 (два) роки та покладено на неї обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Запобіжний захід ОСОБА_8 не обирався до набрання вироком законної сили.
Відповідно до ст. 96 КК України призначено ОСОБА_8 примусове лікування від алкоголізму у спеціальних лікувальних закладах.
в с т а н о в и л а:
Згідно вироку, ОСОБА_8 будучи судимою за вчинення майнового злочину (крадіжки), судимість за який не знята і не погашена у встановленому законом порядку 27.07.2016 року близько 12 год. 30 хв. перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в одній з кімнат житлового будинку ОСОБА_10 по АДРЕСА_2 в присутності сторонніх осіб, розуміючи протиправність своїх дій, умисно, з корисливих мотивів шляхом вільного доступу схопила належні ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 350 грн. та вибігла з викраденим майном із житлового будинку на вулицю.
З метою припинення протиправних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_10 почав кричати та вимагати в останньої зупинитись.
У свою чергу ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що її злочинні дії помічені та викриті потерпілим ОСОБА_10 але ігноруючи це, продовжувала втікати, тримаючи при собі викрадені грошові кошти.
В подальшому ОСОБА_8 викраденими грошовими коштами розпорядилася на власний розсуд.
Враховуючи вищевикладене, даним грабежем потерпілому ОСОБА_10 заподіяно матеріальної шкоди на суму 350 гривень.
Дії ОСОБА_8 , які виразилися в відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, органами досудового розслідування кваліфіковані правильно за ч.2 ст.186 КК України.
В апеляційній скарзі заступник прокурора Житомирської області ОСОБА_9 не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій та доведеності її вини, вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_8 підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості.
Вказує, що суд першої інстанції обвинуваченій ОСОБА_8 згідно положень ст. 96 КК України призначив примусове лікування від алкоголізму у спеціальних лікувальних закладах.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03.06.2005 р. «Про практику застосування примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», примусовому лікуванню на підставі ст. 96 КК України підлягають незалежно від виду призначеного покарання лише особи, які вчинили злочини та страждають на хвороби, що становлять небезпеку для здоров`я інших осіб (алкоголізм та наркоманія до цих хвороб не належать, оскільки вони є соціально небезпечними захворюваннями).
Вважає, що суд при ухваленні вироку щодо ОСОБА_8 безпідставно застосував положення ст. 96 КК України та призначив їй примусове лікування від алкоголізму.
Також, вказує, що суд не взяв до уваги, що ОСОБА_8 не визнала своєї вини у вчиненні інкримінованого їй злочину, оскільки в судовому засіданні вона стверджувала, що потерпілий сам віддав їй гроші, а тому вважає, що врахування обставини, що пом`якшує покарання: щире каяття є безпідставним.
Суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 не врахував те, що вона раніше судима за вчинення аналогічних злочинів до покарання, яке відбувала реально, однак після відбування покарання у місцях позбавлення волі висновків для себе не зробила та знову вчинила новий злочин, має не погашену судимість за попередніми вироками та обставини, що обтяжують її покарання: вчинення злочину щодо особи похилого віку, рецидив злочинів, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Просить вирок суду щодо ОСОБА_8 скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої. Ухвалити новий вирок, яким визнати її винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити їй покарання 4 (чотири) роки позбавлення волі. Виключити з вироку суду вказівку про застосування щодо ОСОБА_8 на підставі ст. 96 КК України примусового лікування від алкоголізму. В решті вирок залишити без змін.
Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду і наведених у вироку доказів, є обґрунтованими і законними та апелянтом не оспорюються.
Не оспорюється в апеляційній скарзі також правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України.
Покарання ОСОБА_8 на думку колегії суддів призначено з дотриманням положень ст. 65 КК України.
Судом першої інстанції було враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують її покарання щире каяття, обставини що обтяжують її покарання рецидив злочинів, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, вчинення злочину щодо особи похилого віку та характеризуючі дані про особу обвинуваченої, яка за місцем прописки та проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, але перебуває на «Д» обліку у лікаря нарколога.
Колегія суддів з врахуванням критичного відношення обвинуваченої до скоєного, визнання нею своєї вини, незначного розміру заподіяної шкоди, а також тієї обставини, що востаннє за майнові злочини вона була засуджена ще у 2005 році не вбачає підстав для висновку, що призначене ОСОБА_8 покарання з застосуванням звільнення від відбування покарання у відповідності до ст. 75 КК України є очевидно несправедливим внаслідок його м`якості.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами заступника прокурора Житомирської області про неправильне застосування судом Закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ч. 1 ст. 96 КК України примусове лікування може бути застосоване судом, незалежно від призначеного покарання, до осіб, які вчинили злочини та мають хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб.
Зі змісту роз`яснень, викладених у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» вбачається, що лікуванню на підставі ст. 96 КК підлягають незалежно від виду призначеного покарання лише особи, які вчинили злочини та страждають на хвороби, що становлять небезпеку для здоров`я інших осіб (алкоголізм та наркоманія до цих хвороб не належать, оскільки вони є соціально небезпечними захворюваннями).
На думку колегії суддів, суд першої інстанції вказаних положень Закону не дотримався.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Любарського районного суду Житомирської області від 24 травня 2017 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання - змінити.
Виключити з вироку суду вказівку про застосування щодо ОСОБА_8 на підставі ст. 96 КК України примусового лікування від алкоголізму.
В решті вирок залишити без змін.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді: