Справа № 645/9/18
Провадження № 1-кп/645/301/18
УХВАЛА
Іменем України
29 січня 2018 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретар судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001205 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в:
В провадження Фрунзенського районного суду м. Харкова надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001205 відносно ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

У судовому засіданні прокурор вважав можливим призначити справу у відкрите судове засідання.

Потерпілий та обвинувачений підтримали думку прокурора.

Суд, під час проведення підготовчого судового засідання по даному кримінальному провадженню, вислухавши думку сторін кримінального провадження прийшов до висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 підлягає поверненню прокурору, оскільки він не відповідає вимогам КПК України, виходячи з наступного.

Пункт 3 ч. 3 ст. 314 КПК України передбачає, що у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, прийняти таке рішення: повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Частиною 4 статті 110 КПК України встановлено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК України.

Стаття 291 КПК України передбачає вимоги до обвинувального акту.

Зокрема, у цій статті передбачено, що обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим. Обвинувальний акт має містити такі відомості, зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Як встановив суд, вищевказана вимога закону під час складання обвинувального акту не дотримана.

Необхідно наголосити, що у відповідності до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Так, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_5 24.05.2017 року о 13 годині знаходився поблизу гаражів, що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Горяївська, 2, де допомагав своєму знайомому ОСОБА_6 виконувати роботу. В цей час ОСОБА_5 побачив неподалік, що ворота сусіднього гаража, власником якого є ОСОБА_4 , відкриті. Всередині гаража ОСОБА_5 помітив майно, яке можна було реалізувати. В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна. З метою реалізації свого злочинного наміру ОСОБА_5 , діючи з корисливих мотивів, направлених на незаконне збагачення, з умислом спрямованим на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв візок ОСОБА_6 , погрузив на нього двигун в зборі від автомобіля «Volkswagen Golf» модель GХ (026103373G), вартістю згідно висновку судово товарознавчої експертизи ХНДІСЕ ім. Засл. проф М.С. Бокаріуса № 10412 від 28.07.2017 року 43768 грн. 46 коп. та металеву пивну діжку марки «Franke», вартістю згідно висновку судово товарознавчої експертизи ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса № 10408 від 23.06.2017 року 1000 грн. Після чого, ОСОБА_5 з місця вчинення злочину з викраденим майном зник, розпорядившись їм в подалі на власний розсуд. В результаті злочинних дій ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_4 нанесено матеріальний збиток на суму 44768 грн. 46 коп..

Як вбачається з обвинувального акту у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.05.2017 року за № 0001205 відносно ОСОБА_5 , затвердженого прокурором Харківської місцевої прокуратури № 3, дії ОСОБА_5 , органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище.

Разом із тим, суд вважає, що сформульоване обвинувачення є не конкретним, та суперечливим, а саме з такого викладу фактичних обставин та сформульованого обвинувачення незрозуміло, де саме «неподалік» (як зазначено в обвинувальному акті) ОСОБА_5 побачив гараж, також не можливо зрозуміти куди саме проник обвинувачений, оскільки не зазначено чітку адресу сховища гаражу його місцерозташування, звідки було вчинено крадіжку, крім того, в ньому не зазначено спосіб проникнення та у яке саме сховище (конкретне місце, адреса) проник обвинувачений ОСОБА_5 ..

Необхідно зауважити, що відсутність місця вчинення злочину, позбавляє можливість визначити підсудність по справі, що в свою чергу, відповідно до ч. 1 п. 6 ст. 412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та тягне за собою скасування судового рішення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006 року у справі І.Н. та інші проти Австрії, п.34).

В рішенні від 25.07.2000 року, у справі «Маттоціа проти Італії» зазначено: «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 01.03.2001 року по справі «Даллос проти Угорщини, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54).

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Тобто, вказані обставини повинні бути зазначені в обвинувальному акті, оскільки згідно ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування таких обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого, а суд розглядає справу лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта (ч. 1 ст. 337 КПК України).

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

При цьому слід враховувати, що відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, а згідно ч. 1 ст. 11 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступень тяжкості кримінального правопорушення, тощо.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статі кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що безперечно, порушує право особи на захист та ухвалене судове рішення за таких обставин, у будь-якому разі повинно бути визнано незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Враховуючи викладене, суд вважає, що даний обвинувальний акт всупереч ст. 291 КПК України не містить у собі належним чином сформульованого обвинувачення, та послідовних фактичних обставин кримінального правопорушення, яке прокурор вважає встановленими, що порушує вимоги норм як чинного законодавства України, так і міжнародної практики, оскільки для повноцінного захисту своїх прав особа має право знати, в чому вона обвинувачується.

Судом звертається увага на те, що статтею 314 КПК України не передбачено можливості виправлення технічних помилок, а також внесення якихось додаткових відомостей до обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування або розписки про отримання копії обвинувального акту після їх надходження до суду, зокрема, у підготовчому судовому засіданні.
Такі недоліки як відсутність в обвинувальному акті конкретного та послідовного викладу фактичних обставин кримінального злочину, які прокурор вважає встановленими, та місця його вчинення, відсутність належним чином сформульованого обвинувачення свідчить про оформлення обвинувального акту з недотриманням вимог ст. 291 КПК України, та не можуть бути усунуті у іншому порядку, аніж шляхом повернення обвинувального акту прокурору.
Керуючись ст. ст. 291, 314-316 КПК України, суд -

у х в а л и в:
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0001205 відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, повернути прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України для приведення у відповідності до вимог КПК України, впродовж розумного строку, який буде об`єктивно достатнім для усунення цих недоліків, а саме 07 днів з моменту його отримання.
Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова, шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: