Дата документу Справа № 320/2408/17-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №320/2408/17-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/787/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2018 року місто Запоріжжя

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мелітополя, Запорізької області, громадянина України, який працює в ТОВ «Газонні машини» слюсарем-піскострумником, не одружений, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції із Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області,

ВСТАНОВИЛА:
прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 грудня 2017 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.286 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням на 2 роки, та з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення експертизи по кримінальному провадженню у сумі 2111,04 грн.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 просить вищевказаний вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, та на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням на 2 роки. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що при ухваленні вироку суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку взагалі не навів мотивів незастосування додаткового покарання. На думку прокурора, судом не в повній мірі враховано обставини та тяжкість вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, наслідки, що настали для потерпілого. Суд не мав обґрунтованих підстав не застосовувати додаткове покарання, оскільки ОСОБА_6 вчинив правопорушення під час керування транспортним засобом, маючи відповідний дозвіл на керування джерелом підвищеної небезпеки, але належним чином не забезпечив безпеку оточуючих, що призвело до смерті потерпілого.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за наступних обставин.

22 лютого 2017 року приблизно об 11 годині 20 хвилин водій ОСОБА_6 керував промисловим навантажувачем без реєстраційного номеру, рухався по технологічній території між підприємствами на вулиці Індустріальній в м. Мелітополі Запорізької області.

На шляху прямування водій ОСОБА_6 , внаслідок відсутності достатніх навичок та вмінь керування промисловим навантажувачем, маючи технічну можливість уникнути наїзду, при повороті ліворуч не впевнився у безпеці, внаслідок чого в районі буд. АДРЕСА_2 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який рухався йому назустріч вздовж стіни будівлі, притиснувши потерпілого боковою поверхнею навантажувача до стіни будівлі.

В результаті наїзду пішоходу ОСОБА_10 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, від яких він помер у лікарні о 05 годині 40 хвилин 24 лютого 2017 року.

Своїми діями ОСОБА_6 порушив п.10.1 ПДР України, згідно з яким:

10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»

Порушення п.10.1 ПДР України, вчинене водієм ОСОБА_6 , знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками.

Згідно з висновком судової медичної експертизи №100 від 24 лютого 2017 року, причиною смерті ОСОБА_10 стала закрита травма таза і правого стегна, що реалізувалася множинними двосторонніми ушкодженнями таза (розриви зчленувань, переломами кісток) з його деформацією, масивними крововиливами в заочеревинну клітковину, м`язи тазу, стегон, пошкодженням правої загальної стегнової артерії з її тромбозом, що ускладнилася розвитком важкого шоку, десимінованого внутрішньо судинного згортання крові з подальшим тромбірованням артерії правої нижньої кінцівки, омертвінням її м`язів, розвитком поліорганної недостатності.

У ОСОБА_10 була виявлена закрита травма таза, правого стегна:

- повні розриви лонного і лівого клубово-крижового зчленування, повний розрив правого клубово-крижового зчленування з крайовим переломом 4, 5 крижових хребців, внутрішньо суглобовий перелом правої клубової кістки з пошкодженням дна правої вертлюжної западини, лінійні переломи гілок лівої сідничної кістки з масивними крововиливами в заочеревну клітковину, м`язи таза, правого стегна, зовнішніх статевих органів;

- «контузія» з тромбозом (за клінічними даними) правої стегнової артерії.

Закрита травма таза і правого стегна у ОСОБА_10 небезпечна для життя, що призвела до смерті, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, полягає в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні, є обґрунтованими, та ніким з учасників провадження не оспорюються.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Разом з цим, колегія суддів приходить до переконання, що при призначенні ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.65 КК України, та положення п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, згідно з якими, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав в повному обсязі, щиросердно розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, що визнано судом обставинами, які пом`якшують покарання, раніше він не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно.

Зазначені обставини фактично стали підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Разом з цим, на думку колегії суддів, суд при призначені покарання не в повній мірі врахував фактичні обставини вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та його тяжкість, а саме те, що унаслідок вказаного правопорушення настала смерть потерпілого.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд безпідставно не призначив ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, що передбачене санкцією ч.2 ст.286 КК України, крім того, свої висновки в цій частині суд взагалі не вмотивував.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідно до вимог ст.ст.409, 413, 420 КПК України, вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового вироку, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки, з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік; та на підставі ст.ст.75, 76 КК України, з врахуванням відомостей про особу обвинуваченого та обставин, що пом`якшують покарання, звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням на 2 роки.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

З врахуванням характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, на які посилається сторона захисту, а саме: відшкодування ОСОБА_6 потерпілій завданої шкоди та смерть батька обвинуваченого, на думку колегії суддів, не є достатньою підставою для звільнення останнього і від додаткового покарання.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:
апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 грудня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.286 КК України, в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки, з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного судом основного покарання з випробуванням на 2 роки.

Покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4