Номер провадження: 11-сс/785/1117/17
Номер справи місцевого суду: 509/1874/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
13.07.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

заявника: ОСОБА_7 ,

представника заявника: адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 29.05.2017 року, якою у рамках кримінального провадження №0000115 від 25.05.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, задоволено клопотання старшого слідчого СВ Авангардівського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_10 , про арешт майна, -

встановив
Оскарженою ухвалою, у рамках кримінального провадження №0000115 від 25.05.2017 року, відкритого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, було задоволено клопотання старшого слідчого СВ Авангардівського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_10 та накладено арешт на майно, зазначеного в резолютивній частині ухвали.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання слідчого, слідчий суддя прийшов до висновку про те, що зазначене у клопотанні майно підпадає під критерії, зазначені у ст. 98 КПК України та є речовими доказами. Крім того, слідчий суддя послався на те, що збереження цих доказів необхідно для проведення відповідних експертиз у даному кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з постановленою слідчим суддею ухвалою, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій він порушує питання про її скасування. При цьому апелянт зазначає, що слідчим суддею належним чином не були перевірені доводи слідчого щодо необхідності накладення арешту на майно, зокрема не досліджено документи, які долучені до клопотання, а приймаючи оскаржуване рішення, слідчий суддя не навів підстав для застосування такого заходу забезпечення, як арешт майна.

Також апелянт зазначає, що до даного кримінального провадження він не має ніякого відношення, так як він не є підозрюваним по даному провадженню, а автотранспортний засіб, на який накладено арешт не є доказом по справі, оскільки не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

Крім того апелянт послався на те, що слідчий не дотримався вимог ч. 3 ст. 173 КПК України та не зазначив в клопотанні даних, які є обов`язковими, зокрема розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та доказів факту завдання шкоди та розміру цієї шкоди.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді і відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Водночас апелянт вказує, що про існування оскаржуваного рішення дізнався лише 05.07.2017 року, коли звернувся до місцевого суду та отримав копію оскаржуваного рішення, тому вважає, що строк на апеляційне оскарження ним не пропущений.

Заслухавши суддю-доповідача; заявника ОСОБА_7 та його представника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти її задоволення; вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно до вимог ч.1 ст.172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Як вбачається з тексту клопотання слідчого та інших матеріалів, якими слідчий обґрунтовував зазначене клопотання, власником автомобіля марки «RENAULT» модель «MІDLUM», типу Фургон-С, д.н. НОМЕР_1 , на який слідчий просив накласти арешт, є ОСОБА_11 , а володільцем на праві користування є ОСОБА_7 . Ці обставини також були зазначені в апеляційній скарзі та підтверджені безпосередньо ОСОБА_7 і його представником і не заперечувалися прокурором в ході проведення апеляційного розгляду.

Водночас, слідчий суддя, який розглядав клопотання, не дотримався вимог кримінального процесуального закону, не прийняв жодних заходів щодо повідомлення володільця або власника майна про розгляд клопотання слідчого та провів судовий розгляд за відсутності як власника майна, на яке слідчий просив накласти арешт - ОСОБА_11 так і володільця цього майна - ОСОБА_7 , чим порушив його право на участь в розгляді зазначеного клопотання про що правильно було зазначено захисником в апеляційній скарзі.

З тексту оскаржуваної ухвали вбачається, що приймаючи рішення за результатами розгляду клопотання, слідчий суддя не зазначив в оскаржуваній ухвалі дані щодо належності зазначеного майна ОСОБА_7 та обмежився лише перерахуванням в цій ухвалі встановлених під час досудового розслідування даних, які викладені у клопотанні слідчого та положень вимог кримінального процесуального закону, які є підставою для прийняття рішення про накладення арешту на майно.

При цьому, приймаючи зазначене рішення, слідчий суддя послався лише на те, що вилучені предмети та документи, відповідно до ст.98 КПК України, є речовими доказами, однак жодним чином не обґрунтував його, не зазначив яким критеріям, визначеними в ч.2 ст.167 КПК України, відповідає вилучене майно, на яке він наклав арешт та не зазначив належних підстав задоволення клопотання слідчого.

Крім того, відповідно до наданих апеляційному суду матеріалів, апелянт ОСОБА_7 не є підозрюваним у вказаному кримінальному провадженні, про це також зазначено і в самому клопотанні слідчого, що свідчить про безпідставність такого клопотання та порушення слідчим суддею при прийнятті рішення вимог, передбачених ст. 170 КПК України, оскільки відповідність арештованого транспортного засобу критеріям ст. 98 КПК України не обґрунтована та не доведена належним чином.

Більш того, слідчий суддя при прийнятті рішення не дотримався порядку накладення арешту на майно, передбаченого ч.5 ст.173 КПК України та не зазначив спосіб арешту майна та порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб, що свідчить про невідповідність такого рішення вимогам законодавства.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді незаконною та невмотивованою, та приходить до висновку про те, що при розгляді клопотання та постановлення ухвали були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які унеможливлювали прийняття законного та обґрунтованого рішення та які у в відповідності до вимог ст.409 та 412 КПК України є підставою для його скасування.

Щодо розгляду апеляційним судом клопотання слідчого про накладення арешту на майно по суті, колегія суддів приходить до наступного.

В клопотанні про накладення арешту на майно слідчий послався на те, що вилучене майно, на його думку відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, оскільки містить сліди кримінального правопорушення.

Обґрунтовуючи необхідність накладення арешту, слідчий послався на те, що вилучені в ході проведення обшуку предмети та зокрема зазначений автомобіль, виготовлений та використаний як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі сліди вчинення злочину, які в подальшому можуть бути використані як доказ.

Разом з тим, на підтвердження зазначеного факту слідчий не надав відповідної постанови про визнання цього майна речовим доказом у справі.

Більш того слідчий у клопотанні не зазначив розмір шкоди, який був спричинений в результаті вчинення злочину та на його підтвердження не долучив до клопотання відповідних доказів, що позбавляє можливості надати оцінку щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, в тому числі шляхом накладення арешту на автомобіль, який належить певній особі та вартість якого є досить значною.

Приймаючи рішення за результатами розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно, слідчий суддя не надав належної оцінки невідповідності такого клопотання вимогам ст.171 КПК України та не навів визначених у ст.170 КПК України підстав для застосування такого заходу забезпечення, як арешт майна.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя районного суду при прийнятті до розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно не звернув уваги на його необґрунтованість і невідповідність вимогам ст.171 КПК України, та не виконав вимог ч.3 ст.172 КПК України, згідно яких слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст.171 цього Кодексу, своєю ухвалою повертає прокурору клопотання з встановленням строку для усунення недоліків.

З огляду на зазначене, апеляційна скарга ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню, і з урахуванням положень ч.1 ст.173 КПК України з прийняттям апеляційним судом нової ухвали про повернення клопотання слідчого прокурору для усунення недоліків, з підстав його невідповідності вимогам ст.171 КПК України.

Керуючись ст.ст. 167-173, 376, 405, 407, 409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

пост ановив
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 29.05.2017 року, якою у рамках кримінального провадження №0000115 від 25.05.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, було задоволено клопотання старшого слідчого СВ Авангардівського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_10 , про арешт майна - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання повернути прокурору - процесуальному керівнику у даному кримінальному провадженні для усунення недоліків зазначених в мотивувальній частині ухвали протягом 72 годин з часу отримання копії ухвали.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4