Справа № 1-16/11
Провадження № 1-о/761/1/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 січня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Києва за нововиявленими обставинами кримінальну справу, у якій

гр. ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Одеса, громадянин України, росіянин, має вищу освіту, пенсіонер, перебуває у шлюбі, зареєстрований та фактично мешкає за адресою - АДРЕСА_1 , судимий 07.11.2014 Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 367, ст. 75 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки,

обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 143 КК України (в ред. 1960 р.), ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України,

у с т а н о в и в :

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачувався у повторному заволодінні індивідуальним майном громадян шляхом обману та зловживання довірою, що завдало значної шкоди потерпілим; зловживанні службовим становищем, яке полягало у використанні службовою особою з корисливих мотивів та в інших особистих інтересах службового становища всупереч інтересам служби, що заподіяло істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, тобто спричинило тяжкі наслідки у вигляді матеріальних збитків, які у двісті п`ятдесят разів і більше перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян; службовому підробленні, тобто внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, іншому підробленні документів та складанні і видачі завідомо неправдивих документів, що спричинило тяжкі наслідки.

Згідно з висунутим обвинуваченням ОСОБА_4 , обіймаючи посаду директора Асоціації "Онікс-Центр" (далі - Асоціація), являвся службовою особою. Обвинувачений, знаючи, що в розпорядженні потерпілого ОСОБА_5 знаходяться грошові кошти потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , переслідуючи мету заволодіння індивідуальним майном вказаних громадян шляхом обману та зловживання довірою, запропонував ОСОБА_5 передати йому у борг як директору Асоціації вказані гроші.

ОСОБА_5 , не здогадуючись про злочинні наміри ОСОБА_4 , отримавши усну згоду ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , прийняв пропозицію обвинуваченого. У подальшому - 01.01.1999, у приміщенні Асоціації за адресою - м. Київ, бул. Шевченка, 3, ОСОБА_4 , використовуючи дружні стосунки і довіру потерпілих, як службова особа Асоціації, зловживаючи службовим становищем, всупереч інтересам служби вніс завідомо неправдиві відомості в договір позики б/н від 01.01.1999 про те, що Асоціація в особі ОСОБА_4 позичає у потерпілого ОСОБА_5 як фізичної особи грошові кошти в сумі 6 850 доларів США строком на 6 місяців, з виплатою винагороди в розмірі 15 %.

Відповідно до обвинувачення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підписали зазначений договір позики і потерпілий ОСОБА_5 особисто передав ОСОБА_4 6 850 доларів США, з яких 3 500 доларів США належали ОСОБА_7 , 3 350 доларів США - ОСОБА_6 .

У подальшому, ОСОБА_4 отримані від потерпілих кошти у сумі 6 850 доларів США в касу або на безготівковий рахунок Асоціації не вніс, а розпорядився ними за власним розсудом.

Оскільки ОСОБА_4 до 01.07.1999 зобов`язань щодо повернення отриманих від потерпілих коштів не виконав, ОСОБА_8 - дружина померлого ОСОБА_6 та ОСОБА_5 звернулись з вимогою про повернення обвинуваченим позичених коштів. У зв`язку з цим ОСОБА_4 того ж дня повернув ОСОБА_8 1 350 доларів США.

Приховуючи свої вищезазначені злочинні дії, обвинувачений, не маючи наміру повертати отримані кошти потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , для придання своїм діям законного вигляду вніс до офіційних документів завідомі неправдиві відомості, а саме:

- у договір позики б/н від 01.07.1999 між ОСОБА_7 як фізичною особою та Асоціацією в особі ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_7 передає в розпорядження Асоціації грошові кошти в сумі 3 500 доларів США до 01.01.2000 з виплатою винагороди в розмірі 7,5 %, при цьому ОСОБА_5 , не знаючи про злочинні наміри ОСОБА_4 , за усним дорученням ОСОБА_7 підписав зазначений договір позики. Для придання своїм діями законного вигляду, ОСОБА_4 01.07.1999 повернув 1 500 доларів США ОСОБА_5 для передачі ОСОБА_7 ;

- у договір позики б/н від 01.07.1999 між ОСОБА_8 та Асоціацією в особі ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_8 передає в розпорядження Асоціації грошові кошти в сумі 3500 доларів США до 01.01.2000 з виплатою винагороди в розмірі 7,5 %. ОСОБА_8 , не знаючи про злочинні наміри ОСОБА_4 , підписала зазначений договір позики.

Крім того, як вбачається з обвинувачення, ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді голови ліквідаційної комісії Асоціації, тобто будучи службовою особою, повторно, з корисливих спонукань, переслідуючи мету заволодіння індивідуальним майном громадян шляхом обману та зловживання довірою, зловживаючи службовим становищем, всупереч інтересам служби, приховавши факт процедури ліквідації Асоціації, запропонував потерпілому ОСОБА_5 придбати в Асоціації квартиру по АДРЕСА_2 за 62 000 доларів США.

Після цього, продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, направленого на заволодіння індивідуальним майном шляхом шахрайства, достовірно знаючи, що Асоціація знаходиться в стані ліквідації, та те, що у Асоціації немає договірних відносин з Державним будівельним комбінатом Управління справами Верховної Ради України, запевнив ОСОБА_5 у наявності цих договірних відносин, пред`явивши договори поставок будівельних матеріалів на об`єкти будівництва в м. Києві, приваблюючи потерпілого низькою ціною зазначеної квартири, 01.01.2000 у приміщенні Асоціації, з метою злочинного заволодіння індивідуальним майном, з корисливих спонукань, використовуючи дружні стосунки і довіру потерпілого, вніс завідомо неправдиві відомості в договір позики б/н від 01.01.2000 про те, що Асоціація бере в борг у потерпілого ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 62 000 доларів США строком до 01.07.2000 з виплатою 12% щоквартальної винагороди в розмірі 7440 доларів США.

Після цього обвинувачений та ОСОБА_5 підписали зазначений договір позики і потерпілий ОСОБА_5 , будучи впевненим у законності укладеного договору позики, передав ОСОБА_4 як директору Асоціації 62 000 доларів США.

Надалі, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 отримані від потерпілого ОСОБА_5 кошти у сумі 62 000 доларів США до каси або на безготівковий рахунок Асоціації не вніс, а розпорядився ними за власним розсудом.

Своїми діями ОСОБА_4 завдав значної шкоди потерпілому у сумі 323 410,6 грн.

Потерпілий ОСОБА_5 , дізнавшись про відсутність договірних відносин між Асоціацією та Державним будівельним комбінатом Управління справами Верховної Ради України звернувся з вимогою до ОСОБА_4 про повернення йому зазначених 62000 доларів США.

ОСОБА_4 , остерігаючись кримінальної відповідальності за вчинений ним злочин, 07.04.2000 у приміщенні Асоціації через свого заступника передав потерпілому ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 5000 доларів США.

Після звернення потерпілого ОСОБА_5 30.08.2000 до Печерського районного суду м. Києва з цивільним позовом про стягнення з Асоціації і ОСОБА_4 грошей в сумі 57000 доларів США, обвинувачений 26.10.2000 повернув потерпілому ОСОБА_5 через свого заступника 5000 доларів США.

У подальшому, ОСОБА_4 , не маючи наміру повертати в повному обсязі решту коштів, надав своєму заступнику по Асоціації 3000 доларів США для передачі їх потерпілому і попросив його власноручно написати розписку від імені потерпілого ОСОБА_5 таким чином, щоб в подальшому можна було зробити дописки, що нібито ОСОБА_5 отримав не 3000 доларів США, а 30000 доларів США.

Заступник ОСОБА_4 по Асоціації, не будучи усвідомлений про злочинні дії останнього, 18.11.2000 передав потерпілому ОСОБА_5 3000 доларів США та надав йому для підписання заздалегідь заготовлену розписку, в якій значилось: «Получил от Нарайковского в счет погашення долга 3000 (три тисяч) долларов США». Потерпілий ОСОБА_5 , не придаючи значення тексту розписки, поставив на даній розписці підпис, після чого, згадана особа на прохання ОСОБА_4 внесла дописку в текст розписки, а саме: до цифрового запису «3000» був дописаний цифровий запис «0» та до рукописного запису «три» був дописаний рукописний запис «дцять». Тобто, відповідно до значених дописок, потерпілий ОСОБА_5 нібито отримав не 3000 доларів США, а 30000 доларів США.

Крім того, як вбачається з обвинувачення, ОСОБА_4 , переслідуючи мету заволодіння індивідуальним майном громадянина, шляхом обману та зловживання довірою, діючи як службова особа Асоціації, зловживаючи службовим становищем, всупереч інтересам служби, приховавши факт процедури ліквідації Асоціації, запропонував потерпілому ОСОБА_10 придбати у Асоціації квартиру поблизу станції метро «Берестейська» в м. Києві за 30 920 доларів США.

Після цього, продовжуючи свій злочинний намір, достовірно знаючи, що Асоціація перебуває в стані ліквідації, а також те, що у Асоціації немає договірних відносин з будівельною компанією забудовника, запевнив потерпілого ОСОБА_10 у наявності цих договірних відносин.

Надалі, 01.03.2000 у приміщенні Асоціації ОСОБА_4 , з метою заволодіння індивідуальним майном шляхом обману та зловживання довірою, з корисливих спонукань, використовуючи дружні стосунки і довіру потерпілого, як службова особа Асоціації, зловживаючи службовим становищем, всупереч інтересам служби, вніс завідомо неправдиві відомості в договір позики без номеру від 01.03.2000 про те, що Асоціація «Онікс-Центр» в особі ОСОБА_4 позичає у ОСОБА_10 як фізичної особи грошові кошти в сумі 30 920 доларів США строком до 01.09.2000 з виплатою винагороди 2,5 % на місяць. У подальшому ОСОБА_4 підписав зазначений договір позики, після чого, реалізуючи злочинний умисел, отримані від потерпілого ОСОБА_10 кошти до каси або на безготівковий рахунок Асоціації не вніс, а розпорядився ними за власним розсудом, чим завдав потерпілому матеріальної шкоди у сумі 169 976, 51 грн.

Після закінчення строку дії зазначеного договору ОСОБА_4 квартиру потерпілому ОСОБА_10 не надав, грошей йому не повернув. Потерпілий ОСОБА_10 , дізнавшись про відсутність договірних відносин між Асоціацією і будівельною компанією, яка будувала біля станції метро «Берестейська» житловий будинок, звернувся з вимогою до ОСОБА_4 щодо повернення йому зазначених 30 920 доларів США, на що останній, остерігаючись кримінальної відповідальності за вчинений ним злочин, в березні 2001 року в приміщенні Асоціації "Онікс-Центр" вніс завідомо неправдиві відомості в договір позики без номеру про те, що нібито 01.03.2000 Асоціація в особі ОСОБА_4 позичає у потерпілого ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 30 920 доларів США строком до 01.05.2001. Після чого, ОСОБА_4 підписав вищезазначений договір позики.

Постановою Шевченківського районного суду від 22.05.2014 кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 143 КК України (в ред. 1960 р.), ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України, закрито на підставі ст. 49 КК України, ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Вказане рішення набрало законної сили.

Водночас, до суду 26.02.2015 звернувся заступник прокурора м. Києва ОСОБА_11 з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами зазначеної вище постанови, посилаючись на те, що на час ухвалення судом названого рішення не було відомо, що вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 07.11.2014 ОСОБА_4 засуджено за вчинення іншого злочину.

Зокрема, вироком Голосіївського районного суду м. Києва встановлено, що ОСОБА_4 як директор ЗАТ «ХАДО-Київ» у період 2003-2006 років вчинив службову недбалість, а саме неналежне виконання своїх службових обов`язків через несумлінне та недбале ставлення до них, що призвело до несплати до державного бюджету податків на загальну суму 533 240 грн.
У зв`язку з цим ОСОБА_4 визнаний судом винуватим за ч. 2 ст. 367 КК та засуджений до 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від призначеного покарання з іспитовим строком на 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Прокурор, ґрунтуючись на ч. 2 ст. 49 КК, відповідно до якої перебіг давності переривається, якщо упродовж строку з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин, вважав, що постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 22.05.2014 є незаконною, внаслідок чого підлягає скасуванню з ухваленням вироку.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, оскільки на теперішній час спливли відповідні строки.

Прокурор не заперечувала проти задоволення вказаного клопотання.

Потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, до суду не прибули, про наявність поважних причин неявки суд не повідомили.

Заслухавши думки учасників судового розгляду, дослідивши наявні у справі та додатково долучені документи, суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, до яких, з-поміж іншого, віднесені обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 іншого злочину до винесення постанови від 22.05.2014 суду не міг бути відомий через те, що вирок Голосіївським районним судом м. Києва, яким встановлена ця обставина, ухвалений пізніше, а саме 07.11.2014, тобто після прийняття рішення про звільнення підсудного від кримінальної відповідальності.

У той же час, наведений фактор безпосередньо впливає на можливість звільнення особи від кримінальної відповідальності, оскільки з вчиненням нового злочину перебіг давності переривається.

У силу ст. 467 КПК суд за заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами має право скасувати вирок чи ухвалу і ухвалити новий вирок чи постановити ухвалу.

Вирішуючи заяву прокурора щодо призначення обвинуваченому покарання та заяву ОСОБА_13 про звільнення його від покарання на підставі ст. 49 КК, суд бере до уваги, що згідно з ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули: п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості, десять років у разі вчинення тяжкого злочину.

Згідно з п. 18 Перехідних положень Кримінального кодексу України 2001 року при вирішенні питання про віднесення злочинів, передбачених Кримінальним кодексом України 1960 р., які вчинені до набрання чинності Кримінальним кодексом України 2001 р., до злочинів невеликої, середньої тяжкості, тяжких та особливо тяжких злочинів, необхідно керуватися ст. 12 КК 2001 р., якщо це пом`якшує кримінальну відповідальність, в інших випадках підлягають застосуванню відповідні положення Кримінального кодексу 1960 року.

Відповідно до ст. 71 КК 1960 р., якою визначалося, які злочини є тяжкими, ч. 2 ст. 143 КК 1960 р. до категорії тяжких не відносилася, тобто вказаний злочин тяжким не визнавався.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 12 КК 2001 р. злочином середньої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тяжким є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Виходячи з вказаної норми, ч. 2 ст. 364 та ч. 2 ст. 366 КК, за яким обвинувачується ОСОБА_4 , віднесені відповідно до тяжкого злочину та злочину середньої тяжкості.

Таким чином, строк давності для злочинів за ч. 2 ст. 143 КК 1960 р., ч. 2 ст. 366 КК 2001 р. становить п`ять років, для злочину за ч. 2 ст. 364 КК 2001 р. десять років.

Частиною 3 статті 49 КК встановлено, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення відповідних строків особа вчинила злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності у цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину. При цьому строки давності обчислюються за кожний злочин окремо.

Як вбачається з матеріалів справи, до спливу строків давності, передбачених п. 3, 4 ч. 1 ст. 49 КК, а саме - п`ять років з дня вчинення ОСОБА_4 злочинів, передбачених ч.2 ст. 143 КК 1960 р. та ч. 2 ст. 366 КК 2001 р., та 10 років з дня вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК, останній вчинив нове кримінальне правопорушення, внаслідок чого перебіг давності за раніше вчиненими ОСОБА_4 злочинами перервався.

Згідно з вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 07.11.2014, а також відповідно до постанови прокурора про зміну обвинувачення в суді від 11.09.2012 інкриміноване ОСОБА_4 правопорушення за ч. 2 ст. 367 КК мало місце упродовж 2003 2006 років, тобто закінченням цього злочину є 2006 р., з якого і належить відраховувати строки давності за злочини, передбачені ч. 2 ст. 143 КК 1960 р., ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК 2001 р.

За станом на 22.05.2014 року, тобто на день ухвалення Шевченківським районним судом м. Києва відповідної постанови п`ятирічний строк давності за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 143 КК 1960 р. та ч. 2 ст. 366 КК 2001 р. сплинув, тому в цій частині судове рішення, переглянути яке просить прокурор, є законним і перегляду за нововиявленими обставинами не підлягає.

До цього висновку прийшов Апеляційний суд м. Києва, виклавши його в ухвалі від 06.10.2015 за наслідками розгляду апеляційної скарги заступника прокурора м. Києва ОСОБА_11 на ухвалу Шевченківського районного суду від 19.06.2015 (справа №1-16/11, апеляційне провадження № 11-о/796/54/2015).

У той же час на вищезазначену дату 22.05.2014 не закінчився десятирічний строк притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 364 КК.

Таким чином, заява прокурора у цій частині підлягає задоволенню, а постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 22.05.2014, якою ОСОБА_4 на підставі ст. 49 КК звільнений від кримінальній відповідальності за ч. 2 ст. 364 КК, підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Відповідно до ч. 3 ст.49 КК обчислення давності у разі вчинення особою нового злочину починається з дня вчинення нового злочину.
Оскільки точної дати скоєння ОСОБА_13 злочину за ч. 2 ст.367 КК вирок Голосіївського районного суду м. Києва не містить, днем закінчення вказаного злочину суд вважає останній день відповідного року, тобто 31.12.2006.
Згідно з п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 12 «Про застосування судами України законодавства про звільнення від кримінальної відповідальності» особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Відповідно до ст. 111 КПК таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК.
Отже, за загальним правилом звільнення особи від кримінальної відповідальності за вказаної підставою є обов`язком суду.
Вирішуючи заяву ОСОБА_4 , суд бере до уваги, що за станом на день ухвалення цього рішення сплив десятирічний строк притягнення вказаної особи до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 364 КК, у силу цього заява обвинуваченого підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. 44, 49 КК України, ст. 285, 286, 467 КПК України, суд

у х в а л и в :
Заяву заступника прокурора м. Києва ОСОБА_11 від 26.02.2015 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 22.05.2014 про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 364 КК України, задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 22.05.2014 щодо звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 364 КК України, на підставі ст. 49 КК України скасувати.

Заяву заступника прокурора м. Києва ОСОБА_11 від 26.02.2015 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 22.05.2014 про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.143 КК України 1960 року та ч. 2 ст. 366 КК України, залишити без задоволення.

ОСОБА_4 звільнити від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 364 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строку давності.

Кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, закрити.

На цю ухвалу упродовж семи днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва.

Суддя ОСОБА_1