печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 вересня 2017 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

представників власника майна ОСОБА_3 , ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В :
Захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва в порядку ст. 174 КПК України з клопотанням про скасування арешту, накладеного у кримінальному провадженні №0003427 ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 05.10.2016 на майно ОСОБА_6 , а саме 1/4 квартири АДРЕСА_1 , та автомобіль «Nissan Note» коричневого кольору, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , свідоцтво НОМЕР_2 .
Вважає, що арешт накладено необґрунтовано, ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою. Так, зазначає, що ОСОБА_6 не набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні №0003427, оскільки письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 не вручено. Повідомлення про підозру направлялось на адресу АДРЕСА_2 , в якій ОСОБА_6 не проживав та не був зареєстрованим. Так, 08.08.2016 ОСОБА_6 виїхав з вказаної квартири та зареєстрований в цей же день за адресою АДРЕСА_3 . Повідомлення про підозру належним чином не вручено, оскільки до матеріалів справи приєднано тільки супровідні листи про направлення відповідного процесуального документа, описи вкладення в цінний лист відсутні. Повернення відповідних листів у зв`язку із закінченням строку їх зберігання також підтверджують невручення повідомлення про підозру. Наявною в матеріалах провадження перепискою між слідчим і Службою безпеки України підтверджується відсутність ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2 . Також вважає повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 5 ст. 191 КК України, необґрунтованим, таким, що містить суттєві розбіжності щодо часу вчинення злочину, що обов`язково має бути зазначено відповідно до п. 6 ст. 277 КПК України, є надуманим та неконкретним. В ухвалі слідчого судді про накладення арешту на майно не зазначено даних, наданих суду, з яких вбачається обґрунтованість підозри ОСОБА_6 . Отже, посилаючись на викладене необгрунтованість підозри та ненабуття ОСОБА_6 статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, накладений арешт просив скасувати.
В судовому засіданні представники власника майна вимоги клопотання підтримали повністю з наведених в клопотанні підстав, просили задовольнити.
Прокурор проти задоволення клопотання категорично заперечував, зазначивши, що обґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри та обставини її вручення були предметом оцінки слідчим суддею при вирішенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що залишена без змін судом апеляційної інстанції. Вказав, що підозра ОСОБА_6 обґрунтована достатньою сукупністю доказів, та виписана таким чином та із таким ступенем конкретизації, як це встановлено досудовим розслідуванням на час складання повідомлення про підозру. Також зазначив, що повідомлення про підозру направлялось за останньою відомою адресою реєстрації та проживання ОСОБА_6 - АДРЕСА_2 , яку він вказував під час допитів, а також до ЖЕД «Печерськжитло» для вручення. Також вживались заходи для виклику ОСОБА_6 телефонним зв`язком, проте повідомлений ним номер телефону був поза зоною досяжності, 27.07.2016 також направлялись повістки про виклик за допомогою програм «WhatsApp» та «Viber» на 11-00 год. 01.08.2016, проте на вимогу слідчого ОСОБА_6 не з`явився. Повістки неодноразово направлялись на відому адресу ОСОБА_6 , а також розміщувались на офіційному сайті Генеральної прокуратури України. Отже вважає, що органом досудового розслідування вжито всіх належних дій для повідомлення ОСОБА_6 про підозру, при цьому дотримано норми статей 111, 135, 278 КПК України, ОСОБА_6 в установленому КПК України порядку набув статус підозрюваного. Одночасно органом досудового розслідування встановлено, що в квартирі АДРЕСА_4 (квартира, названа захистом як місце проживання ОСОБА_6 ) ніхто не проживає, а зняття з поперднього місця реєстрації відбулось за відсутності особисто ОСОБА_6 , на підставі довіреності. Сам ОСОБА_6 в цей час неофіційно покинув територію України з метою ухилення від кримінальної відповідальності та в подальшому 25.03.2017 був затриманий на території Грузії. Вважав доводи захисту надуманими, а підстави для скасування арешту відсутніми, оскільки арешт покликаний забезпечити можливу подальшу конфіскацію майна ОСОБА_6 з огляду на кваліфікацію його дій, обставини підозри не змінились, а тому в задоволенні клопотання про арешт майна просив відмовити.
Вислухавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя надходить наступних висновків.
Другим слідчим відділом Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000400.
В подальшому постановою прокурора від 16.11.2016 з матеріалів досудового розслідування №0000400 виділено в окреме провадження матеріали досудового розслідування за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 255 КК України, виділеним матеріалам присвоєно номери №0003440, №0003427.
Постановою Генерального прокурора України від 19.12.2016 здійснення досудового розслідування кримінальних правопорушень у кримінальному провадженні №0003427 доручено Головному слідчому управлінню Генеральної прокуратури України.
В рамках кримінального провадження №0000400 ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 05.10.2016 накладено арешт на майно ОСОБА_6 - 1/4 квартири АДРЕСА_1 , та автомобіль «Nissan Note» коричневого кольору, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , свідоцтво НОМЕР_2 .
Відповідно до ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Як вбачається з ухвали слідчого судді про арешт майна, приймаючи відповідне рішення, слідчий суддя виходив з того, що санкція ч. 5 ст. 191 КК України, за якою підозрюється ОСОБА_6 , передбачає обов`язкове додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, а тому з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання наявні підстави для накладення арешту на майно, що на праві власності належить підозрюваному.
Вказані висновки слідчого судді захисниками підозрюваного не спростовано.
Так, доказів, які б виключали обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів слідчому судді не надано.
Що стосується доводів захисту про ненабуття ОСОБА_6 статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, слідчий суддя виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, слідчим надавались доручення оперативному підрозділу СБ України про проведення процесуальних дій вжиття заходів щодо встановлення місцезнаходження ОСОБА_6 , вручення повістки про виклик до Генеральної прокуратури України (від 15.07.2016, 05.09.2016).
На виконання доручень надавалась інформація, що за адресою проживання: АДРЕСА_2 ОСОБА_6 відсутній, його місцезнаходження на даний час невідоме (№14/15-43 від 27.07.2016, №14/15-53 від 22.09.2016).
Тобто дії щодо встановлення місця перебування ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2 вчинялись також до його зняття з реєстрації за вищезазначеною адресою, проте такі заходи не були результативними.
27.07.2016 слідчий здійснював виклик ОСОБА_6 телефонним зв`язком, а також шляхом направлення повісток про виклик за допомогою програм «WhatsApp» та «Viber» на 11-00 год. 01.08.2016, проте на вимогу слідчого ОСОБА_6 не з`явився. Вказане підтверджується рапортом слідчого ОСОБА_7 від 01.08.2016, скріншотами з екрану телефону слідчого, в тому числі з поміткою в программі про перегляд отримувачем надісланих повідомлень (повісток).
Повідомлення ОСОБА_6 про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 255 КК України, було складено 22.09.2017.
Супровідним листом від 22.09.2016 повідомлення про підозру було направлене ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2 у зв`язку із неможливістю його вручення, а також до Житлово-експлуатаційної дільниці «Печерськжитло» для подальшого вручення ОСОБА_6 , що узгоджується із положеннями ст. ст. 278, 135 КПК України. Направлення такого відправлення в день складення повідомлення про підозру підтверджується копіями конвертів, рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення.
Повернуті поштові відправлення з поміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням встановленого строку зберігання».
Тобто, органом досудового розслідування вживались належні заходи для встановлення місцезнаходження ОСОБА_6 , виклику його до Генеральної прокуратури України для проведення слідчих та процесуальних дій, а також щодо направлення повідомлення про підозру за адресою проживання ОСОБА_6 та житлово-експлуатаційній організації за місцем його проживання.
18.10.2016 до Генеральної прокуратури України на запит слідчого надійшла інформація ГУ Державної міграційної служби України в м. Києві, що згідно даних відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві ОСОБА_6 значиться зареєстрованим за адресою АДРЕСА_2 , 08.08.2016 знятий з реєстраційного обліку з вищевказаної адреси до АДРЕСА_3 .
04.11.2016 слідчим з метою проведення обшуку здійснено візит за адресою АДРЕСА_3 , проте квартира була зачинена, власники відсутні, про що складено рапорт.
Таким чином, порушень при направленні ОСОБА_6 повідомлення про підозру слідчим суддею не встановлено.
Оскільки санкція ч. 5 ст. 191 КПК України, у вчиненні якого в тому числі підозрюється ОСОБА_6 , передбачає обов`язкове додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, наявні правові підстави для арешту майна підозрюваного з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, та вказані обставини з часу накладення арешту не змінились.
Додатково слід відмітити, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 31.03.2017 щодо підозрюваного ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. При цьому в судовому засіданні захисник ОСОБА_8 посилався на необгрунтованість повідомленою ОСОБА_6 підозри та її фактичне невручення, тобто ці обставини досліджувались слідчим суддею.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.06.2017 ухвала слідчого судді від 31.03.2017 залишена без змін, а апеляційні скарги ОСОБА_9 та ОСОБА_3 без задоволення. При цьому колегія суддів зазначила про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри та безпідставність доводів захисту щодо неналежного вручення повідомлення про підозру.
На підставі викладеного вважаю, що в силу принципу змагальності сторін захисниками підозрюваного не доведено, що арешт було накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба, з чим КПК пов`язує підстави для скасування арешту майна, а тому підстави для задоволення клопотання відсутні.
Керуючись ст. ст. 170-174, 309, 392 КПК України, -
У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 про скасування арешту майна відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1