ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
іменем України
Справа № 210/4576/14-к
Провадження № 1-кп/210/18/17

"10" серпня 2017 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засідання кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 12 квітня 2014 року за № 0001527 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Інгулець Дніпропетровської області, українця, громадянина України, із загальною середньою освітою, одруженого, який має на утримання малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 12.07.2005 року виключений з військового обліку, який працював на шахті «Ювілейна» ПрАТ «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» на посаді гірник очисного вибою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на момент вчинення злочину мав судимість за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 березня 2014 року за ст. ст. 186 ч.1, 75, 76 КК України до 1 року позбавлення волі з випробувальним терміном 1 рік, ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 02 квітня 2015 року звільнений від відбування покарання у вигляді одного року позбавлення волі, призначеного йому із застосуванням ст.75 КК України іспитовим строком 1 рік, вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 березня 2014 року; за час розгляду кримінального провадження був засуджений 05 січня 2017 року Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу за ч. 1 ст. 187 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

сторони кримінального провадження та інші учасники судового розгляду: прокурор ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 діючи повторно, 10.04.2014 року в період часу з 21.00 годин до 22.00 годин, знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , скориставшись відсутністю раніше знайомої потерпілої ОСОБА_7 , умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, з корисливих мотивів, з сумочки потерпілої, таємно викрав мобільний телефон марки «Айфон 4G», серійний номер ІМЕІ: НОМЕР_1 , вартістю 5600 гривень, що належить потерпілій ОСОБА_7 . Після чого, ОСОБА_3 розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілій майнової шкоди на вказану суму.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину в пред`явленому обвинуваченні не визнав, та зазначив що він не вчиняв крадіжки, а потерпіла загубила свій телефон сама. Згідно показів обвинуваченого, він познайомився з потерпілою ОСОБА_7 по мережі Інтернет. При цьому, він представився як ОСОБА_8 , а не ОСОБА_9 . ОСОБА_7 вважала його ОСОБА_8 , але потім він сказав їй правду, що його звуть ОСОБА_9 . 10 квітня 2014 року у вечірній час він зустрівся з потерпілою, вони пішли до нього додому та певний час перебували у нього в квартирі за адресою АДРЕСА_4 , мали інтимні стосунки. Потім потерпіла викликала таксі, він вирішив її провести додому, а потім повернувся. Через деякий проміжок часу, не пізніше наступного дня, потерпіла йому зателефонувала, та спитала де її мобільний телефон марки «Айфон 4G», чи не знаходив він його на квартирі, де вони були. Спочатку він сказав, що не знає, не бачив. Потім виявилось, що телефон був дійсно у нього, однак він ці обставини приховав від потерпілої. Він сказав потерпілій, що вона напевне загубила телефон у таксі, коли поверталась додому. Вона просила номер таксі. Однак він сказав, що все вирішить сам. Потім він їй повідомив, що телефон марки «Айфон 4G», належний потерпілій перебуває у таксиста та останній просить за нього суму в розмірі 1000,00грн. Потім він зателефонував потерпілій, і сказав що викупив у таксиста мобільний телефон та може його повернути їй. Вони домовились про зустріч. Вона сказала, що приїде на маршрутці, зателефонувала йому і сказала, що вийшла на зупинці «Рембудтехніка», та він запропонував йти на зустріч йому. Та по дорозі до нього підійшли працівники поліції, та попросили повернути мобільний телефон, на що він відповів відмовою, та зазначив що самостійне та добровільно все поверне. Телефон був вилучений. На зустріч, як з`ясувалось, потерпіла приїхала з батьками та міліцією.

Судом вживались заходи щодо виклику в судове засідання та безпосереднього допиту потерпілої ОСОБА_7 , у тому числі й в порядку ст. 333 КПК України, однак встановлено, що потерпіла виїхала за межі України, до Амстердаму, та не проживає в Україні вже тривалий час, що підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Незважаючи на те, що обвинувачений свою вину у пред`явленому звинуваченні не визнав, його вина у скоєнні злочину підтверджується показами допитаного у судовому засіданні свідка, безпосередньо досліджених під час судового розгляду письмових доказів, в їх сукупності, з урахуванням наступного.

Так допитана у судовому засіданні під присягою свідок ОСОБА_10 суду надала покази, згідно яких остання бачила ОСОБА_3 у вечірній час в першій декаді квітня 2014 року з молодою дівчиною, та підтвердила, що вони разом заходили до під`їзду, де знаходиться квартира в якій проживає обвинувачений.

Суд не вбачає підстав для визнання показань свідка недостовірними, оскільки вони є логічними та послідовними, узгоджуються між собою, та показами обвинуваченого, а також враховує, що свідок попереджена про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, та свідчення надані під присягою.

Разом із тим такі покази лише підтверджують перебування ОСОБА_3 з молодою дівчиною, якою могла бути й потерпіла, однак сам обвинувачений та його захисник наполягали на допиті цього свідка, саме з метою підтвердження обставин, що потерпіла добровільна прийшла до квартири, де мешкав обвинувачений.

При досліджені в судовому засіданні у порядку ст. 358 КПК України, письмових доказів - документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо відомостей, судовим слідством встановлено наступне.

Згідно протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 11 квітня 2014 року ОСОБА_7 просить притягнути до відповідальності знайомого хлопця на ім`я ОСОБА_8 , який 10 квітня 2014 року у період часу з 21 години по 22 годину таємно викрав шляхом вільного доступу мобільний телефон «Айфон 4G», вартістю 5600,00грн.

Згідно протоколу огляду від 11 квітня 2014 року, оглянуто мобільний телефон «Айфон 4G», серійний номер ІМЕІ: НОМЕР_1 білого кольору в чорному чохлі у ввімкненому стані, який був добровільно виданий ОСОБА_3 . При видачі мобільного телефону ОСОБА_3 пояснив, що телефон потерпіла сама забула в нього вдома.

Суд відхиляє доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_3 має бути виправданий, оскільки ОСОБА_7 до суду показів не надала і саме вона загубила мобільний телефон, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 185 КК України крадіжка - це таємне викрадення чужого майна, яке полягає у незаконному вилученні його з володіння власника чи особи, у віданні якої воно знаходиться. Дійсно, не може бути предметом розкрадання майно, яке виявилося загубленим або вийшло з володіння власника внаслідок випадкових обставин.

Визначальною ознакою крадіжки є суб`єктивна сторона цього злочину, тобто психічне ставлення винної особи до вчинюваних нею дій. Така особа розуміє, що заволодіває чужим майном, усвідомлює, що воно належить конкретному власнику і що вона обертає його на свою користь протиправно шляхом таємного викрадення. Зміст суб`єктивної сторони цього діяння розкривається через предмет і об`єктивну сторону цього злочину, зокрема через його зовнішні поведінкові ознаки, місце, час, спосіб та обставини скоєння злочину. Предметом крадіжки завжди є будь-яке чуже майно чи майнові права на нього.

Як встановлено судом, та не заперечується обвинуваченим, 10 квітня 2014 року в період часу з 21.00 годин до 22.00 годин, він разом з потерпілою знаходився в приміщенні квартири АДРЕСА_3 . Після того, як потерпіла залишила вказану квартиру, остання через незначний проміжок часу виявила зникнення мобільного телефону, про що повідомила обвинуваченого. Однак останній спочатку повідомляв про те, що йому нічого не відомо про її телефон, а в подальшому вигадав версію про те, що мобільний телефон вибув із володіння потерпілої під час поїздки в таксі, та за повернення мобільного телефону таксист вимагає сплату грошової винагороди у розмірі 1000грн., та в подальшому повідомив потерпілій про те, що він вирішив усі питання з таксистом та може повернути їй телефон.

Суд відхиляє доводи захисту та обвинуваченого, про те, що ОСОБА_3 має бути виправданий, оскільки телефон був знахідкою, оскільки на відміну від крадіжки, привласнене майно може вважатися знахідкою лише за умов, що воно вибуло з володіння власника і місцезнаходження цього майна власнику не відомо; між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час, який давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим; особа, яка знайшла майно, не була очевидцем події втрати і сама не чинила будь-яких активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника; відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна.

ОСОБА_3 достеменно знав власника знайденого телефону, яка через сплив незначного часу повідомила його про зникнення мобільного телефону, однак останній приховував ті обставини, що телефон перебуває саме у нього, та намагався переконати потерпілу, що телефон вибув із її володіння під час поїздки в таксі.

Після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, які суд вважає належними та допустимими, аналізуючи показання обвинуваченого, досліджені письмові доказами, суд приходить до висновку про доведеність обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_3 , та правильність його кваліфікації за ч.2 ст. 185 КК України.

У зв`язку з викладеним, суд визнає ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Керуючись вимогами ст. 65 КК України при призначенні покарання ОСОБА_3 , суд враховує, що він вчинив злочин, який відповідно ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, злочин був вчинений під перебування час іспитового строку за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 березня 2014 року, хоча в подальшому ОСОБА_3 і звільнили від відбування покарання у вигляді одного року позбавлення волі, призначеного йому із застосуванням ст.75 КК України, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебував і не перебуває, був офіційно працевлаштований, має соціальні зв`язки, має на утриманні дитину.

Обставин, які обтяжують чи пом`якшують покарання судом не встановлено.

Приймаючи до уваги відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, тяжкість скоєного злочину, особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкцій за ч. 2 ст. 185 КК України, з відбуванням покарання в кримінально-виконавчому закладі, оскільки його виправлення та перевиховання не можливо без ізоляції від суспільства.

Крім того, остаточне покарання слід визначити за правилами ч. 4 ст. 70 КК України та до покарання за цим вироком, частково приєднати покарання за вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 січня 2017 року, а саме у вигляді трьох місяців, оскільки злочини за ч. 2 ст. 185 КК України вчинено до поставлення вироку від 05 січня 2017 року.

Суд, керуючись ст.65 КК України вважає, що таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та запобіганню скоєнню ним нових злочинів.

Суд, з урахуванням обставин, встановлених в ході судового розгляду, даних про особу обвинуваченого, не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69, 75 КК України, оскільки обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на шлях виправлення не став, що свідчить про відсутність підстав вважати, що його виправлення та перевиховання можливо досягти без ізоляції від суспільства.

Питання про речові докази вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

З урахуванням ч. 5 ст. 72 КК України обвинуваченому в межах даного кримінального провадження, слід зарахувати в строк відбуття покарання період попереднього ув`язнення з моменту затримання в порядку ст. 208 КПК України, а саме з 14 червня 2014 року по 04 грудня 2014 року до моменту зміни запобіжного заходу.

Крім того, вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 05 січня 2017 року ОСОБА_3 зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, період його попереднього ув`язнення з 10 листопада 2016 року до набрання вироком законної сили 07 лютого 2017 року.

У зв`язку з розглядом даного кримінального провадження ОСОБА_3 був тимчасово залишений в слідчому ізоляторі, тому останньому слід зарахувати в строк відбуття покарання період з 08 лютого 2017 року до 20 червня 2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, оскільки 21 червня 2017 року набули зміни до ч. 5 ст. 72 КК України на підставі Закону Україну «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18.05.2017 року за № № 2046-VIII.

При цьому, застосовуючи до обвинуваченого положення ст. 72 ч. 5 КК України, в редакції , внесеними згідно із Законами № 270-VI від 15.04.2008, № 838-VIII від 26.11.2015, суд керується положеннями ст. 5 Кримінального кодексу України, а саме частини другої, згідно якої закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Запобіжний захід в межах даного кримінального провадження не обирався.

Керуючись ст.ст. 368 , 370, 371, 374-376 КПК України суд
У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі з відбуванням покарання в кримінально-виконавчому закладі закритого типу.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України до призначеного покарання частково приєднати покарання, призначене за вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 січня 2017 року, а саме у вигляді трьох місяця, та визначити ОСОБА_3 до відбуття остаточне покарання у вигляді 3 (трьох) років 3 (трьох) місяця позбавлення волі з відбуванням покарання в кримінально-виконавчому закладі закритого типу.

Початок строку відбуття покарання відраховувати з 10 листопада 2016 року, та на підставі ст. 72 ч. 5 КК України зарахувати в строк відбуття покарання період попереднього ув`язнення з: 14 червня 2014 року по 04 грудня 2014 року; та з 08 лютого 2017 року до 20 червня 2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Речові докази:

мобільний телефон марки «Айфон 4G», серійний номер ІМЕІ: НОМЕР_1 , який згідно розписки передані потерпілій ОСОБА_7 залишити у володінні останньої.

Матеріали кримінального провадження № 0001527 від 12 квітня 2014 року залишити при обвинувальних актах, справа № 210/4576/14-к, пр. № 1-КП/210/18/17.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження; право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1