Справа № 520/2438/17
Провадження № 1-кп/520/649/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.12.2017 року м.Одеса

Київський районний суд м.Одеси у складі судді ОСОБА_1 , який здійснює кримінальне провадження в суді першої інстанції одноособово,
секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши в приміщені суду у відкритому судовому кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001235 від 02.04.2016р., за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, українця, з вищою освітою, не одружений, підтримає фактичні шлюбні відносини з ОСОБА_6 , має на утриманні двох малолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , офіційно не працевлаштований, раніше судимий: 28.09.2015 Київським районним судом м.Одеси за ч.2 ст.190 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, іспитовий строк 1 рік; на підставі ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 25.03.2016 скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, направлений до відбування покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, початок строку з 13.04.2016 з дня затримання; ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30.06.2016 ухвала Малиновського районного суду м.Одеси від 25.03.2016 скасована, подання КВІ направлено на новий судовий розгляд, звільнений з під варти 04.07.2016; ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 19.12.2016 відмовлено у направленні звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання; ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 23.01.2017 звільнений від покарання, призначеного вироком Київського районного суду м.Одеси від 28.09.2015, у зв`язку із закінченням іспитового строку; ухвалою апеляційного суду Одеської області від 07.09.2017 відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про відновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення і повернуто прокурору апеляційну скаргу на ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 23.01.2017,

зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_7 ,
потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 , будучи раніше судимий за умисний злочин проти власності, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову вчинив новий умисний злочин проти власності за наступних обставин.
Повторно, 14.03.2016 року ОСОБА_5 , знаходячись у приміщенні магазину «Квіти», який розташований за адресою: м.Одеса, вул.Комарова, 2, діючи умисно та з корисливих мотивів, з метою на протязі кількох днів заволодіти майном малознайомої ОСОБА_8 і її грошовими коштами, ввійшов до неї в довіру, повідомивши їй, що він є майстром і здійснює ремонтні роботи мобільних телефонів, не маючи наміру на здійснення вказаних робіт, умисно переконав ОСОБА_8 у передачі йому належного їй мобільного телефону марки «Samsung Galaxy S3» в корпусі білого кольору, вартістю 3700 гривень та грошових коштів у розмірі 400 гривень, які, нібито, необхідні на оплату послуг по ремонту зазначеного мобільного телефону. ОСОБА_8 , не обізнана в дійсних намірах ОСОБА_5 , довіряючи йому, погодилась на пропозицію і передала йому зазначені мобільний телефон і грошові кошти, якими той заволодів, не маючи наміру повертати їх володільцеві. Після чого, 16.03.2016 року, ОСОБА_5 , знаходячись у приміщенні вищевказаного магазину, реалізуючи свій намір, умисно, з корисливих мотивів, повідомив ОСОБА_8 неправдиву інформацію, що для ремонту належного їй мобільного телефону необхідна додаткова сума грошових коштів у розмірі 200 гривень, нібито, на закупівлю запчастин до мобільного телефону. ОСОБА_8 , не обізнана в дійсних намірах ОСОБА_5 і довіряючи йому, передала йому 200 грн., якими той заволодів, не маючи наміру закупати запасні частини до телефону і повертати грошові кошти. Після чого, 18.03.2016 року ОСОБА_5 , знаходячись у приміщенні вищевказаного магазину, умисно, з корисливих мотивів, умисно умовив ОСОБА_8 обміняти належний їй мобільний телефон на більш новий і передати йому грошові кошти у розмірі 600 гривень, які, нібито, необхідні для оплати різниці по обміну мобільного телефону. ОСОБА_8 , не обізнана в дійсних намірах ОСОБА_5 , довіряючи йому, передала йому 600 грн., якими той заволодів, не маючи наміру обмінювати телефон і повертати грошові кошти. Кожного разу після заволодіння грошовими коштами та майном потерпілої ОСОБА_8 . ОСОБА_5 з місця скоєння злочину зникав, отримавши можливість розпорядитись ним на власний розсуд. Своїми умисними діями ОСОБА_5 завдав майнову шкоду потерпілій ОСОБА_8 на загальну суму 4900 гривень.
Вказані умисні дії ОСОБА_5 по епізоду стосовно ОСОБА_8 суд кваліфікує за ч.2 ст.190 КК України за кваліфікуючими ознаками: заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Крім того, повторно, 14.01.2017 року ОСОБА_5 , діючи умисно з корисливих мотивів, знаходячись у приміщенні бару «Мальва», який розташований на площі Толбухіна, 1/1 м.Одеси, з метою заволодіння майном незнайомого ОСОБА_9 шляхом обману, представившись йому майстром, який здійснює ремонті роботи мобільних телефонів, а також їх обмін, запропонував ОСОБА_9 обміняти його мобільний телефон марки «Меіzu Рго5» (імей НОМЕР_1 ) в металевому корпусі срібного кольору вартістю 13000 гривень, який був оснащений сім-картою оператора мобільного зв`язку «МТС» за номером НОМЕР_2 , на якій були відсутні грошові кошти, на більш нову модель. ОСОБА_9 , не обізнаний в дійсних намірах ОСОБА_5 , введений в оману, передав йому зазначений мобільний телефон, яким той заволодів, не маючи наміру обмінювати і повертати телефон. Одночасно ОСОБА_5 умисно, з корисливих мотивів, повідомив ОСОБА_9 неправдиву інформацію, що для обміну зазначеного мобільного телефону на більш нову модель необхідно провести попередню перевірку телефону на безперебійну працездатність, за що останньому необхідно сплатити грошові кошти у розмірі 100 гривень. ОСОБА_9 , не обізнаний в дійсних намірах ОСОБА_5 , введений в оману, передав йому 100 грн., якими той заволодів, не маючи наміру тестувати телефон і повертати кошти. Після заволодіння грошовими коштами та майном потерпілого ОСОБА_9 . ОСОБА_5 з місця скоєння злочину зник, отримавши можливість розпорядитись ним на власний розсуд. Своїми умисними діями ОСОБА_5 завдав майнову шкоду потерпілому ОСОБА_9 на загальну суму 13100 гривень.
Умисні дії ОСОБА_5 по епізоду стосовно ОСОБА_9 суд кваліфікує за ч.2 ст.190 КК України за кваліфікуючими ознаками: заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Наведене обвинувачення підтверджується наступними належними і допустимими доказами, безпосередньо дослідженими судом у судовому засіданні.

Так, обвинувачений ОСОБА_5 вину у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, визнав повністю по двох епізодах, щиро покаявся та показав, що він офіційно не працевлаштований, а на прожиття заробляє випадковими заробітками. Одного разу, 14.03.2016 року він зайшов до магазину «Квіти», який розташований за адресою: м.Одеса, вул.Комарова, 2, де зі слів продавця ОСОБА_8 , яку бачив кілька разів, дізнався, що в неї зламався мобільний телефон. У нього відразу ж виник умисел на заволодіння цим телефоном та грошами. Тоді він, бажаючи викликати до себе довіру, проявив співчуття до проблеми ОСОБА_8 і повідомив, що може допомогти їй, оскільки працює майстром з ремонту мобільних телефонів. Вони обмінялися номерами мобільних телефонів. Він переконав ОСОБА_8 і вона, довірившись йому, передала йому мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S3» в корпусі білого кольору та грошові кошти у розмірі 400 гривень, які, нібито, необхідні на оплату послуг по ремонту мобільного телефону. Відчувши успіх, він через кілька днів знов завітав до ОСОБА_8 в магазині, де під приводом придбання запчастин для ремонту мобільного телефону отримав від неї ще 200 гривень. Наступного разу - 18.03.2016, він знов відвідав ОСОБА_8 в магазині і умовив її обміняти телефон на іншу більш нову модель із доплатою 600 гривень, на що вона погодилася і, довірившись йому, передала йому ці кошти. Він, не маючи наміру ремонтувати, обмінювати мобільний телефон ОСОБА_8 і придбавати для нього запасні частини, не маючи наміру повертати їй телефон і грошові кошти, розпорядився ними на власний розсуд.
В продовження обвинувачений показав, що 14.01.2017 року, знаходячись у приміщенні бару «Мальва», який розташований на площі Толбухіна, 1/1 м.Одеси, він підсів до незнайомого чоловіка, як йому потім стало відомо ОСОБА_9 , який тримав в руках дуже дорогу модель мобільного телефону. Тоді в нього, ОСОБА_5 , виник умисел на заволодіння цим телефоном через обман власника. Він представився ОСОБА_9 майстром, який здійснює ремонті роботи мобільних телефонів, а також їх обмін, та запропонував йому обміняти його мобільний телефон на більш нову модель. ОСОБА_9 , введений в оману, передав йому мобільний телефону марки «Меіzu Рго5» в металевому корпусі срібного кольору. При цьому він, ОСОБА_5 , з метою заволодіння і грошами жертви, заволодів 100 гривнями ОСОБА_9 , нібито для перевірки телефону на безперебійну працездатність. Після заволодіння грошовими коштами та майном ОСОБА_9 він, ОСОБА_5 , з місця скоєння злочину зник, отримавши можливість розпорядитися ними на власний розсуд.
В завершення обвинувачений показав, що він не оспорює встановленні слідством вартості мобільних телефонів.
Вина ОСОБА_5 у вчиненому, крім його зізнання і показань, також підтверджується наступними належними і допустимими доказами, безпосередньо дослідженими судом в судовому засіданні:
- показаннями потерпілого ОСОБА_9 , які повністю відповідають про обставини вчинення злочину показанням ОСОБА_5 ,
- заявами ОСОБА_9 і ОСОБА_8 про вчинення кримінального правопорушення щодо них ОСОБА_5
- протоколами огляду предмету мобільного телефону, належного ОСОБА_8 , з якого вбачається, що ОСОБА_10 в смс-листуванні з ОСОБА_8 обіцяє повернути їй на її вимоги телефон і гроші, але, щоб та не заявляла про вчинене у поліцію,
- відповіддю директора ПТ «Лоьбард Оникс», згідно якої мобільний телефон марки «Меіzu Рго5» (імей НОМЕР_1 ) в металевому корпусі срібного кольору був прийнятий від ОСОБА_5 за його паспортом і йому видана позика на суму 3000 грн.,

- протоколом пред`явлення осіб для впізнання, згідно якого потерпілий ОСОБА_9 серед пред`явлених осіб впізнав ОСОБА_5 , який шляхом обману заволодів його мобільним телефоном і 100 гривнями.
Потерпіла ОСОБА_8 , приймаючи участь в судовому засіданні, відмовилася від дачі показань, але повністю підтримала покази, які дав обвинувачений ОСОБА_5 .

Судом згідно ч.3 ст.349 КПК України на підставі відсутності заперечень з боку учасників судового провадження було визнано недоцільним дослідження інших доказів, що є у справі, відносно фактичних обставин заволодіння ОСОБА_5 шляхом зловживання довірою майном ОСОБА_8 на загальну суму 4900 гривень, шляхом обману майном ОСОБА_9 на загальну суму 13100 гривень, вчинених повторно, які правильно розуміються учасниками судового провадження та ніким не оспорюються.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує обставинами, які пом`якшують покарання, повне визнання вини, щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину. Крім того, суд приймає до уваги негативне відношення ОСОБА_5 до вчиненого, позитивну характеристику за місцем мешкання, а також те, що потерпілі не наполягають на суворому покаранні винного.

Згідно висновку органу пробації ризик вчинення ОСОБА_5 повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, а ризик небезпеки для суспільства і окремих осіб як низький, а тому він може бути перевихований без ізоляції від суспільства.

Обвинувачений ОСОБА_11 надав письмове клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році», і прохав звільнити його від покарання на підставі п.«в» ч.1 ст.1 Закону, як особа, яка на день набрання чинності цим Законом не позбавлена батьківських прав, мала дитину, якій не виповнилося 18 років та надав письмову згоду на застосування щодо нього акту амністії.

Прокурор та потерпіла вважали за можливе звільнити обвинувачено від покарання на підставі акту амністії, оскільки для цього маються законні підстави.

Згідно п.«в» ч.1 ст.1 Закону України Про амністію у 2016 році звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк, підлягають особи, визнані винними у вчиненні злочинів, які не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, які не позбавлені батьківських прав і на день набрання чинності цим Законом мали дітей у віці до 18 років.
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 30.05.2014 року ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що сумісно проживає з ОСОБА_5 , який є біологічним батьком ОСОБА_13 , та займається вихованням обох її дітей. Вона та ОСОБА_5 підтримують фактичні шлюбні відносини, шлюб не реєстрували. В свідоцтві про народження ОСОБА_13 батьком записане її прізвище ОСОБА_14 , але ім`я по батькові батька зазначені справжні ім`я та по батькові ОСОБА_5 . Це зроблено нею з метою отримання державної допомоги, як матері одиначки.

Заборон застосування амністії, передбачених ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», для ОСОБА_5 не мається, оскільки злочин вчинено без обтяжуючих обставин.

Інших обмежень для застосування амністії до ОСОБА_5 , передбачених Законом України «Про застосування амністії в Україні» від 01.10.1996р. із наступними змінами, не встановлено.

На підставі викладеного ОСОБА_5 може бути звільнений від покарання на підставі акту амністії. На підставі викладеного і керуючись ст.ст.369-370, 373-374 КПК України, ст.10 Закону України Про амністію у 2016 році, суд -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді позбавленням волі на строк два роки.
На підставі ст.ст.85, 86 КК України, п.«в» ч.1 ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання.

Заходи забезпечення кримінального провадження не обиралися.
На вирок учасниками кримінального провадження може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м.Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо апеляційну скаргу не подано, то вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору. Учасникам, які не були присутні в судовому засіданні, копія вироку направляється не пізніше наступного дня після його проголошення.
Суддя ОСОБА_1