1-кп/357/1358/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.12.2017 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

обвинуваченого- ОСОБА_5

розглянувши в відкритому підготовчому судовому провадженні в залі суду № 3 міста Біла Церква, Київської області обвинувальний акт з угодою у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 30000075 від 03.01.2017 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сквира Київської області, громадянина України, раніше не судимого, із неповною вищою освітою, одруженого, військовослужбовця військової частини польова пошта НОМЕР_1 , старшого сержанта, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем не з`явився своєчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Злочин було вчинено за таких обставин:

18 січня 2011 року старшого сержанта ОСОБА_5 прийнято на військову службу за контрактом та в подальшому відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (з 30 червня 2017 року НОМЕР_1 ) (по стройовій частині) №346 від 02.12.2015 року його призначено на посаду головного сержанта взводу розвідувальної роти цієї ж військової частини, яка дислокується по АДРЕСА_2 .

21 грудня 2016 року наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) №375 старшому сержанту ОСОБА_5 було надано відпустку строком на 10 діб, з якої він 03 січня 2017 року мав повернутися до військової частини польова пошта НОМЕР_3 , яка дислокується по АДРЕСА_2 .

10 січня 2017 року наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) №10 від 02.12.2015 року його зараховано в розпорядження командира цієї ж військової частини.

Під час проходження військової служби старший сержант ОСОБА_5 , як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен був керуватися вимогами ч.ч. 1, 3, 9 ст. 1, ч.ч. 1, 2, 3, 4, 6, 13 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 9, 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язували його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою.

Разом з тим, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, старший сержана ОСОБА_5 , діючи в порушення вищевказаних вимог Закону, бажаючи тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, умисно, без поважних причин, в умовах особливого періоду 3 січня 2015 року не з`явився вчасно на службу до військової частини польова пошта НОМЕР_3 , яка дислокується по АДРЕСА_2 з відпустки та до 20 серпня 2017 року ухилявся від обов`язків військової служби, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням службових обов`язків.

21 серпня 2017 року старший сержант ОСОБА_5 добровільно з`явився до військової частини польова пошта НОМЕР_3 в АДРЕСА_2 .

На підставі ч. 2 ст.469 КПК України до суду разом із обвинувальним актом надійшла угода про визнання винуватості від 13 жовтня 2017 року укладена між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , яку в судовому засіданні прокурор у справі ОСОБА_3 , обвинувачений ОСОБА_5 просять затвердити.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості, яка відповідно до ч. 2, 5 ст. 469 КПК України може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку. Таку угоду у відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України суд має право затвердити у підготовчому судовому засіданні.

Як вбачається із вказаної угоди прокурор у справі ОСОБА_3 будучи уповноваженим відповідно до ст. 37 КПК України та обвинувачений ОСОБА_5 у відповідності до ст. ст. 468, 469, 470, 472 КПК України уклали угоду, на підставі якої обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про винуватість, наслідки її невиконання. Також сторони погодилися на призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за ч. 4 ст. 407 КК України у вигляді трьох років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України його звільнення від відбування покарання з випробовуванням протягом іспитового строку тривалістю один рік, з покладанням певних обов`язків.

Судом під час судового засідання роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_5 наслідки затвердження такої угоди, передбачені ст. 474 КПК України.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінально процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Переконавшись в тому, що обвинувачений ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, який згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином , внаслідок якого шкода завдана лише суспільним інтересам, та в тому, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє наслідки затвердження такої угоди, а також в тому, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є актом насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок, суд вважає за необхідне затвердити вказану угоду, оскільки підстав для відмови в затвердженні угоди, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України суд не встановив.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні звернувся із клопотанням про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році», проти чого не заперечують інші учасники судового провадження.

Відповідно до ст.2 Закону України» Про амністію у 2016 році" звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк підлягають особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчинені злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим ч.2,3 і 4 ст 408, ст.410, ч.2,3 і 4 ст. 411 КК України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичній операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій.

Суду надано безтермінове посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_5 , тому суд вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого Закону України «Про амністію у 2016 році».

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу суд вважає за можливе не обирати.

Керуючись ст. ст. 314, 374, 474, 475, 484 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :
Затвердити угоду про визнання винуватості від 13 жовтня 2017 року, укладену між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , по кримінальному провадженню внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 30000075 від 03.10.2017 року.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч.4 КК України та призначити йому покарання за ст. 407 ч. 4 КК України у вигляді трьох років позбавлення волі.

Звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році",

Запобіжний захід ОСОБА_5 до вступу вироку в силу не обирати.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 30 днів, з моменту проголошення вироку.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч.2 ст. 473 КПК України.

Згідно ч.6 ст. 376 копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя: ОСОБА_1 ,