В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.02.2018 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
перекладача ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
та його захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 1-кп/308/52/17 (справа № 308/10785/15-к), внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000760 від 13.05.2015 року, про обвинувачення, -
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великі Геївці, Ужгородського району, угорця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, одруженого, такого, що має на утриманні одну малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 Кримінального кодексу України, -
В С Т А Н О В И В:
Перебуваючи на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 , являючись військовозобов`язаним у зв`язку з оголошенням часткової мобілізації та призовом військову службу у Збройні Сили України по мобілізації, громадянина ОСОБА_7 30.04.2015 року було викликано до Ужгородського ОМВК, де йому, провідним спеціалістом командування ЗСУ ОСОБА_8 , особисто було вручено повістку про відправку його до військової частини, та в присутності членів комісії складено акт про відмову отримання повістки та відправки у військову частину, з урахуванням придатності за загальним станом здоров`я та проходження в подальшому військової служби гр. ОСОБА_7 .
В повістці було визначено, що гр. ОСОБА_7 , 02.05.2015 року о 09 годин 00 хвилин мав прибути до Ужгородського ОМВК.
02.05.2015 року гр. ОСОБА_7 , у визначений у повістці час не прибув до
Ужгородського ОМВК, та не вжив будь-яких спроб повідомити про причини свого неприбуття до військового комісаріату, хоча був завчасно та у встановленому законом порядку повідомлений про необхідність явки.
Своїми діями які виразились в умисному ухиленні від призову на військову службу за мобілізацією гр. ОСОБА_7 , вчинив кримінальне правопорушення передбачене ст. 336 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_7 після роз`яснення йому суті обвинувачення та правової кваліфікації кримінального правопорушення, а також положень ст. 63 Конституції України і ст. 18 КПК України, в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, проте відмовився від давання показань, тому приймаючи до уваги те, що прокурор та захисник обвинуваченого також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, переконавшись у добровільності їх позицій, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, дослідивши докази надані прокурором з метою перевірки обґрунтованості визнання вини обвинуваченим, а саме: лист Ужгородського ОМВК від 04.05.2015 року № 3130/2, лист ОМВК від 04.05.2015 року № 3130/1, картку від 13.03.2015 року обстеження та медичного огляду на визначення ступеню придатності до військової служби ОСОБА_7 , довідку від 13.03.2015 року № 1846 військово лікарської комісії щодо ОСОБА_7 , Акт від 30.04.2015 року про відмову від отримання повістки; повістку № 100915; військовий квиток серії НОМЕР_1 ; обліково послужну картку НОМЕР_1 ; мобілізаційне посвідчення № 322 від 08.07.2014 року на ім`я ОСОБА_7 ; та докази, які характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_7 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Великі Геївці Ужгородського району, угорець, громадянин України, з середньою освітою, не працює, одружений, має на утриманні одну малолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації проживає разом із батьками та 4 братами і сестрами, характеризується позитивно, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , які передбачені ст. 66 КК України суд визнає щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , передбачені ст. 67 КК України судом не встановлені.
Зважаючи на положення ч. 2 ст. 50 КК України якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, на положення статті 65 КК України, обираючи до обвинуваченого ОСОБА_7 вид та міру покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, характер його вчинення, обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття; особу обвинуваченого, як характеризуючі дані суд приймає до уваги те, що він за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, суд приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_7 покарання за ст. 336 КК України у вигляді двох років позбавлення волі.
Судові витрати по кримінальному провадженні на залучення експерта відсутні. Речові докази відсутні.
Суд не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого до набрання вироком законної сили.
Потерпілі у цьому кримінальному провадженні відсутні.
Захисником обвинуваченого було заявлено клопотання про звільнення від призначеного покарання на підставі ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» свого підзахисного, оскільки він має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Обвинувачений ОСОБА_7 надав письмову згоду на застосування щодо нього амністії, а також у судовому засіданні підтримав зазначене клопотання та просив суд його задовольнити.

Прокурор не заперечував про застосування амністії щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Як зазначено у п. «в» ч. 1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 має на утриманні одну неповнолітню дитину сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією паспорту обвинуваченого, визнаний винним у вчиненні злочину за ст. 336 КК України, який у відповідності до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості відтак слід на підставі п. «в» ч. 1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», ст. 86 КК України, слід звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання у вигляді двох років позбавлення волі внаслідок акту амністії.

Керуючись ст.ст. 349, 369, 370, 373, 374, 376, 392, 395 КПК України, п. «в» ч. 1 ст. 1, ст. 3, 10, 11, 13 Закону України «Про амністію у 2016 році», суд, -
ПОСТАНОВИВ:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України та призначити йому покарання у вигляді двох років позбавлення волі.
На підставі п. «в» ч. 1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», ст. 86 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання за ст. 336 КК України у вигляді двох років позбавлення волі внаслідок акту амністії.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається через суд, який ухвалив судове рішення, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Копію вироку вручити негайно після його проголошення прокурору, засудженому та його захиснику.
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1