Справа № 459/2723/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/895/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2017 року м. Львів.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області

під головуванням судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Червонограда Львівської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 04.07.2017 року від відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого по ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 121 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8
ВСТАНОВИЛА:

захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 04.07.2017 року та справу направити на новий розгляд в суд першої інстанції.

Вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 04.07.2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.125 КК України та призначено йому покарання: за ч.1 ст.121 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі; за ч.1 ст.125 КК України 150 (сто п`ятдесят) годин громадських робіт .

Відповідно до ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з відбуттям покарання у кримінально-виконавчій установі.

Запобіжний захід змінено на тримання під вартою. Під варту взято з залу суду. Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з 04.07.2017 року. Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

У своїх доводах на підтвердження апеляційних вимог захисник зазначає, що вирок суду має бути скасований через численні та грубі порушення допущені органом досудового розслідування та стороною обвинувачення при зібранні доказів, допущені порушення судом під час розгляду даного кримінального провадження.

Зокрема, протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування, який наданий стороною обвинувачення не відповідає вимогам ст. ст. 103-106 КПК України, по формі, змісту та порядку процесуального оформлення та такий документ не може засвідчувати факт відкриття матеріалів кримінального провадження і не є протоколом проведення процесуальної чи слідчої дії.

Всі докази, на основі яких ґрунтується вина його підзахисного без виключення здобуті із істотним порушенням норм процесуального права, а тому обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, які здобуті незаконним шляхом.

Суд першої інстанції безпідставно та необґрунтовано відхилив клопотання захисту та ухвалив обвинувальний вирок на основі недопустимих доказів.

Вважає, що таким чином, Червоноградський міський суд допустив істотне порушення вимог кримінально процесуального закону, а тому рішення суду підлягає скасуванню, а кримінальне провадження повинно бути закрито.

Далі захисник зазначає, що судом першої інстанції було допущено неповноту судового розгляду, а саме в судове засідання викликались неодноразово свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .. Вказані в судове засідання не з`явились, хоча на стадії досудового розслідування допитувались і суд першої інстанції задоволив клопотання про їх допит та встановив відповідний порядок дослідження доказів.

Зокрема в судове засідання на 04.07.2017 року, викликались ці свідки, які не з`явились і суд не прийняв жодного процесуального рішення щодо їх подальшого виклику в судове засідання. Захист наполягав на допиті цих свідків, адже вони можуть повідомити важливі та дійсні обставини справи по даному факту.

Суд безпідставно відхилив клопотання захисника про виклик в суд в якості свідків понятих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , що також є неповнотою судового розгляду.

Суд першої інстанції не дав належної оцінки всі обставинам справи, зокрема, віку і стану здоров`я як обвинуваченого, так і потерпілих.

Захисник наголошує, що суд першої інстанції не дав належної оцінки тому факту, що ОСОБА_17 більше жодних тілесних ушкоджень нікому не спричиняв, тобто людей, які на нього не нападали він не зачіпав, він не продовжував заподіювати ушкодження потерпілому ОСОБА_18 (одна рана) та ОСОБА_19 (одна рана), а втік і самостійно викликав поліцію, дочекався її і сприяв досудовому розслідуванню - активно. Також про небажання заподіювати тяжкі тілесні ушкодження та інші умисні ушкодження присутнім особам свідчить і характер, локалізація і кількість спричинених тілесних ушкоджень. Його посткримінальна поведінка свідчить, що обвинувачений дійсно сприймає ситуацію яка виникла, як самозахист і умислу у нього був спрямований саме, на це.

Таким чином захисник вважає, що судом першої інстанції однобічно, із обвинувальним ухилом було здійснено розгляд кримінального провадження, із грубим, істотним порушення кримінально процесуального закону, а також допущено неповноту судового розгляду, що в кінцевому результаті призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого вироку.

Окрім цього, зазначає, що на стадії судових дебатів участі не брав потерпілий ОСОБА_20 по справі, який належним чином не був повідомлений про судове засідання.

Захисник вважає, що після дослідження доказів, які зібрані стороною обвинувачення із істотним порушенням кримінально процесуального Закону, була необхідність додаткового допиту потерпілих, щодо порядку проведення слідчих дій.

При апеляційному розгляді справи прокурор заперечив проти задоволення апеляційних вимог.

Обвинувачений ОСОБА_7 31.07.2016 року близько 21.30 годин, знаходячись на тротуарній доріжці біля будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, вступив у словесну перепалку із потерпілими ОСОБА_21 та ОСОБА_20 .. В ході даного конфлікту обвинувачений умисно наніс потерпілому ОСОБА_21 удар ножем у ліву частину тіла, завдавши йому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення передньої черевної стінки зліва та ушкодження брижі тонкого та товстого кишківника, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, та потерпілому ОСОБА_20 удар ножем у праву кисть, заподіявши тілесне ушкодження у виді рани, яке відносяться до легких за ступенем тяжкості. Після цього з місця події втік.
Заслухавши доповідача, прокурора, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляція захисника не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними належним чином в судовому засіданні доказами, є обґрунтованим.

Дії ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125, ч.1 ст. 121 КК України.

Покликання захисника у своїй апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи є безпідставне.

Під час досудового та судового розслідування встановлено, що 31.07.2016 року близько 21.30 годин, знаходячись на тротуарній доріжці біля будинку АДРЕСА_2 , відбувся конфлікт та словесна перепалка обвинуваченого із потерпілими ОСОБА_21 та ОСОБА_20 . В ході даного конфлікту обвинувачений умисно наніс потерпілому ОСОБА_21 тілесні ушкодження, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, а потерпілому ОСОБА_20 тілесне ушкодження у виді рани, яке відносяться до легких за ступенем тяжкості.

Зокрема потерпілий ОСОБА_20 , суду першої інстанції показав, що 31.07.2016 року близько 21 год. він повертався із відпочинку додому. До нього підбіг син і повідомив, що за ним біжить ОСОБА_7 і хоче його бити. Щоб захистити сина він підійшов до обвинуваченого, який знаходився у дворі біля будинку АДРЕСА_2 , та став з`ясовувати з ним відносини. Через кілька хвилин до них підійшов потерпілий ОСОБА_21 . Між ними з обвинуваченим зав`язався конфлікт через те, що він залякував їхніх дітей. Навколо зібралось багато людей. В ході конфлікту дружина відвела його в сторону. В цей час ОСОБА_7 відійшов зі ОСОБА_21 . Син крикнув, що в ОСОБА_7 є ніж і він, щоб попередити обвинуваченого, обхопив його руками, але останній вихопив ніж та вдарив в живіт Стасіва, а потім, перекинувши ніж у другу руку, наніс йому удар по руці. Він відпустив ОСОБА_7 та, схопивши палку, намагався вибити ніж. Проте останній втік з місця події.

Потерпілий ОСОБА_21 у судовому засіданні пояснив, що 31.07.2016 року близько 21 год. біля будинку №11 про вул. Театральна в м. Соснівка Львівської області він побачив обвинуваченого ОСОБА_7 , який конфліктував із ОСОБА_20 .. Він підійшов до них. Між ними зав`язалась сварка. Під час цього вони відійшли в сторону. В цей час ОСОБА_7 вихопив ножа і наніс йому удар в живіт. Потерпілий ОСОБА_20 намагався обхопити обвинуваченого руками для того, щоб припинити його протиправну поведінку. Проте ОСОБА_7 , після того, як вдарив його ножем у живіт, наніс ще удар ножем по руці потерпілого ОСОБА_20 .. Після чого втік.

Свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 підтвердили пояснення обох потерпілих та чітко вказали, що в ході конфлікту обвинувачений витягнув ножа і наніс удар в живіт потерпілому ОСОБА_21 , а потім по руці ОСОБА_20 , після чого втік.

Свідки ОСОБА_25 та ОСОБА_26 ствердили про конфлікт 31.07.2016 року близько 21 год. біля будинку АДРЕСА_2 між потерпілими та обвинуваченим, однак самої бійки не бачили.

Колегія суддів вважає, що такі покази потерпілих ОСОБА_20 та ОСОБА_27 , а також свідків у справі ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_28 є послідовними, не викликають сумнівів у своїй правдивості, не мають суперечностей та узгоджуються з іншими доказами, яким суд дав правильну оцінку та навів у вироку. Також дані покази повністю спростовують покази обвинуваченого ОСОБА_7 .

З висновку експерта №071/2016 від 15.08.2016 року встановлено, що у потерпілого ОСОБА_21 при звертанні у лікувальний заклад були виявлені тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення передньої черевної стінки зліва та ушкодження брижі товстого та тонкого кишківника, які могли утворитися 31.07.2016 року від дії колюче-ріжучого предмету і відноситься до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент утворення.

З висновку експерта №072/2016 від 12.08.2016 року встановлено, що у потерпілого ОСОБА_20 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді рани на правій кисті, яка могла утворитися 31.07.2016 року від дії колюче-ріжучого предмету і відноситься до легкого тілесного ушкодження.

З висновку експерта №245/2016-мк від 11.10.2016 року встановлено, що при судово-медичній експертизі одягу ОСОБА_21 було виявлено на передній поверхні футболки зліва одне наскрізне колото-різане пошкодження, яке утворилось від дії колюче-ріжучого знаряддя або предмета. Пошкодження на футболці співпадає з раною, виявлено на тілі потерпілого ОСОБА_21 . Також на передній поверхні футболки зліва в нижній частині та на передній частині штанів-джинсів зліва в верхній частині було виявлено ділянки просочень речовиною темно-бурого кольору, що подібна на кров.

Висновком судово-психіатричного експерта №127 від 31.08.2016 року стверджується, що обвинувачений ОСОБА_7 психічною хворобою не страждає, під час інкримінованих йому дій хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим або іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждав, не перебував у стані патологічного сп`яніння, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не перебував у будь-якому емоційному стані, який міг би вплинути на його свідомість.

Із протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.08.2016 року встановлено, що свідки ОСОБА_29 , ОСОБА_30 та ОСОБА_31 у присутності понятих опізнали обвинуваченого ОСОБА_7 як особу, яка заподіяла тілесні ушкодження потерпілим ОСОБА_32 та ОСОБА_33 31.07.2017 року.

Отже, колегія суддів не погоджується з доводами захисту, що вирок суду ухвалений на недопустимих доказах, оскільки зазначені вище докази є належними та допустимими доказами, які здобуті відповідно до вимог КПК України. Жодних зауважень з приводу цих доказів, порядку їх здобуття, тощо ні обвинувачений, ні його захисник ні в судовому засіданні, ні на досудовому розслідуванні не висловлювали.

З постанови про приєднання предметів до кримінального провадження, як речових доказів від 22.09.2016 року, встановлено, що чорний джемпер з капюшоном, штани військового взірця кольору «хакі», чорні берци, ніж в ножнах з дерев`яним руків`ям приєднано в якості речових доказів до матеріалів кримінального провадження. Дані речові докази були оглянуті в судовому засіданні. Обвинувачений підтвердив, що зазначеним ножем наніс тілесні ушкодження потерпілим.

Колегія суддів вважає, що докази, які дослідив суд у судовому засіданні підтверджують той факт, що саме обвинувачений ОСОБА_7 спровокував конфлікт, вчинив напад на потерпілих, в результаті якого останні отримали тілесні ушкодження.

Щодо доводів захисника обвинуваченого. Які він наводить в своїй апеляційній скарзі про те, що протокол надання доступу до матеріалів кримінального провадження учасникам не підписаний слідчим і докази, які надані стороною обвинувачення, не можуть прийматись судом до уваги, то слід зазначити наступне.

Як встановлено у судовому засіданні стороною обвинувачення надавалися для ознайомлення матеріали кримінального провадження обвинуваченому та його захиснику, про що свідчать їх підписи у протоколі. Відсутність дати та підпису слідчого у протоколі не може вказувати на те, що стороні кримінального провадження не відкрито зазначені матеріали. Тому надані стороною обвинувачення докази не можуть визнаватись недопустимими.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в ході судового слідства було повністю та об`єктивно досліджено докази по справі, що свідчать про винність ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125 та ч. 1 ст. 121 КК України.

Щодо неповноти судового розгляду, оскільки не були допитані свідки обвинувачення, то слід зазначити наступне.

На допиті свідків у справі ОСОБА_9 , ОСОБА_34 прокурор не наполягав, оскільки ці свідки не були очевидцями події вчинення злочину. Свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 є неповнолітніми, прокурор аналогічно не наполягав на їх допиті. Про допит свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , як понятих клопотав захисник для встановлення законності проведення такої слідчої дії як впізнання. Однак, суд першої інстанції підставно відмовив, оскільки належність і допустимість даного доказу буде оцінюватись в нарадчій кімнаті.

Щодо твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_7 завдав тілесних ушкоджень потерпілим з метою самозахисту, то це не відповідає дійсності і змісту поняття необхідної оборони, що міститься в законі.

Згідно ч. 1 ст. 36 КПК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

В даному випадку обвинувачений ОСОБА_7 не зазнав будь-якого порушення чи посягання на свої охоронювані законом права та інтереси з боку потерпілих. Навпаки, обвинувачений ОСОБА_7 в ході конфлікту з потерпілими перший вихопив ножа і наніс удари потерпілим ОСОБА_21 та ОСОБА_20 , які були без зброї чи інших засобів захисту. Даний факт в судовому засіданні підтвердили, як самі потерпілі, так і свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 .

Відтак колегія суддів не бере до уваги дані доводи захисту, як безпідставні, які не узгоджуються з іншими доказами у справі.

Щодо доводів захисника, які він наводить в своїй апеляції, про те, що є порушенням кримінального процесуального закону те, що потерпілий ОСОБА_20 не брав участі в судових дебатах, то слід зазначити, що виступ у дебатах це є право, а не обов`язок потерпілого. Отже, жодного порушення кримінального процесуального закону в даному випадку немає.

Відтак, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та направлення справи на новий розгляд в суд першої інстанції немає.

Колегія суддів при перевірці справи в апеляційному порядку не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, на які покликається апелянт, які тягнули б за собою скасування чи зміну вироку.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.125 та ч. 1 ст. 121 КК України та призначив йому покарання, врахувавши всі обставини справи і особу обвинуваченого, дане покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідне та достатнє для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 04.07.2017 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого по ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 121 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, з моменту вручення копії ухвали.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4