АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/1427/2017 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч21 ст. 186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва кримінальне провадження внесене до ЄРДР 04 грудня 2015 року за № 0018369 щодо обвинувачених за ч.2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 22.12.2014 Дарницьким районним судом м. Києва за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, ч.4 ст. 70 КК України, на 1 рік 6 місяців позбавлення волі, звільненого 11.11.2015 по відбуттю строку покарання,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, зареєстрованого в АДРЕСА_2 , проживаючого в АДРЕСА_3 , раніше неодноразово судимого, останній раз 10.10.2011 Бородянським районним судом Київської області за ч.2 ст. 187 КК України з урахуванням ст. 69 КК України на 5 років позбавлення волі, звільненого 17.09.2015 по відбуттю строку покарання,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця Київської області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 28 квітня 2017 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_11

захисників - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12

обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 28 квітня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

ОСОБА_8 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням та покладенням на нього певних обов`язків з іспитовим строком на 2 роки.

Судом першої інстанції визнано доведеним, що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 03 грудня 2015 року приблизно о 22 год. 50 хв., перебуваючи в м. Києві по вул. Малишка, 19, побачили раніше не знайому ОСОБА_13 і в цей час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення майна потерпілої, про що він повідомив ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з чим останні погодились.

Реалізуючи свої злочинні наміри, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_6 підбіг до потерпілої ззаду та капюшоном її куртки закрив їй обличчя, після чого наніс удар в область голови, схопив за руки і став утримувати, тим самим застосувавши насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, а ОСОБА_7 у цей час відкрито вирвав з рук потерпілої пакет з робочою формою, загальною вартістю 800 грн., а ОСОБА_8 зірвав з її плеча сумку, в якій знаходились мобільний телефон «Айфон 5С» вартістю 8000 грн., косметичка, гаманець з грошима, а всього на загальну суму 10 750 грн., а крім того, візитні та дисконтні картки і паспорт громадянки України на ім`я потерпілої, які матеріальної цінності не становлять.

В продовження свого злочинного умислу, ОСОБА_6 відкрито заволодів з руки потерпілої належним їй мобільним телефоном «Філіпс» з сім картою, картою пам`яті та грошима на рахунку, а всього на загальну суму 605 грн.

З відкрито викраденим майном потерпілої обвинувачені з місця вчинення злочину зникли.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 закрити на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Просить повторно допитати свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , потерпілу ОСОБА_13 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і дослідити усі документи та речові докази сторони обвинувачення.

Вказує на однобічність та неповноту під час розгляду кримінального провадження, оскільки фактично залишено поза увагою численні доводи і клопотання захисту щодо порушення процесуальних прав ОСОБА_6 та недопустимості доказів сторони обвинувачення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 закрити на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Просить повторно допитати свідків по справі, потерпілу ОСОБА_13 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 дослідити усі документи та речові докази сторони обвинувачення.

Вказує, що висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не підтверджуються доказами сторони обвинувачення, дослідженими під час судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін кримінального провадження, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинувачених, перевіривши доводи апеляційних скарг та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Перевіривши висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, колегія суддів апеляційного суду вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у встановленому законом порядку доказами, ретельно перевіреними та належним чином дослідженими в судовому засіданні.

Зокрема, винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні ними кримінального правопорушення підтверджується показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 03.12.2015 приблизно о 22 год. 50 хв. за адресою: м. Київ, вул. А.Малишка, 19 вчинили відкрите викрадення чужого майна (грабіж) ОСОБА_13 , поєднане із застосуванням насильства, що не небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, вчинене за попередньою змовою.

Потерпіла ОСОБА_13 підтвердила обставини вчинення кримінального правопорушення відносно себе, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, пояснила, що обвинуваченими було вчинено грабіж по відношенню до неї із застосуванням насильства з їх сторони, а саме їй було завдано удар в область голови, і вказала, що їхні дії вона сприймала як такі, що є узгодженими між ними. Підтвердила, що завданий їй матеріальний збиток відшкодовано в повному обсязі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Показання обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_13 суд першої інстанції визнав належними і обґрунтовано поклав їх в основу вироку.

Як вбачається з показань свідка ОСОБА_14 , який у цьому кримінальному провадженні входив до групи слідчих Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві, він відповідно до норм КПК України, в присутності понятих, проводив огляд місця події за участю підозрюваного ОСОБА_6 , у якого було вилучено мобільний телефон потерпілої, на що він пояснив, що викрав його у потерпілої.

Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 показали про те, що вони як працівники поліції, переслідували і затримали обвинувачених, які вказували на те, що вчинили грабіж відносно потерпілої.

Щодо повідомлення про осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, зі слів інших осіб, виходячи з положень ч.7 ст. 97 КПК України, суд першої інстанції визнав їх недопустимими, зокрема, з урахуванням того, що вони здійснені з урахуванням чужих слів, а особи, на яких ці свідки посилалися у суді, дані обставини не підтвердили, тобто врахував у цій частині доводи захисту з цього питання.

Втім, у тій мірі, в якій показання за переконанням є прийнятними, суд першої інстанції сприйняв їх як належні та допустимі, і доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 цього висновку суду не спростовують.

Протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 03.12.2015 та протоколу про попередження про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, встановлено, що потерпіла повідомила, що 03.12.2015 близько 22 год. 30 хв. за адресою: м. Київ, вул. А.Малишка, 19 три невідомі чоловіки відкрито заволоділи її майном. Щодо доводів захисника ОСОБА_9 про те, що заява потерпілої не містить відомостей про те, що саме ОСОБА_6 вчинив протиправні дії щодо потерпілої, то суд першої інстанції правильно зазначив, що потерпіла повідомляла обставини вчинення злочину, які були їй відомі у той період і чітко вказала, що його здійснили три невідомі їй особи.

Згідно протоколу огляду місця події від 03.12.2015 з ілюстрованою таблицею до нього, складеного слідчим Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_17 в присутності понятих, потерпілої, обвинувачених та за участю спеціаліста в період часу з 23 год. до 00 год. 30 хв. 04.12.2015, потерпіла вказала на обвинувачених, як на тих на трьох осіб, які її пограбували. Зі своїх речей самостійно ОСОБА_7 видав, у тому числі предмет схожий на ніж, а ОСОБА_8 паспорт на ім`я потерпілої.

Як правильно вказано судом першої інстанції, протокол складено з дотриманням вимог ст. ст. 104, 105 КПК України, і суттєвих порушень при його складанні, у тому числі зазначених в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_9 , колегія суддів не вбачає.

Навпаки, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що здобуті у справі докази узгоджуються між собою, є належними, допустимими, достовірними і достатніми для належної правової оцінки дій обвинувачених та визнання їхньої винуватості, і доводи апеляційних скарг захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 цього не спростовують.

Доводи апеляційних скарг захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 щодо однобічності та неповноти під час розгляду кримінального провадження, оскільки залишено поза увагою численні доводи і клопотання сторони захисту, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 18.07.2006 в справі «Проніна проти України», «за змістом п.1 ст. 6 Конвенції суди зобов`язані обґрунтовувати свої рішення, проте це не може сприйматись як вимога давати детальну відповідь на кожен довід. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру схвалюваного рішення» (п.п.23-25).

У даній справі усі доводи сторони захисту, відповіді на які могли б суттєво вплинути на висновки суду щодо винуватості притягнутих до кримінальної відповідальності осіб, судом першої інстанції розв`язані, а отже апеляційні скарги захисників у цій частині є необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

За встановлених судом обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за ч.2 ст. 186 КК України, як повторне, відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб, є правильною і підстав для повторного допиту свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , потерпілої ОСОБА_13 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , дослідження усіх документів та речових доказів сторони обвинувачення, які, на думку сторони захисту, спростували б цей висновок суду, колегія суддів на вбачає.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції під час судового розгляду дотримані вимоги ст. 22 КПК України про те, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, зберігалась об`єктивність та неупередженість, створювались необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, і не було допущено будь-яких порушень вимог кримінального процесуального закону, про що зазначається в апеляційній скарзі.

Покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 призначено судом першої інстанції у відповідності до ст. 65 КК України, і є правильним.

При перевірці кримінального провадження, істотних порушень кримінального процесуального закону, у тому числі зазначених в апеляційних скаргах захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому він має бути залишений без зміни, а апеляційні скарги щодо його скасування без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 28 квітня 2017 року відносноОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без зміни.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання за цим вироком, термін його попереднього ув`язнення з 03.12.2015 по 20.06.2017 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Касаційна скарга може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді _______________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4