АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
------------------------------------------------------------------------------------------------
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

захисника розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №8 міста Києва ОСОБА_9 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003513, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
в с т а н о в и л а :

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 286 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення.
Цивільний позов ОСОБА_6 залишено без розгляду.
Судом у кримінальному провадженні вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.
Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_7 висунуто обвинувачення в тому, що він 20 квітня 2014 року, приблизно о 23 год. 58 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння згідно із висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 002327 від 21 квітня 2014 року, керуючи технічно-справним автомобілем «OPEL Astra OTGF69», державний номерний знак НОМЕР_1 , та рухаючись зі швидкістю приблизно 15-20 км/год. по вул. Маршака, зі сторони вул. Бучанської в напрямку вул. Осінньої, навпроти будинку № 32 у м. Києві, порушив правила безпеки дорожнього руху та здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , заподіявши останньому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Так, під`їжджаючи до будинку № 32 по вул. Маршака у м. Києві, ОСОБА_7 , керуючи вищевказаним автомобілем, не вибрав безпечну швидкість та проявив неуважність, унаслідок чого передньою правою частиною керованого ним автомобіля здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , чим порушив вимоги пункти 1.5; 2.3 (б); 2.9 (а); 13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року України (далі Правил), згідно з якими: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин; водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 , згідно із висновком судово-медичної експертизи №871/Е від 26 травня 2014 року, заподіяно тілесне ушкодження у вигляді закритої травми правої гомілки: перелом дистального епіметафізу правої великогомілкової кістки, яке відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості (за тривалістю розладу здоров`я на строк понад 21 добу).
Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи № 320/ат від 27 червня 2014 року, в діях водія автомобіля «OPEL Astra OTGF69», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам пункту 13.1 Правил, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 1.5; 2.3 (б); 2.9 (а); 13.1 Правил та заподіяння громадянину ОСОБА_6 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, перебувають між собою у прямому причинному зв`язку.
Прокурор у кримінальному провадженні прокурор Київської місцевої прокуратури №8 міста Києва ОСОБА_9 подав на вказаний вирок суду першої інстанції апеляційну скаргу, в якій просив вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 3 роки, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначав, що висновок суду першої інстанції про ненадання прокурором належних та допустимих доказів наявності в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, є помилковим.
На переконання апелянта, усі зібрані по справі докази: показання потерпілого, схема дорожньо-транспортної пригоди, висновки експертів, висновок Київської міської наркологічної лікарні, протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, протоколи проведення слідчого експерименту, протокол огляду автомобіля, та інші наявні у матеріалах кримінального провадження докази, повністю підтверджують винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині.
Захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 подав заперечення на апеляційну скаргу, посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання висновку судової автотехнічної експертизи та процесуальних документів, отриманих в результаті слідчих експериментів, недопустимими доказами. Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено, що в обвинувальному акті не зазначено усіх обставин дорожньо-транспортної пригоди, таких як місце наїзду, місце переходу пішоходами та потерпілим проїжджої частини, тощо.

Під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції прокурором не надано доказів, що ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом, проявив неуважність та не вибрав безпечного інтервалу руху, створив небезпеку або перешкоду для руху, не стежив за дорожньою обстановкою та порушив Правила дорожнього руху, а тому доводи прокурора в апеляційній скарзі про достатність доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на переконання захисника, є безпідставними.

Заслухавши суддю-доповідача щодо змісту оскарженого вироку та доводів, викладених у апеляційній скарзі прокурора; вислухавши пояснення прокурора ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора з наведених у ній підстав; потерпілого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора; пояснення ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які просили визнати необґрунтованою апеляційну скаргу прокурора та відмовити у її задоволенні; провівши судовий розгляд у частині допиту обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_10 , дослідження документів, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, вивчивши і перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши та обміркувавши доводи апелянта, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до вимог частин 1, 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За змістом вимог п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи виправданою, зокрема, підстави для виправдання обвинуваченого з наведенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
При перевірці матеріалів кримінального провадження колегією суддів встановлено, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції цим вимогам кримінального процесуального закону не відповідає.

Ухвалюючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_7 , суд першої інстанції виходив з того, що прокурором не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 409, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 411 КПК України, оскільки висновки суду першої інстанції, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, та суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, що вплинуло на вирішення питання про винуватість обвинуваченого та визначення міри покарання.

Так, суд першої інстанції зазначив, що в основу обвинувачення покладено висновки судової автотехнічної експертизи за варіантом №2, який проводився згідно версії потерпілого та свідка про обставини події, однак стороною обвинувачення не надано беззаперечних доказів на спростування висновків судової автотехнічної експертизи за варіантом №1, проведеного за версією обвинуваченого ОСОБА_7 . Крім того, при проведенні вказаної експертизи не враховано дійсну видимість у напрямку руху з робочого місця водія, для встановлення якої судом доручено органу досудового розслідування провести слідчу дію, однак вказане доручення не виконано.

Колегією суддів встановлено, що у порушення вимог п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, вирок суду першої інстанції не містить мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, зокрема, висновок судової автотехнічної експертизи за варіантом №2.

Крім того, суд першої інстанції визнав показання потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 такими, що не доводять вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки вони підтверджують лише факт наїзду на потерпілого та оформлення відповідних документів, які учасниками судового провадження не оспорювалися. Проте, вказані показання не доводять того, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки показання потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_10 , містять відомості щодо напрямку та швидкості руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_7 , місця наїзду та їх місцеперебування у момент здійснення удару.

У вироку суду відсутні мотиви, з яких суд першої інстанції відкинув інші докази обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, а саме фактичні дані, які містяться у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та ілюстративній таблиці до нього, схемі дорожньо-транспортної пригоди, висновку судово-медичної експертизи №871/е від 26 травня 2014 року, висновку автотехнічної експертизи №320/ат від 27 червня 2014 року, карті виїзду швидкої медичної допомоги, висновку Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія», протоколах проведення слідчих експериментів, протоколу огляду автомобіля.

Об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, включає такі обов`язкові ознаки: діяння, обстановку, наслідки та причинний зв`язок між діянням і наслідками.
Діяння полягає у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, яке може вчинятися шляхом дії або бездіяльності і полягати у: вчиненні дій, які заборонені правилами; невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту. Діяння при вчиненні цього злочину завжди пов`язане з недотриманням вимог відповідних нормативних актів - правил безпеки руху та експлуатації транспортних засобів.

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винним, закономірно, з необхідністю тягне за собою наслідки, передбачені ст. 286 КК України.

Суб`єктивна сторона злочину визначається ставленням винного до наслідків і в цілому характеризується необережною виною.

Повторно дослідивши під час апеляційного розгляду обставини, встановлені під час кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Формулювання обвинувачення, визнаного колегією суддів доведеним, є наступним.

20 квітня 2014 року, приблизно о 23 год. 58 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння згідно із висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 002327 від 21 квітня 2014 року, керуючи технічно-справним автомобілем «OPEL Astra OTGF69», державний номерний знак НОМЕР_1 , та рухаючись зі швидкістю приблизно 15-20 км/год. по вул. Маршака, зі сторони вул. Бучанської в напрямку вул. Осінньої, навпроти будинку № 32 у м. Києві, порушив правила безпеки дорожнього руху та здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , заподіявши останньому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Так, під`їжджаючи до будинку № 32 по вул. Маршака у м. Києві, ОСОБА_7 , керуючи вищевказаним автомобілем, не вибрав безпечну швидкість та проявив неуважність, унаслідок чого передньою правою частиною керованого ним автомобіля здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , чим порушив вимоги п.п. 1.5; 2.3 (б); 2.9 (а); 13.1 Правил, згідно з якими: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин; водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 , згідно із висновком судово-медичної експертизи № 871/Е від 26 травня 2014 року, заподіяно тілесне ушкодження у вигляді закритої травми правої гомілки: перелом дистального епіметафізу правої великогомілкової кістки, яке відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості (за тривалістю розладу здоров`я на строк понад 21 добу).
Згідно із висновком судової автотехнічної експертизи № 320/ат від 27 червня 2014 року, в діях водія автомобіля «OPEL Astra OTGF69», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам пункту 13.1 Правил, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 1.5; 2.3 (б); 2.9 (а); 13.1 Правил та заподіяння громадянину ОСОБА_6 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, перебувають між собою у прямому причинному зв`язку.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав, та пояснив, що 20 квітня 2014 року, приблизно о 23 год. 30 хв. він, перебуваючи у тверезому стані, керуючи автомобілем «OPEL Astra» рухався по вул. Маршака в сторону вул. Осінній у м. Києві, зі швидкістю близько 15-20 кілометрів на годину.
Маючи намір об`їхати автобус «Богдан», який був припаркований з правого боку, та проїжджаючи повз мікроавтобуса «Мерседес Спринтер 312 D», з передньої його частини на дорогу вийшли два пішоходи, в одного з яких він здійснив удар. Він одразу зупинився для надання допомоги, але в цей час з автобусу вийшли люди, які почали його бити, у зв`язку з чим він вимушений був покинути місце події. Зазначав, що видимість на дорозі була близько 20 метрів. Прийшовши додому, він випив настоянку бояришника, валеріани, пустирника, та викликав працівників поліції.
Показання обвинуваченого в частині заперечення обставин порушення Правил та керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, колегія суддів вважає такими, що надані обвинуваченим з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене діяння.
Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, підтверджується сукупністю досліджених в суді доказів, яким суд апеляційної інстанції дав оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду показав, що 20 квітня 2014 року приблизно о 23 год. 58 хв. він разом з ОСОБА_10 стояли на узбіччі дороги біля будинку №32, що по вул. Маршака у м. Києві, приблизно на відстані 1, 5 м від паркану даного будинку, та приблизно за 2 м. від передньої частини припаркованого автомобіля «Мерседес Спринтер 312 D», та за 1,5 м від краю проїзної частини, коли на нього та ОСОБА_10 вчинив наїзд водій автомобіля «OPEL Astra OTGF69», як йому потім стало відомо - ОСОБА_7 , який рухався зі швидкістю близько 40 км./год. та перебував у стані алкогольного сп`яніння. Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому завдано тілесні ушкодження.

Показаннями допитаного в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду свідка ОСОБА_10 , який показав, що 20 квітня 2014 року, приблизно о 23 год. 58 хв., він стояв зі своїм знайомим ОСОБА_6 біля будинку №32, що по вул. Маршака у м. Києві, приблизно на відстані 1,5 м від паркану даного будинку, за 5-10 м від передньої частини припаркованого автомобіля «Мерседес Спринтер 312 D», коли на них вчинив наїзд водій автомобіля «OPEL Astra OTGF69», як йому потім стало відомо - ОСОБА_7 . Він бачив, як працівники швидкої допомоги забрали потерпілого ОСОБА_6 у лікарню.

Оцінюючи показання потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_10 , з урахуванням положень ст.ст. 94-96 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності, колегія суддів враховує наступне.
Показання потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_10 є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та іншими дослідженими доказами, та спростовують показання обвинуваченого про те, що він не допускав порушення правил безпеки дорожнього руху, та не встиг загальмувати для уникнення наїзду на пішоходів, які раптово вийшли на проїзну частину дороги.

Як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду, свідка ОСОБА_10 попереджено про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, а також приведено до присяги, у відповідності до вимог ст. 352 КПК України.
Колегія суддів не убачає підстав для визнання показань потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_10 недопустимими доказами, оскільки вони містять в собі відомості щодо часу, місця, способу та інших обставин вчинення кримінального правопорушення.
Під час допиту свідка ОСОБА_10 у суді апеляційної інстанції, колегією суддів ретельно перевірено достовірність його показань та встановлено можливість свідка сприймати факти, про які він давав показання.
Даними витягу з електронної картки, на якому позначкою «х» зображено місце вчинення дорожньо-транспортної пригоди по вул. Маршака, 32 у м. Києві (том. 1 а.с.к.п. 50).

Даними ілюстративної таблиці до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди 20 квітня 2014 року по вул. Маршака, 32 у м. Києві (29/1), на якій зображено автомобіль, припаркований поряд з місцем дорожньо-транспортної пригоди, та пошкодження автомобіля «Opel Astra OTGF69», державний номерний знак НОМЕР_2 (т. 1 а.с.к.п. 52-56).
Даними схеми дорожньо-транспортної пригоди від 21 квітня 2014 року, на якій зображено місце розташування транспортних засобів «Opel Astra OTGF69», державний номерний знак НОМЕР_2 , «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_3 , та «Богдан», державний номерний знак НОМЕР_4 . Відстань від бетонного паркану до зображених на схемі позначкою «1» плям бурого кольору становить 4,8 м, а відстань від бетонного паркану до автомобіля «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_3 , становить 0,9 м. (т. 1 а.с.к.п. 57).

Даними висновку експерта №871/е від 26 травня 2014 року, проведеного лікарем судово-медичної експертизи потерпілих, звинувачених та інших осіб Київського міського бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_13 , відповідно до якого під час звернення ОСОБА_6 за медичною допомогою 20 квітня 2014 року о 00 год. 05 хв. у нього виявлено таке тілесне ушкодження: закрита травма правої гомілки - перелом дистального епіметафізу правої і великогомілкової кістки. Характер та морфологія даного тілесного ушкодження дозволяють стверджувати про те, що воно утворилося від дії (удару, стиснення, співударяння або комбінації впливів) тупих предметів у строк, вказаний у описовій частині постанови, тобто 20 квітня 2014 року, унаслідок автомобільної травми - зіткнення автомобіля, що рухався, з пішоходом, який у момент первинного контакту перебував у вертикальному або наближеному до нього положенні. Виявлене тілесне ушкодження відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню, що спричинило тривалий розлад здоров`я (т. 1, а.с.к.п. 58-61).
Даними копії карти виїзду швидкої медичної допомоги № 1847А від 20 квітня 2014 року, відповідно до якої, 20 квітня 2014 року здійснювався виїзд до ОСОБА_6 , за адресою: м. Київ, вул. Маршака, 32, у м. Києві, привід до виклику дорожньо-транспортна пригода. Виклик прийнято о 23 год. 58 хв., час прибуття на місце - 00 год. 05 хв. Попередній діагноз - травма правої ноги, перелом (т. 1 а.с.к.п. 62).

Даними висновку експерта №320/ат від 27 червня 2014 року, проведеного старшим експертом сектору автотехнічної експертизи Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ОСОБА_14 , відповідно до якого, дослідження проводилася окремо за кожними з варіантів: за варіантом №1 (згідно версії водія ОСОБА_7 ), та варіантом №2 (згідно версії пішоходів ОСОБА_6 та ОСОБА_10 )
Відповідно до висновків дослідження за варіантом №1, в даній дорожній ситуації, водій автомобіля «Opel Astra OTGF69» ОСОБА_7 повинен був керуватися вимогами пунктів 12.2; 12.3 Правил; в даній дорожній ситуації водій автомобіля «Opel Astra OTGF69» ОСОБА_7 з моменту виникнення небезпеки для його руху, не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішоходів шляхом застосування екстреного гальмування; в даній дорожній ситуації, в діях водія автомобіля «Opel Astra OTGF69» ОСОБА_7 , з технічної точки зору, експертом невідповідностей вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху не вбачається.

Відповідно до висновків дослідження за варіантом №2: в даній дорожній ситуації, водій автомобіля «Opel Astra OTGF69» ОСОБА_7 повинен був керуватися вимогами п.п. 12.2; 13.1 Правил; в даній дорожній ситуації водій автомобіля «Opel Astra OTGF69», ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішоходів шляхом виконання вимог п. 13.1 Правил; в даній дорожній ситуації, в діях водія автомобіля «Opel Astra OTGF69» ОСОБА_7 експертом, з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам п. 13.1 Правил, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди (т. 1 а.с.к.п. 65-75).

Колегія суддів приймає до уваги висновки судової автотехнічної експертизи за варіантом №2, оскільки фактичні обставини дорожньо-транспортної пригоди саме за версією подій потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_10 , підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема, показаннями свідка ОСОБА_10 та документами, які спростовують пояснення обвинуваченого ОСОБА_15 про обставини події.
Колегія суддів не приймає до уваги висновок судової автотехнічної експертизи в частині варіанту №1 (згідно версії водія ОСОБА_7 ), оскільки дослідження цього варіанту ґрунтується лише на показаннях обвинуваченого, який пояснив, що помітив пішоходів на відстані 6 м, коли останні вийшли із-за передньої частини припаркованого справа автобуса «Мерседес Спринтер 312 D», та не підтверджується сукупністю інших досліджених судом доказів.

Даними висновку Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 002327 від 21 квітня 2014 року, відповідно до висновків огляду, який проводився о 04 год. 35 хв. 21 квітня 2014 року, ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння (т. 1 а.с.к.п. 86).

Даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 21 квітня 2014 року, відповідно до якого, старшим слідчим СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України у м. Києві ОСОБА_12 , за участю інспектора ДАІ з обслуговування Печерського району ГУМВС України у м. Києві ОСОБА_16 , понятих ОСОБА_17 та ОСОБА_18 проведено огляд території навпроти будинку № 32 по вул. Маршака у м. Києві, у ході якого встановлено, що місце дорожньо-транспортної події розташовано у секторі приватних будинків, проїзна частина горизонтальна, асфальтована, покриття вологе чисте, місцями сухе. Дорожнє покриття загальною площею 7,6 м та призначено для руху у двох напрямках, розмітка відсутня, справа та зліва є узбіччя. Геометричні координати місця події встановлені на підставі інформації слідів і локалізації пошкоджень транспортного засобу. Відстань видимості з робочого місця водія з включеним ближнім та дальнім світлом фар 100 м.; оглядовість з кабіни водія із смуги руху транспортного засобу вправо та вліво 5-7 м. Автомобіль «OpelAstra OTGF69», державний номерний знак НОМЕР_1 , розташований біля узбіччя з правої сторони передньою правою частиною в напрямку вул. Коцюбинського, та має пошкодження передньої правої сторони (деформація переднього правого крила), передньої фари, переднього бамперу з правої сторони, кріплення переднього правого дзеркала заднього виду. На проїзній частині з правої сторони по середині припаркованого автомобіля «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_5 , розташовані плями бурого кольору, схожі на кров (т. 1 а.с.к.п. 154-158).
Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 04 червня 2014 року, зі схемою та ілюстративною таблицею до нього, проведеного слідчим з метою перевірки раніше наданих показань потерпілого ОСОБА_6 щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди 20 квітня 2014 року.
Відповідно до результатів слідчого експерименту, проведеного за участі потерпілого ОСОБА_6 , понятих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , потерпілий підтвердив час, місце, спосіб, місце наїзду та напрямок руху транспортного засобу, яким керував ОСОБА_7 , та інші обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення /т. 1, а.с.к.п. 159-165/.
Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 04 червня 2014 року, зі схемою та ілюстративною таблицею до нього, проведеного слідчим з метою перевірки раніше наданих показань свідка ОСОБА_10 щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди 20 квітня 2014 року.
Згідно результатів слідчого експерименту, проведеного за участі свідка ОСОБА_10 , понятих ОСОБА_19 та ОСОБА_21 , свідок підтвердив час, місце, спосіб, місце наїзду та напрямок руху транспортного засобу, яким керував ОСОБА_7 , та інші обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення /т. 1, а.с.к.п. 166-172/.
Колегія суддів не убачає підстав для визнання недопустимими протоколів слідчих експериментів, які на переконання захисника ОСОБА_8 проведені слідчим в порушення вимог ст.ст. 223, 240 КПК України без участі обвинуваченого, оскільки за змістом ст. 240 КПК України залучення до участі в слідчому експерименті підозрюваного, потерпілого, свідка, захисника, представника, є правом слідчого. Обов`язкової участі підозрюваного та його захисника в проведенні слідчого експерименту нормами КПК України не передбачено.
Відповідно до абзацу першого ч. 6 ст. 223 КПК України слідча (розшукова) дія, що здійснюється за клопотанням сторони захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, проводиться за участю особи, яка її ініціювала, та (або) її захисника чи представника, крім випадків, коли через специфіку слідчої (розшукової) дії це неможливо або така особа письмово відмовилася від участі в ній.
Як убачається із змісту протоколів слідчих експериментів, зазначені слідчі дії проведені слідчим ОСОБА_11 не за клопотанням підозрюваного чи його захисника, а з власної ініціативи.
Якщо для кримінального провадження має значення перевірка показань раніше допитаної особи шляхом отримання повторних показань у певному місці, то попередній допит такої особи та її особиста участь в проведенні слідчого експерименту є обов`язковими.
Як убачається із змісту протоколів, слідчі експерименти проведені слідчим з метою перевірки раніше наданих показань потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_10 щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, зазначені особи приймали особисту участь в проведенні слідчого експерименту.
Посилання у судовому засіданні захисника ОСОБА_8 на те, що слідчі експерименти проведені слідчим 04 червня 2016 р. в період часу з 10-10 год. до 10-20 год. і з 10-25 год. до 10-50 год., тоді як дорожньо-транспортна пригода сталася 20 квітня 2014 р приблизно о 23-58 год., що на переконання захисника дає підстави для висновку про проведення зазначених слідчих дій в умовах, що максимально не наближені до тих, в яких подія мала місце в минулому, не можуть бути підставами для визнання недопустимими протоколів слідчих експериментів у розумінні ст.ст. 86-89 КПК України.
Даними протоколу огляду автомобіля від 05 червня 2014 року з ілюстративною таблицею до нього, відповідно до якого, оглянуто автомобіль «Opel Astra OTGF69», державний номерний знак НОМЕР_1 , синього кольору, який знаходиться біля будівлі Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві, розташованого по проспекту Перемоги, 109 у м. Києві. При огляді вказаного автомобіля виявлені пошкодження кріплення переднього бамперу біля переднього правого крила. Встановлено, що гальмівна система та система управління справні (т. 1 а.с.к.п. 173-177).
Зазначені слідчі (розшукові) дії проведені слідчим з дотриманням правил, передбачених ст.ст. 223, 237, 240 КПК України, зокрема, у присутності понятих, яким перед проведенням слідчих (розшукових) дій роз`яснено їх права і обов`язки, передбачені КПК України. Хід і результати проведення процесуальних дій зафіксовані у протоколах, які за формою та змістом відповідають вимогам ст. 104 КПК України, у протоколах докладно викладено умови і результати оглядів місця події та проведення слідчих експериментів, які проведені в межах строків досудового розслідування.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає встановлені унаслідок проведених вказаних слідчих (розшукових) дій докази належними та допустимими, а тому доводи захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 у цій частині є безпідставними.
Даними листа Комунального підприємства «Київміськсвітло» від 12 травня 2014 року № 697-03/2014, відповідно до якого, зовнішнє освітлення 20 квітня 2014 року по вул. Маршака, 32 у м. Києві було увімкнене централізовано на 100% о 20 год. 26 хв. Починаючи з 23 год. 00 хв. зовнішнє освітлення працювало в черговому режимі (50% освітлювального обладнання було вимкнено). Повне відключення зовнішнього освітлення відбулось 21 квітня 2014 року о 05 год. 31 хв., що відповідає сезонному добовому графіку режиму роботи мереж зовнішнього освітлення м. Києва, затвердженому розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради від 14 січня 2009 року № 22. Ремонтні роботи на вказаній ділянці в даний період чacy не проводилися. Аварій та відключень не зафіксовано (т. 1, а.с.к.п. 181).
Вказані документи відповідають вимогам ст.ст. 85 та 86 КПК України щодо їх належності і допустимості, якими у сукупності з показаннями потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_10 , допустимість і належність яких у колегії суддів сумніву не викликають, підтверджується факт порушення ОСОБА_22 вимог Правил дорожнього руху, яке знаходиться у причинному зв`язку із наслідками у виді спричинення потерпілому ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Колегія суддів кваліфікує дії ОСОБА_22 за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Отже, з урахуванням встановлених в суді апеляційної інстанції обставин кримінального провадження, висновки суду першої інстанції, викладені у оскаржуваному вироку, не відповідають фактичним обставинам цього кримінального провадження.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції ухвалює свій вирок у разі скасування необгрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.
Вирок та ухвала підлягають скасуванню чи зміні із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, на визначення міри покарання або застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.
На думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції є необгрунтованими та такими, що не відповідають сукупності зібраних у кримінальному провадженні доказів, а відтак виправдувальний вирок щодо ОСОБА_7 не може залишатися в силі та відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 409, п.п. 1,2 ч. 1 ст. 411 КПК України підлягає скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нового вироку на підставі п. 3 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 418, 420 КПК України.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України, колегія суддів апеляційного суду враховує ступінь тяжкості вчиненого вчиненого злочину та особу обвинуваченого.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення класифікується як злочин невеликої тяжкості.

ОСОБА_7 не одружений, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент вчинення кримінального правопорушення був працевлаштований, за місцем роботи характеризується позитивно, має постійне місце реєстрації та проживання, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває.

Обставин, що пом`якшують покарання, колегією суддів не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання, колегією суддів визнається вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду уважає необхідним призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортним засобом на певний строк.

Визначаючи розмір штрафу, колегія суддів враховує майновий стан обвинуваченого, наявність у нього на утриманні неповнолітньої доньки, 2002 року народження, та вважає за можливе визначити розмір штрафу у мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 286 КК України

Таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 , а також запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Згідно частин 1, 5 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, 05 серпня 2014 року, до початку судового розгляду, потерпілий ОСОБА_6 подав цивільний позов до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням злочину, в якому просив стягнути з ОСОБА_7 на його користь 1000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 70 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що протиправними діями відповідача йому заподіяно матеріальну шкоду, яку становлять витрати на лікування та медичні препарати, а також моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із завданням йому тілесних ушкоджень середньої тяжкості /т. 1 а.с. 25-28/.
Разом з тим, до вказаного цивільного позову не додано доказів витрат потерпілого ОСОБА_6 на проведення лікування у сумі 1000 грн. Як зазначив у цивільному позові потерпілий, квитанції про придбання ліків у нього не збереглись.
Враховуючи, що потерпілим не надано доказів понесених ним витрат на лікування ушкоджень, отриманих ним унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у задоволенні цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди необхідно відмовити.
Згідно роз`яснень, викладених у пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 р. №5) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Колегією суддів встановлено, що з вини обвинуваченого потерпілому ОСОБА_6 заподіяно моральну шкоду, яка полягає у тому, що наслідки ситуації вчинення відносно нього кримінального правопорушенняпостали для позивача як психотравмуючі та обумовили порушення фізичної, психоемоційної та соціальної сфер існування особистості, перешкоджали можливості активної та повноцінної життєдіяльності та викликали формування негативних психологічних переживань.
Унаслідок спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, останній переніс фізичний біль та пережив емоційний стрес, зазнав фізичних страждань, у зв`язку з чим у нього виникала необхідність адаптуватися до нових, дискомфортних умов існування та життєдіяльності.
Внаслідок подій, що сталися, у потерпілого сформувався стан психоемоційної напруги, тримався знижений настрій, образливість та тривожність. Байдуже ставлення обвинуваченого до потерпілого викликало у останнього почуття обурення, образи, приниження гідності та зневажливого до себе ставлення.
Негативні наслідки вчинення обвинуваченим відносно позивача злочину потягли за собою тривале нераціональне витрачання життєвого часу, обумовили необхідність залучення фізичних, душевних та матеріальних ресурсів на їх подолання і компенсацію.

Факт заподіяння потерпілому з вини відповідача моральних страждань підтверджується дослідженими судом та послідовно викладеними у вироку показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , показаннями потерпілого ОСОБА_6 , показаннями свідка ОСОБА_10 , та наявними у справі документами, яким колегією суддів дана належна оцінка у відповідності до вимог ст. 94 КПК України. Під час судового розгляду відповідачем у відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України не доведено, що моральну шкоду потерпілому заподіяно не з його вини.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає стягненню з обвинуваченого (цивільного відповідача) на користь позивача, колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховує характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості і можливості відновлення), стану здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та визначає його у розмірі 5000 грн.
Відповідно до вимог частини 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі.

Згідно ч. 2 ст. 12 КК України, злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.
Матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що після вчинення зазначеного кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_7 ухилявся від слідства або суду, або вчинив новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин.
Оскільки кримінальне правопорушення, передбачене за ч. 1 ст. 286 КК України, ОСОБА_7 вчинив 20 квітня 2014 року, та вирок суду першої інстанції не набрав законної сили, то колегія суддів приходить до висновку, що строк давності для притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності сплинув 20 квітня 2017 року.
Відповідно до ч. 3 ст. 285 КПК України, підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.
Згідно ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього кодексу.

Встановивши у судовому засіданні під час апеляційного розгляду наявність підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків даності, та враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував проти такого звільнення, колегія суддів вважає за необхідне, на підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного вироком суду апеляційної інстанції покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Процесуальні витрати, пов`язані із проведенням автотехнічної експертизи від 27 червня 2014 року №320/ат в сумі 614 грн. 90 коп., у відповідності до ст.ст. 122, 124 КПК України підлягають стягненню з ОСОБА_7 на користь держави.
Питання щодо речового доказу у кримінальному провадженні -автомобіля «OPEL Astra OTGF69», державний номерний знак НОМЕР_1 , колегія суддів вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями ст.ст. 12, 49, 74 КК України, ст.ст. 100, 283-288, 373, 374, 404, 405, пунктом 3 ч. 1 ст. 407, п. 2 ч. 1 ст. 409, пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 411, пунктом 3 ч. 1 ст. 420 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №8 міста Києва ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року відносно ОСОБА_7 скасувати, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 4 250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 5000 (п`ять тисяч) гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди.

На підставі ст. 12, п. 1 ч. 1 ст. 49 та ч. 5 ст. 74 КК України, ст. ст. 283-288, 374, 404 КПК України, звільнити ОСОБА_7 від основного покарання у виді штрафу в розмірі 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 4 250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) гривень, та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, у зв`язку із закінченням строків давності.

Речовий доказ - автомобіль «OPEL Astra OTGF69», державний номерний знак НОМЕР_1 , - залишити у власника (законного володільця).

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати, пов`язані із проведенням судової-автотехнічної експертизи, у розмірі 614 грн. 90 коп.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ :

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3