Справа № 308/353/15-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

21.03.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі секретаря ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 , захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , розглянув у відкритому судовому засіданні провадження № 11/777/8/2017 за заявою захисників ОСОБА_7 і ОСОБА_8 про перегляд вироку Закарпатського обласного суду від 18.08.1999 року щодо ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за нововиявленими обставинами, в якому захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та засуджений ОСОБА_5 подали апеляційні скарги на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 26.01.2016.
Вироком Закарпатського обласного суду від 18.08.1999 ОСОБА_5 був визнаний винним у тому, що 31.03.1998 приблизно о 1 годині на АДРЕСА_1 на ґрунті неприязні вчинив умисне вбивство свого дядька (брата матері) ОСОБА_10 , а потім, з метою приховання цього вбивства, умисне вбивство ще двох осіб свого діда ОСОБА_11 та баби ОСОБА_12 ..
Дії ОСОБА_5 суд першої інстанції кваліфікував за п.п. «г», «ж» ст. 93, ст. 94, ч.3 ст. 222 КК України (в редакції 1960 року) та призначив йому, за сукупністю злочинів, виняткову міру покарання смертну кару розстріл.
Ухвалою Судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 07.12.1999 з вироку було виключено посилання на кваліфікуючі ознаки ч.3 ст. 222 КК України, а в решті вирок залишено без змін.
Ухвалою Закарпатського обласного суду від 22.06.2000 вирок щодо ОСОБА_5 в частині застосування виняткової міри покарання в виді смертної кари змінено на довічне позбавлення волі.
У заяві захисники зазначили, що органи досудового розслідування не перевірили з достатньою повнотою всі реально можливі версії вчинення злочинів, зокрема про причетність до них ОСОБА_13 , а також, посилаючись на тогочасні публікації в засобах масової інформації, поставили під сумнів допустимість визнання ОСОБА_5 у їх вчиненні, як отриманого під тиском. Далі вони піддали сумніву підпис ОСОБА_5 в протоколі про роз`яснення йому прав підозрюваного при призначенні експертизи від 19.08.1998, правильність висновків трьох судово-медичних експертиз №№ 103,104,105 в частині, де йдеться про можливе нанесення ран потерпілим досліджуваним ножем, Окрім цього зазначили, що захисник ОСОБА_5 на стадії досудового розслідування - адвокат ОСОБА_14 , призначений слідчим, підлягав відводу, оскільки водночас був захисником інших підозрюваних ОСОБА_15 і ОСОБА_16 та брав участь у проведенні між ними 02.04.1998 очної ставки. Звертають увагу на те, що свідки, які давали показання на користь ОСОБА_5 , підтверджуючи його алібі, до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиве показання не притягалися; що положення закону, на який посилався суд при призначенні покарання, рішенням Конституційного Суду України від 29.12.1999 визнано неконституційним.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 26.01.2016 заяву захисників залишено без задоволення. Суд не визнав обставини, на які вони посилались, нововиявленими і такими, що доводили б неправильність вироку щодо нього. Вказав, що версія по можливу причетність ОСОБА_13 , як і всі інші, на стадії досудового розслідування були перевірені, зазначені в заяві висновки експертиз і показання свідків на підтвердження алібі ОСОБА_5 досліджені і оцінені, про що зазначено і у вироку і в ухвалі Судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України; що публікації в засобах масової інформації ні самі по собі ні разом з іншими обставинами не доводять неправильності вироку; що підпис у протоколі про роз`яснення прав підозрюваного при призначенні експертизи, а також участь у справі захисника ОСОБА_14 не є настільки істотними обставинами, які ставили б під сумнів правильність результату розгляду справи. Що стосується рішення Конституційного Суду України від 29.12.1999 про неконституційність смертної кари, як виду покарання, то до його ухвалення положення Кримінального Кодексу України щодо смертної кари були чинними, підлягали до застосування, а після ухвалення його було виконано, в тому числі, ухвалою Закарпатського обласного суду від 22.06.2000 про зміну вироку в частині застосування виняткової міри покарання. Суд дійшов висновку, що викладені в заяві захисників відомості не відповідають критеріям, визначеним у ст. 459 КПК України, вказані ними обставини нововиявленими не є, судами першої і касаційної інстанції досліджувались, отримали відповідну правову оцінку, їх висновків не спростовують, на правову кваліфікацію діянь ОСОБА_5 не впливають і неправильності вироку, який вони просить переглянути, не доводять.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 вказує, що суд, на його думку, порушив вимоги ст.ст. 365 та 466 КПК України, не надавши ОСОБА_5 останнього слова, а також вимоги ст. 459 цього Кодексу, не визнавши нововиявленими обставини, зазначені в заяві. Просить дослідити докази, подані стороною захисту, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 26.01.2016 і вирок Закарпатського обласного суду від 18.08 1999 щодо ОСОБА_5 скасувати, а ОСОБА_5 виправдати.
Захисник ОСОБА_7 просить ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 26.01.2016 скасувати, повернути кримінальну справу на новий розгляд до суду першої інстанції, дослідити всі докази та матеріали кримінальної справи, в якій був ухвалений вирок щодо ОСОБА_5 , призначити в ній комісійну судово-медичну експертизу і прийняти нове рішення, яким цей вирок скасувати, а ОСОБА_5 виправдати.
В доповненні до своєї апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 апеляційні вимоги змінив: просить ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 26.01.2016 скасувати, при встановленні істотних порушень кримінального процесуального закону, зокрема розгляду заяви про перегляд вироку щодо ОСОБА_5 незаконним складом суду, повернути справу на новий розгляд до суду першої інстанції, при відсутності для цього підстав витребувати і дослідити всі докази та матеріали кримінальної справи, докази, на які посилаються захисники в заяві, призначити і доручити ДУ ГБ СМЕ МОЗ України комісійну судово-медичну експертизу на предмет з`ясування правильності висновків судово-медичних експертиз і відповідей ДУ «Головне буро судово-медичної експертизи МОЗ України» та кафедри судової медицини Національного медичного університету імені О.О. Богомольця від 16.01.2015, витребувати з Ужгородського міськрайонного суду звіти автоматизованого розподілу справи і прийняти нове рішення, яким вирок щодо ОСОБА_5 скасувати, його виправдати.
Засуджений ОСОБА_5 просить ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 26.01.2016 скасувати, призначити комісійну судово-медичну експертизу для з`ясування причетності досліджуваного в суді знаряддя вбивства до тілесних ушкоджень на тілах потерпілих і постановити нову ухвалу, якою заяву захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задовольнити.
Апеляційний суд заслухав доповідь судді про зміст ухвали і апеляційних скарг, промови захисників і засудженого, які підтримали свої апеляційні вимоги з урахуванням доповнень захисника ОСОБА_7 , промову прокурора, який заперечив проти апеляційних вимог і вважає оскаржену ухвалу законною і обґрунтованою; провів судові дебати, заслухав останнє слово засудженого, перевірив матеріали провадження за заявою, доводи, викладені в апеляційних скаргах і доходить висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Стаття 129 Конституції України встановлює законність та забезпечення обвинуваченому права на захист одними з основних засад судочинства.
Частиною першою статті 20 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений мають право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом. До таких процесуальних прав віднесено, зокрема, право на останнє слово обвинуваченого, про яке йдеться у ст. 365 КПК України.
Відповідно до вимог ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачене, зокрема, пунктом 2 частини другої статті 412 цього Кодексу. Пункт другий частини другої статті 412 КПК України визначає істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою безумовне скасування, судового рішення, ухвалення його незаконним складом суду.
Статтею 466 КПК України визначено, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами розглядається судом згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для кримінального провадження в суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. При цьому неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду заяви, не перешкоджає її розгляду і перегляду судового рішення.
За наслідками кримінального провадження за нововиявленими обставинами суд, згідно з ч.1 ст. 467 КПК України, має право скасувати вирок чи ухвалу і ухвалити новий вирок чи постановити ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення.
Згідно з частиною третьою статті 31 КПК України кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено довічне позбавлення волі, здійснюється колегіально судом у складі трьох професійних суддів, а за клопотанням обвинуваченого судом присяжних у складі двох професійних суддів та трьох присяжних. Згідно з частиною 7 цієї статті перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами здійснює суд у такому самому кількісному складі, в якому воно було ухвалено (одноособово або колегіально). Частиною 8 цієї ж статті передбачено, що суддя чи склад колегії суддів для розгляду конкретного кримінального провадження визначається у порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.
Відповідно до ч.3 ст. 35 КПК України визначення судді (запасного судді, слідчого судді) або колегії суддів для конкретного судового провадження здійснюється автоматизованою системою документообігу суду під час реєстрації відповідних матеріалів, скарги, клопотання, заяви чи іншого процесуального документа за принципом вірогідності, який враховує кількість проваджень, що знаходяться на розгляді у суддів, заборону брати участь у перевірці вироків та ухвал для судді, який брав участь в ухваленні вироку або ухвали, про перевірку яких порушується питання, перебування суддів у відпустці, на лікарняному, у відрядженні та закінчення терміну їх повноважень.
Вирок Закарпатського обласного суду від 18.08.1999 щодо ОСОБА_5 був ухвалений колегіально судом у складі двох професійних суддів та трьох народних засідателів. Засуджений ОСОБА_5 19.01.2015 подав клопотання про розгляд заяви захисників ОСОБА_7 і ОСОБА_8 про перегляд цього вироку судом присяжних, яка надійшла до суду першої інстанції (т.1 а.п. 181-182).
Згідно з частиною першою статті 383 КПК України кримінальне провадження судом присяжних здійснюється відповідно до загальних правил цього Кодексу з особливостями, встановленими параграфом другим «Провадження в суді присяжних» глави 30 «Особливі порядки провадження в суді першої інстанції» КПК України.
Частиною першою статті 385 КПК України визначено, що після призначення судового розгляду судом присяжних головуючий дає секретарю судового засідання розпорядження про виклик присяжних у кількості семи осіб, які визначаються автоматизованою системою документообігу суду з числа осіб, які внесені до списку присяжних.
Відповідно до ст. 387 КПК України відбір присяжних здійснюється після відкриття судового засідання. Для з`ясування обставин, що можуть перешкодити участі присяжного у судовому розгляді, прокурор, потерпілий, обвинувачений з дозволу головуючого можуть ставити присяжним відповідні запитання. Усі питання, пов`язані зі звільненням присяжних від участі в розгляді провадження, а також із самовідводом і відводом присяжних, вирішуються ухвалою суду у складі двох професійних суддів, що постановляється після проведення наради на місці без виходу до нарадчої кімнати, крім випадків, коли вихід до нарадчої кімнати буде визнаний судом необхідним. Частиною шостою цієї статті передбачено, що у разі, якщо після звільнення присяжних від участі в провадженні їх залишилося більше необхідної для участі в судовому розгляді кількості, присяжні визначаються автоматизованою системою документообігу суду з числа присяжних, що не були звільнені або відведені від участі в розгляді. Після відбору основних присяжних відбирається двоє запасних присяжних з додержанням зазначених у цій статті правил.
Згідно з ч.10 ст. 387 КПК України запасні присяжні під час судового засідання постійно перебувають на відведених їм місцях і до ухвалення вироку можуть бути включені до складу основних присяжних у разі неможливості кого-небудь з основних присяжних продовжувати участь у судовому розгляді. Про заміну вибулих основних присяжних запасними суд присяжних постановляє ухвалу.
Усунення присяжного відбувається у випадках і за правилами, вказаними у ст. 390 КПК України, рішенням більшості від складу суду присяжних, яке приймається в нарадчій кімнаті та оформлюється вмотивованою ухвалою.
Відповідно до приписів ч.7 ст. 27, частин 3, 4 ст. 371, частин 1, 5 ст. 376 КПК України судове рішення, ухвалене у відкритому судовому засіданні, проголошується прилюдно, негайно після виходу з нарадчої кімнати, а постановлене без виходу до нарадчої кімнати, - негайно після постановлення і заноситься секретарем судового засідання в журнал судового засідання.
На підставі вищенаведених приписів заява захисників ОСОБА_7 і ОСОБА_8 про перегляд вироку Закарпатського обласного суду, як суду першої інстанції, від 18.08.1999 року щодо ОСОБА_5 за нововиявленими обставинами, підлягала розгляду судом присяжних, відповідно до загальних правил Кримінального процесуального кодексу України, передбачених для кримінального провадження в суді першої інстанції, з особливостями, встановленими параграфом 2 глави 30 цього Кодексу; склад колегії суддів мав бути визначений у порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та ст. 387 КПК України, під час реєстрації заяви, а будь-які зміни в ньому могли бути здійснені тільки за ухвалою суду.
Ці вимоги кримінального процесуального закону судом не додержано.
Вперше заява захисників ОСОБА_7 і ОСОБА_8 про перегляд вироку Закарпатського обласного суду від 18.08.1999 року щодо ОСОБА_5 за нововиявленими обставинами була зареєстрована в Ужгородському міськрайонному суді 15.01.2015 (т.1 а.с.1). Протоколу її розподілу в порядку, передбаченому ч.3 ст. 35 КПК України в матеріалах провадження немає. Зі звітів про автоматичний розподіл справ між суддями від 15.01.2015 і 21.01.2015, наданих керівником апарату Ужгородського міськрайонного суду на запит захисника ОСОБА_7 , видно, що під час реєстрації вказаної заяви був визначений тільки суддядоповідач для одноособового розгляду, що не відповідає вимогам ч.3 ст. 31 та ч.3 ст. 35 КПК України (т.3 а.п.116,117). До того ж і він був визначений з числа лише двох суддів у той час, як інші 8 суддів, які підлягали включенню до розподілу, були виключені з нього з позначкою: «відсутня спеціалізація». Повторним автоматичним розподілом 21.01.2015 до складу суду було додатково визначено ще два судді, які у звіті від 15.01.2015 вказані як виключені з розподілу через відсутність спеціалізації (т.3 а.п. 118-119). При цьому у звіті від 21.01.2015 такої підстави виключення судді з розподілу, немає взагалі. За повідомленням голови суду в Ужгородському міськрайонному суді на той час, з 27.01.2012, спеціалізації суддів не було.
Далі ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 16.01.2015 заява про перегляд вироку щодо ОСОБА_5 за нововиявленими обставинами була залишена без руху, а ухвалою цього ж суду від 09.02.2015 - повернута заявникам (т.1 а.п.184-185, 213-214). Між тим, заява ОСОБА_5 про її розгляд судом присяжних від 19.01.2015 була зареєстрована в суді 23.01.2015 і приєднана до матеріалів провадження (т.1 а.п. 181-182).
Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 29.04.2015 ухвала Ужгородського міськрайонного суду від 09.02.2015 була скасована, а провадження за заявою про перегляд вироку за нововиявленими обставинами для її розгляду по суті повернуто до Ужгородського міськрайонного суду, де зареєстровано 17.06.2015 (т.1 а.п. 240-241). Цього ж дня, згідно протоколу передачі судової справи від 17.06.2015, воно було передано для розгляду складу суду з трьох суддів, раніше визначеному з порушенням вимог ч.3 ст. 31 та ч.3 ст. 35 КПК України (т.2 а.п.1).
В подальшому ухвалою головуючого від 18.06.2015 провадження за заявою про перегляд вироку за нововиявленими обставинами було відкрито, судовий розгляд судом присяжних призначено на 27.07.2015 і дано розпорядження секретарю судового засідання про виклик семи присяжних (т.2. а.п.22-23).
Згідно протоколів автоматичної зміни складу колегії суддів і попереднього відбору присяжних від 19.06.2015 автоматизованою системою документообігу суду один суддя зі складу колегії був вилучений та визначені присяжні в кількості семи осіб (т.2 а.п. 3,4). Вилучення одного судді відбулось з посиланням на підпункт 2.3.34 пункту п.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого Рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 № 30 (у редакції Рішення Ради суддів України від 02.04.2015 № 25), який, до виключення його згідно Рішення Ради суддів України від 03.03.2016 № 21, регулював питання заміни судді в разі зміни складу колегії суддів у зв`язку з вибуттям судді зі складу постійної колегії суддів або припиненням повноважень судді, а не питання вилучення судді з раніше визначеного складу колегії суддів.
Згідно журналів судових засідань 27.07.2015 і 07.08.2015 судові засідання не відбулись (т.2 а.п. 62-63, т.2 а.п. 74). В наступному судовому засіданні 15.09.2015 відбір присяжних здійснювався з порушенням приписів ст.ст. 385, 387 КПК України: за відсутності потерпілої та відомостей про її завчасне повідомлення про дату, час і місце розгляду заяви; не з семи, а з п`яти осіб, які прибули за викликом (т.2 а.п. 94-94). При цьому питання звільнення від участі в розгляді провадження присяжних, які не прибули за викликом в судове засідання, не вирішувалося. Це потягло за собою порушення тих самих правил при відборі запасних присяжних (т.2 а.п.100, 113-114).
У судовому засіданні 24.11.2015 захисник ОСОБА_8 повідомив, що потерпіла ОСОБА_17 проживає за адресою: АДРЕСА_2 (т.2 а.п. 157-158). Про судові засідання 07.12.2015, 21.12.2015, 18.01.2016 потерпіла ОСОБА_17 повідомлялась належним чином (т.2 а.п. 165, 167, 189, 202), проте до суду не прибула. Суд, на порушення припису ст. 325 КПК України думку учасників судового провадження з цього приводу не заслухав, питання про те, чи можливо за її відсутності з`ясувати всі обставини, зокрема здійснити відбір присяжних, не вирішив та продовжив судовий розгляд без потерпілої (т.2 а.п. 187-188, 191-193, 216-221).
В останньому судовому засіданні 25.01.2016 суд, на порушення вимог ст. 365, ч.1 ст. 466 КПК України, після закінчення промов учасників судових дебатів та обміну репліками не надав засудженому ОСОБА_5 останнього слова, що є обмеженням його права на захист, гарантованого у ст. 129 Конституції України і забезпеченого приписами ст. 20 КПК України (т.3 а.с. 11-17).
Якщо суд апеляційної інстанції встановив порушення, передбачене, зокрема, пунктом 2 частини 2 статті 412 КПК України, він, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 415 цього Кодексу, має скасувати вирок чи ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Відповідно до ч.2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону про кримінальну відповідальність чи покарання.
У зв`язку з цим апеляційні вимоги в решті, зокрема про визнання вказаних у заяві обставин нововиявленими, витребування кримінальної справи щодо ОСОБА_5 , дослідження в ній доказів та інших матеріалів, призначення експертиз, скасування вироку від 18.08.1999 і ухвалення виправдувального вироку, Апеляційний суд не розглядає і не вирішує.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, Апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_5 задовольнити частково, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 26.01.2016, якою заяву захисників ОСОБА_7 і ОСОБА_8 про перегляд вироку Закарпатського обласного суду від 18.08.1999 щодо ОСОБА_5 за нововиявленими обставинами, залишено без задоволення, скасувати.
Призначити новий розгляд провадження за заявою захисників ОСОБА_7 і ОСОБА_8 про перегляд вироку Закарпатського обласного суду від 18.08.1999 щодо ОСОБА_5 за нововиявленими обставинами в Ужгородському міськрайонному суді.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.
Судді: