Дата документу Справа № 337/1134/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1284/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 337/1134/17
Категорія ст. 286 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 000124 за апеляційною скаргою процесуального прокурора у кримінальному провадженні на вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2017 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, освіта середня-спеціальна, не працюючого, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від призначеного покарання з випробовуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки. На підставі ст.76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтись на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Обраний ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту скасовано. Знято арешт з автомобілю «КФ1» (ГАЗ 3302), реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 , накладений ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.03.2017 року. Вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а:
Згідно вироку, 03 березня 2017 року, приблизно о 12 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_8 керуючи автомобілем «КФ1» (ГАЗ 3302), реєстраційний номер НОМЕР_1 від`їхав від магазину «Арні» та здійснював рух заднім ходом по тротуару уздовж проїзної частини вул. Лахтинської у м. Запоріжжі, з боку пр. Ювілейного в напрямку вул. Ентузіастів.
В цей час, в районі будинку № 10 по вул. Лахтинська, рухаючись з права наліво за напрямком руху автомобіля «КФ1» (ГАЗ 3302), реєстраційний номер НОМЕР_1 тротуар перетинала пішохід ОСОБА_10 , 1927 року народження.
Водій ОСОБА_8 , здійснюючи рух заднім ходом, маючи при цьому об`єктивну можливість своєчасно виявити у дзеркало заднього виду пішохода ОСОБА_10 , яка наближалась до автомобіля справа, та маючи при цьому технічну можливість уникнути наїзду на неї, негайних заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу не вжив.
Своїми діями водій ОСОБА_8 порушив вимоги п.п. 10.9, 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, зі змінами № 136 від 06.03.2013 року, відповідно до яких:

- п. 10.9. «Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкоди іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб»;

- п. 12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

Порушення водієм ОСОБА_8 вимог п. 10.9, 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 9-143 від 17.03.2017 року, з технічної точки зору знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження від яких померла на місці пригоди.

Так, згідно висновку судової медичної експертизи № 839 від 23.03.2017, причиною смерті ОСОБА_10 є поєднана тупа травма тулубу і кінцівок з чисельними переломами кісток скелету та пошкодженням внутрішніх органів, при явищах шоку. Комплекс пошкоджень у ОСОБА_10 , як небезпечний для життя, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Враховуючи зовнішній вигляд пошкоджень у ОСОБА_10 , вказаний механізм їх виникнення, масивність пошкоджень, висоту їх, всі пошкодження виникли прижиттєво, незадовго до смерті та могли виникнути в умовах дорожньо-транспортної пригоди під час зіткнення автомобіля з пішоходом з подальшим переїздом колеса (коліс) через тулуб потерпілої.

В апеляційній скарзі прокурор, не піддаючи сумніву вину ОСОБА_8 та кваліфікацію його дій, вважає, що вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05.05.2017 підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження (висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності).

Зазначеним діям ОСОБА_8 , суд дав належну оцінку кваліфікувавши їх за ч. 2 ст. 286 КК України санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини Кримінального Кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи його ступінь тяжкості, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» із змінами, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з кваліфікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, тощо).

Відповідно до п. п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначені покарання за ст. 286 КК України суди мають урахувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспортну, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів та ін.), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Таким чином, суд при призначенні ОСОБА_8 покарання без позбавлення права керування транспортними засобами не врахував, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення. Внаслідок грубого порушення ОСОБА_8 Правил дорожнього руху України настала смерть потерпілої ОСОБА_10 .

Також, судом при призначенні ОСОБА_8 покарання без позбавлення права керування транспортними засобами не враховано, що відповідно до довідки з ДДАІ МВС України відносно ОСОБА_8 03.03.2016 складено адміністративний протокол № 507835 за ч. 1 ст. 130 КУпАП (відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку), що вказує на те, що ОСОБА_8 схильний до вчинення грубих порушень Правил дорожнього руху України та не призначення йому судом додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами є несправедливим.

Крім того, суд у вироку зазначив, що потерпіла ОСОБА_7 просила суд призначити ОСОБА_8 покарання не пов`язане з позбавленням волі та без позбавлення права керування транспортними засобами, вважає, що вказані висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження (висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності), оскільки під час судового розгляду потерпіла ОСОБА_7 просила суд призначити ОСОБА_8 покарання на розсуд суду, а не вказувала на призначенні йому покарання не пов`язаного з позбавленням волі та без позбавлення права керування транспортними засобами.

Просить вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05.05.2017 відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження (висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності).

Ухвалити новий вирок, визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з іспитовим строком на 3 роки. На підстав ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора та потерпілу, які підтримали апеляційну скаргу, обвинуваченого, зокрема в останньому слові, який просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

ВинуватістьОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин вказаних у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями самого обвинуваченого в судовому засіданні, де він повністю визнавав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а тому, враховуючи позицію обвинуваченого та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, місцевий суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися.
Судом першої інстанції діїОСОБА_8 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України.

Доводи прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання тяжкості кримінального правопорушення і особи обвинуваченого, занадто невеликого іспитового строку, а також те, що суд першої інстанції не застосував до останнього додатковий вид покарання, передбачений санкцією ч. 2 ст. 286 КК України позбавлення права керування транспортними засобами, є обґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан тощо. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Згідно до ч. 4 ст. 75 КК України, іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Відповідно до роз`яснень п. п. 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначені покарання за ст. 286 КК України суди мають урахувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспортну, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів та інш.), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання ближче до мінімального, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, не максимальний іспитовий строк, передбачений ч. 4 ст. 75 КК України, а також, не застосовуючи додаткове покарання до останнього, суд першої інстанції виходив з того, що обвинувачений ОСОБА_8 вину визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв у розкритті злочину, частково відшкодував шкоду потерпілій, яка просила призначити покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі та не застосовувати додатковий вид покарання, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, працює водієм.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції недотримався вимог закону та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України, оскільки не в повній мірі врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, що свідчить про незаконність вироку.

Зокрема, районний суд не врахував в повній мірі те, що обвинувачений, не дивлячись на те, що судимості погашенні, відповідно до вимог ст. 89 КК України, був двічі судимий, вчинив тяжкий злочин, при цьому грубо порушив Правила дорожнього руху України, здійснюючи рух заднім ходом скоїв наїзд на пішохода, що призвело до наступу тяжких суспільно-небезпечних наслідків.

За таких обставин колегія суддів вважає, за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_8 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, більш суворе за розміром основне покарання, ніж те, яке було призначено судом першої інстанції, максимальний іспитовий строк, передбачений ч. 4 ст. 75 КК України, а також призначити останньому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що під час апеляційного перегляду вироку обвинувачений ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про застосування до нього положень Закону України «Про амністію у 2016 році». Зазначив, що він має на утриманні малолітнього сину ОСОБА_11 , 2013 року народження (а.п. 66), а тому він має бути звільнений від відбування призначеного судом покарання.

Так, пунктом «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачена можливість звільнення від відбування покарання, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 КК України, осіб, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років. Крім того, відповідно до ст. 15 цього Закону, особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.

ОСОБА_8 вчинив необережний злочин, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 КК України та не позбавлений батьківських прав щодо свого сина ОСОБА_11 , 2013 року народження, якому на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» не виповнилось 18 років.

Обвинувачений ОСОБА_8 погодилася на застосування до нього амністії. В зв`язку з чим, колегія суддів вважає необхідним звільнити обвинуваченого від відбування призначеного йому як основного так і додаткового покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу процесуального прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2017 року відносно обвинуваченого ОСОБА_8 в частині призначеного покарання, скасувати.
Призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання й роботи; не виїжджати за межі України без погодження з цим органом.

ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі та позбавлення права керування транспортними засобами,звільнити на підставі п. «в» ст.1, ст. 15 Закону України «Про амністію у 2016 році».

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу його оголошення.

Судді: