АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

третьої особи, щодо майна якої

вирішується питання про арешт ОСОБА_7

представника третьої особи,

щодо майна якої вирішується

питання про арешт ОСОБА_8

слідчого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2017 року про накладення арешту на майно,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2017 року накладено арешт на майно, яке було вилучено під час проведення обшуку тимчасового місця проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме кімната (номер) №8 готелю «Райкомівський», а саме: паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер НОМЕР_1 ; а також на майно, яке було виявлено під час обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер НОМЕР_2 , паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_3 ; паспорт громадянина Російської Федерації для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер НОМЕР_4 ; паспорт громадянина Російської Федерації на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер НОМЕР_5 ; паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; оригінал ідентифікаційного коду на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , № НОМЕР_6 від 22.02.2008 року.
В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що в провадженні слідчого з ОВС СВ Управління СБ України у Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0000032 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України, об`єктивна сторона якого полягає в тому, що 2016 року по теперішній час керівник ТОВ «Р.Б.К. Атлантіс Груп» () ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та іншими невстановленими особами, сприяє діяльності терористичних організацій так званих «Донецька народна республіка» та «Луганська народна республіка», що виражається, у тому числі у наданні вказаним терористичним організаціям грошових коштів з прибутку, які були отримані в ході здійснення реалізації товарів, які використовуються в харчовій промисловості на територіях, які тимчасово контролюються терористичними організаціями так званими «ДНР» та «ЛНР» філіями ТОВ «Р.Б.К. Атлантіс Груп» (), які фактично розташовані в м. Луганськ Луганської обл. та м. Дебальцеве Донецької обл. Вказані вище грошові кошти передаються представникам зазначених терористичних організацій для подальшого придбання речей першої необхідності, а саме: військової одягу, амуніції, медикаментів, продуктів харчування, паливно-мастильних матеріалів та запчастин для ремонту військової техніки тощо
Розглянувши клопотання, слідчий суддя прийшов до висновку про задоволення клопотання, оскільки майно, вилучене під час обшуку, на який слідчий просить накласти арешт, визнане речовим доказом, та може мати доказове значення по справі, забезпечення кримінального провадження та збереження речового доказу.
Не погодившись з прийнятим рішенням, адвокат ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту та зобов`язати органи досудового розслідування негайно повернути вилучене майно власнику.
В обґрунтуваннявимог апеляційної скарги посилається на те, що майно, вилучене під час проведення обшуку, не відповідає вимогам ст. 98 КПК України щодо речових доказів, тому це не може бути підставою для накладення арешту. Також зазначає, що жодній особі у цьому кримінальному провадженні не повідомлено про підозру, а отже вилучення в даному випадку паспортів ОСОБА_7 є порушенням його права на вільне пересування на території України та за її межами, а також істотним обмеженням його права на зайняття підприємницькою діяльністю.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_7 та в його інтересах адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу адвоката та просили її задовольнити, думку прокурора та слідчого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги адвокат, оскільки вважали ухвалу слідчого судді обгрунтованою та вмотивованою, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Так, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

*існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

*потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

*може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З наданих матеріалів випливає, що існує підозра, що паспорти, які були вилучені під час проведення обшуку, мають важливе значення для встановлення обставин у даному кримінальному провадженні, а отже це є достатньо обґрунтованим і вагомим для вжиття на даному етапі досудового розслідування заходів забезпечення кримінального провадження. Таким чином, це майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для їх арешту як речових доказів, оскільки арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, та процесуального статусу останнього, а отже оскаржувана ухвала слідчого судді є обґрунтованою та відповідає вимогам процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не спростовують вищенаведених висновків колегії суддів.

Що стосується доводів апелянта про те, що потреби досудового розслідування не виправдовують арешт паспортів, які належать ОСОБА_7 , то на думку колегії суддів, вжитий слідчим суддею захід забезпечення кримінального провадження є необхідним на стадії з`ясування обставин, які мають істотне значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, і має на меті збереження грошових коштів.

З урахуванням наведеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2017 року про накладення арешту на майно залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3