Подільський районний суд міста Києва
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 жовтня 2016 року слідчий суддя Подільського районного суду міста Києва ОСОБА_1 при секретарі - ОСОБА_2

за участю:

адвоката - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва ОСОБА_6 від 17.07.2015 року у справі №758/8166/15-к

В С Т А Н О В И В :
Адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту майна мотивуючи свої вимоги тим, що 17.07.2015 року слідчим суддею у справі №758/8166/15-к було винесено ухвалу, якою накладено арешт на об`єкт нерухомого майна - нежитловий будинок - офісний центр, розташований по АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 . Ухвалу про арешт майна було винесено без присутності власника нерухомості або його уповноваженого представника.

Зазначає, що відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення особи можливості відчужувати своє майно або заборона для такої особи розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Відповідно до ознак вказаної процесуальної дії, суб`єктами щодо майна яких в рамках кримінального провадження може бути накладено арешт, є: підозрюваний; обвинувачений; особи, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями: підозрюваного; обвинуваченого; неосудної особи, яка вчинила суспільне небезпечне діяння; юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна.

Посилається на те, що розслідування у даній кримінальній справі проводиться за фактом дій невстановленої групи осіб, які за участю ОСОБА_7 шахрайським шляхом заволоділи майном ОСОБА_8 , а саме нежитловим будинком (офісним центром «Волоський») та корпоративними правами даної особи, а у матеріалах кримінального провадження або даної судової справи відсутня будь-яка інформація, яка підтверджує наявність у ОСОБА_5 статусу підозрюваного, обвинуваченого або особи, яка в силу закону може нести цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями інших осіб в рамках кримінально-правових відносин у даному випадку. Немає також відомостей і про наявність ознак щодо можливості конфіскації майна, на яке було накладено арешт.

В ухвалі суду було зазначено про можливість використання грошових коштів від продажу даного об`єкту нерухомості зі злочинною метою, однак не було вказано на підставі яких доказів робиться такий висновок та які саме злочинні дії гіпотетично могли бути вчиненими ОСОБА_5 , а тому зазначена інформація є лише гіпотетичною, необґрунтованою та такою, що будується на припущеннях.

Звертає увагу слідчого судді на те, що не зважаючи на значний часовий проміжок з моменту вчинення дій, які мають ознаки злочину (за матеріалами справи червень 2014 року) за 2 роки та 4 місяці проведення розслідування, відносно нерухомого майна ОСОБА_5 , на яке було накладено арешт, не проводилось жодної процесуальної дії та не приймалось відповідних процесуальних рішень, що свідчить про неефективність арешту та недоцільність подальшого обмеження майнових прав ОСОБА_5 .

Зазначає, що з викладеного вбачається, що: арешт фактично накладений на майно особи, щодо якої не здійснюється кримінальне провадження; арешт застосовано щодо майна особи, яка не є учасником кримінального процесу; у заявника відсутній статус суб`єкта , визначеного ст. 170 КПК України, який є необхідним та обов`язковим для застосування арешту майна; продовження арешту майна порушує право власності заявника та суперечитиме нормам кримінального процесуального законодавства, а тому можна зробити висновок, що у даному випадку відсутні підстави як для первинного накладення, так і для продовження застосовування заходів забезпечення кримінального провадження до ОСОБА_5 через відсутність у останнього необхідного процесуального статусу.

Крім того, обґрунтовуючи свої вимоги вказує на те, що право власності ОСОБА_5 на зазначений об`єкт нерухомості було набуто правомірно, після відновлення ОСОБА_8 у статусі законного власника (учасника) та керівника ТОВ «Офісний центр «Волоський», та саме на підставі нотаріально посвідченого та зареєстрованого договору купівлі-продажу нежитлового будинку від 17.02.2015 року, який і нараз є чинним, у судовому порядку не оскаржувався та відповідно до положень ст. 204 ЦК України - правомірний. Зазначене в свою чергу нівелює висновок суду про наявність ознак нікчемності такого правочину.

Зазначає, що таким чином з урахуванням наявності рішення суду господарської юрисдикції та чинного договору купівлі-продажу нерухомості, випливає висновок про недоцільність та необґрунтованість арешту нерухомого майна ОСОБА_5 , що відповідно до ст. 174 КПК України є підставою для його скасування.

Також посилається на те, що з матеріалів справи вбачається, що основною підставою накладення арешту майна була вказівка слідчого на наявність фактів підроблення документів, а також наявність ознак нікчемності договору, за яким майно було набуто у власність ОСОБА_5 . При цьому, єдиним доказом, наданим в обґрунтування існування вищевказаних обставин та необхідності застосування до заявника арешту майна, був виключно висновок експерта з матеріалами, які наразі не відносяться ніяким чином, а ні до ОСОБА_5 , а ні до нерухомого майна даної особи. Всі зауваження слідчого та вказані фактичні обставини будуються виключно на припущеннях та не підтверджуються будь-якими доказами. Будь-яких інших доказів та пояснень заявником клопотання надано не було.

При цьому, застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна ОСОБА_5 ніяким чином не має зв`язку з матеріалами даної кримінальної справи та навіть гіпотетично не може забезпечити виконання можливого вироку, а тому можна зробити висновок, що: в обґрунтування застосування арешту майна заявника надано документи, які не мають відношення, а ні до ОСОБА_5 , а ні щодо підстав набуття ним заарештованого об`єкту нерухомості, стосуються інших фактів та вже були оцінені судом до цього; слідчим не було доведено фактів, передбачених ч. 3 ст. 132 КПК України; в порушення ч. 5 ст. 132 КПК України слідчим не були обґрунтовані належними та допустимими доказами обставини, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог; судом не були встановлені фактичні обставини, визначені ст. 167 КПК України, які дають достатні підстави для накладення арешту на майно; відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України у даному випадку неможливо було застосовувати арешт майна через недоведеність необхідності вчинення таких дій; наразі відсутні ознаки «обґрунтованої підозри» у вчиненні неправомірних дій щодо майна Заявника або самим Заявником.

На підставі вищевикладеного, а також керуючись ст.ст. 132, 170, 173, 174, 370 КПК України звертається з даним клопотанням до слідчого судді та просить скасувати арешт з нерухомого майна: нежитлового будинку - офісного центру, розташованого по АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , накладений ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва ОСОБА_6 від 17.07.2015 року у справі №758/8166/15-к.

Адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримує клопотання з вищевикладених підстав, обґрунтувавши поясненнями просить слідчого суддю його задовольнити.

Слідчий в судове засідання не з`явився, до суду надано заяву відповідно до якої просить слідчого суддю здійснювати розгляд клопотання у його відсутності та вирішити клопотання відповідно вимог чинного законодавства.

Заслухавши пояснення адвоката ОСОБА_4 , дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя приходить до висновку, що воно (клопотання) підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001394 від 03.03.2014 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 190 КК України.

Підставою для внесення відомостей до ЄРДР за ст. 356 КК України стали:

- повідомлення підприємств, установ, організацій та посадових осіб від 03.03.2014 року про те, що 22.02.2014 року, близько 17 годині 00 хвилин, невстановлені особи перебуваючи за адресою: Київ, вул. Волоська 11-А, перебуваючи в приміщенні ТОВ «Офісний центр «Волоський» самовільно зайшли до вказаного вище офісу та погрожували охоронцю розправою;

- заява ОСОБА_9 від 06.05.2014 року про те, що 06.05.2014 року, близько 12 години 00 хвилин, невстановлені особи в кількості трьох чоловік самовільно пройшли до території ТОВ «Офісний центр «Волоський» за адресою: м. Київ, вул. Волоська 11-А;

- заява ОСОБА_10 від 06.01.2015 року про те, що невстановлені особи самовільно всупереч встановленому законом порядку зайняли офісне приміщення, яке належить ТОВ «Офісний центр «Волоський», та розташоване по вул. Волоська, 11-А, в м. Києві.

Підставою для внесення відомостей до ЄРДР за ч. 3 ст. 185 КК України стала заява ОСОБА_9 від 17.04.2014 року про те, що 17.04.2014 року близько о 14-00 год. за адресою: м. Київ, вул. Волоська, 11-А не встановлена особа таємно викрала оргтехніку, офісні меблі, документи та інше майно з «Офісного центру «Волоський».

Підставою для внесення відомостей до ЄРДР за ч. 4 ст. 190 КК України стала заява ОСОБА_11 від 26.08.2014 року про те, що невстановлені особи за участю ОСОБА_12 шахрайським шляхом заволоділи майном, а саме нежитловим будинком (офісний центр «Волоський»), загальною площею 962, 4кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною вартістю 10000000 грн. та корпоративним правами ОСОБА_8 на 100% частку у статутному капіталі ТОВ «Офісний центр «Волоський», чим спричинили потерпілому матеріальну шкоду в особливо великому розмірі.

17.07.2015 року слідчим СВ Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві (Подільського УП ГУНП у м. Києві) ОСОБА_13 за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_14 в рамках досудового розслідування вказаного кримінального провадження було подано клопотання про арешт майна, а саме об`єкт нерухомого майна - нежитлового будинку - офісного центру, розташованого по АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до постановлення у кримінальному провадженні кінцевого рішення.

Зі змісту вказаного клопотання слідчого вбачається, що мотивами його пред`явлення стало те, що вчинення кримінального правопорушення спрямоване на фактичне заволодіння нежитловим будинком «Офісний центр «Волоський», загальною площею 962, 4 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що на думку слідчого, відповідно до вимог п. 4 ч. 2 ст. 167 КПК України є достатньою підставою для накладення арешту і в ході досудового розслідування отримано достатні дані, які вказують на те, що вищевказане майно відповідає критеріям ч. 2 ст. 167 КПК України, а саме є об`єктом на яке спрямоване кримінальне правопорушення.

17.07.2015 року ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва було задоволено вищезазначене клопотання слідчого про арешт майна, якою накладено арешт на: об`єкт нерухомого майна - нежитловий будинок - офісний центр, розташований по АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановляючи вказану ухвалу та задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя виходив з того, що в судовому засіданні підтвердились обставини, що дії невстановлених осіб спрямовані на фактичне незаконне заволодіння нежитловим будинком «Офісний центр «Волоський», загальною площею 962, 4 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , які набуті в результаті кримінального правопорушення, а тому вважав клопотання слідчого обґрунтованим.

Однак слідчий суддя не може погодитись із такими висновками та вважає накладення арешту необґрунтованим виходячи з наступного.

Так частина друга статті 131 КПК України визначає, що заходами забезпечення кримінального провадження є: 1) виклик слідчим, прокурором, судовий виклик і привід; 2) накладення грошового стягнення; 3) тимчасове обмеження у користуванні спеціальним правом; 4) відсторонення від посади; 5) тимчасовий доступ до речей і документів; 6) тимчасове вилучення майна; 7) арешт майна; 8) затримання особи; 9) запобіжні заходи.

Згідно статті 170 КПК України в редакції чинній на день виникнення правовідносин, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

Зі змісту зазначеної норми КПК України, яка була чинною на день накладення арешту на майно ОСОБА_5 , зокрема вбачається, що арешт може бути накладено на майно, яке перебуває у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову

Слідчим же суддею встановлено, а слідчим не спростовано, що в кримінальному провадженні № 0001394 від 03.03.2014 року як станом на день постановлення ухвали слідчим суддею про накладення арешту так і на сьогоднішній день, ОСОБА_5 не мав і не має статусу вищезазначених осіб.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму Листі від 07.02.2014 року «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» роз`яснив, що арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. При цьому таке майно може перебувати як у згаданих осіб, так і в інших фізичних або юридичних осіб.

Щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст. ст. 276 - 279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.

Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.

З огляду на наведене правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру.

З врахуванням вищевикладеного слідчий суддя приходить до висновку, що арешт в кримінальному провадженні № 0001394 від 03.03.2014 року фактично накладений на майно особи, щодо якої не здійснюється кримінальне провадження і яка не є учасником кримінального провадження, а тому у ОСОБА_5 відсутній статус суб`єкта , визначеного ст. 170 КПК України, який є необхідним та обов`язковим для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешту майна у зв`язку з чим даний захід був застосований слідчим суддею необґрунтовано.

Стаття 174 КПК України визначає, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Зі змісту вказаної норми КПК України вбачається, що законодавцем дійсно надано право підозрюваному, обвинуваченому, їх захиснику, законному представнику, іншому власнику або володільцю майна, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна подати клопотання про скасування арешту. Єдиними ж підставами для скасування арешту є доведеність вказаними особами того, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Особа, яка звертається із клопотанням про скасування арешту з майна в порядку визначеному ст. 174 КПК України повинна достовірно довести наявність в неї суб`єктивного права вимоги на пред`явлення вказаного клопотання, а також те, що відпала потреба в подальшому його застосуванні або те, що арешт накладено необґрунтовано, надавши в підтвердження зазначених обставин належні та допустимі докази. І лише за наявності в сукупності вказаних обставин, слідчий суддя може скасувати арешт із майна.

Стаття 84 КПК України визначає, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

За приписами статті 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно статті 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Під час судового розгляду адвокатом ОСОБА_4 достовірно доведено належними та допустити доказами, що ОСОБА_5 є законним власником нежитлового будинку - офісного центру, розташованого по АДРЕСА_1 , право власності на яке було набуто ним вже після відновлення ОСОБА_8 у статусі законного власника (учасника) та керівника ТОВ «Офісний центр «Волоський» і на підставі нотаріально посвідченого та зареєстрованого договору купівлі-продажу нежитлового будинку від 17.02.2015 року, який на даний час є чинним і у судовому порядку не оскаржувався, а тому виходячи з положень ст. 204 ЦК України є правомірним (презумпція правомірності правочину).

Крім того, слідчим суддею також достовірно встановлено, що ОСОБА_5 як на момент накладення арешту на його майно так і на сьогоднішній день не є учасником кримінального провадження № 0001394 від 03.03.2014 року, а тому в нього дійсно відсутній статус суб`єкта, визначеного ст. 170 КПК України, який є необхідним та обов`язковим для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

З врахуванням вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що арешт на майно ОСОБА_5 , а саме нежитловий будинок - офісний центр, розташований по АДРЕСА_1 накладений слідчим суддею дійсно необґрунтовано. Крім того суду надано відомості з декларації про майно останнього.

Факт накладення арешту на вказане майно порушує законні права ОСОБА_5 як власника, закріплені ст. 41 Конституції України.

Зі змісту статей 26, 94 КПК України вбачається, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, а також встановлені в судовому засіданні обставини, слідчий суддя оцінивши надані сторонами докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також оцінивши сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку між собою приходить до висновку, що клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 знайшло своє доведення в судовому засіданні, є таким, що ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, а тому підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження», ст. 170 КПК України в редакції чинній на день виникнення правовідносин, керуючись ст.ст. 2, 22, 23, 26, 84, 93, 94, 131, 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :
Клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва ОСОБА_6 від 17.07.2015 року у справі №758/8166/15-к задовольнити.

Скасувати арешт з нерухомого майна: нежитлового будинку - офісного центру, розташованого по АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , паспорт Серія НОМЕР_2 , виданий Єнакіївським МВ УМВС України у Донецькій області 21.11.2001 року, накладений ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва ОСОБА_6 від 17.07.2015 року у справі № 758/8166/15-к.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. КиєваОСОБА_1 .