АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/119/17 Справа № 191/550/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 0000059 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора Синельниківської місцевої прокуратури на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, яким

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Синельникове Дніпропетровської області, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та призначено покарання у виді 3 років обмеження волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком терміном в один рік.

Провадження № 11-кп/774/2298/16 Головуючий в суді I інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 345 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
В апеляції:
- захисник ОСОБА_8 просить, вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 395 КК України виправдати через недоведеність в його діях складу інкримінованого правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник вказує, що вирок є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим.

Так, автор апеляції звертає увагу на неповноту судового розгляду, оскільки, за його твердженням, по даному провадженні не були виконані вказівки викладені в ухвалі Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2014 року. Вважає, безпідставно судом відмовлено в задоволенні клопотання про долучення двох дисків, як доказів, до матеріалів провадження, де ставилося також питання, яке судом не розглянуто про визнання доказів недопустимими, через те, що постанова про порушення кримінальної справи була винесена 19 липня 2012 року, а слідчий прийняв кримінальну справу до свого провадження лише 25 жовтня 2012 року, тому, на думку захисника, усі докази, які були отримані не уповноваженими особами та долучені до справи в цей час не можна вважати належними доказами, просить їх визнати неналежними та недопустимими.

Захисник в апеляції зазначає, на невідповідність встановлених судом обставин фактичним обставинам провадження, в тому числі місця події, посилаючись на викладення у вироку різні пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , вказуючи, що суд не встановив кому ж світив в очі потерпілий та покази свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що він за своєю ініціативою вніс в протокол огляду місця події потерпілого. Вважає, що висновок суду про допустимість доказу протоколу огляду місця події від 04.07.2012 році не відповідає фактичним обставинам справи. На думку захисника, потерпілий ОСОБА_9 міг бути включений у склад оперативно-слідчої групи тільки на підставі наказу начальника райвідділу, а стороною обвинувачення такого доказу не надано. Вказується на невідповідність викладеному часу проведення слідчих дій фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки, на думку захисника, слідчі дії проводилися до 22-30 години 04.07.2012 року, а в обвинувальному акті та у вироку зазначений час приблизно о 02.00 годині 05.07.2012 року.

В апеляції також вказується, що всупереч встановленим судом обставин, дії потерпілого та інших працівників міліції не відповідали вимогам закону. Ставляться і під сумнів пояснення свідків, які приведені у вироку в якості доказу винуватості обвинуваченого, оцінка судом їх показів. На думку захисту, призначення і проведення експертизи, вважає, як намагання сторони обвинувачення яким-то чином підтримати обвинувачення у відношенні ОСОБА_7 , а висновки цієї експертизи від 19.102015 року, просить визнати неналежним та недопустимим доказом.

В скарзі також зазначається, що конфлікт між потерпілим та обвинуваченим, свідки достовірно бачити не могли через брак освітлення. Вважає, що без достатніх підстав суд у вироку послався на протокол слідчого експерименту за участю потерпілого, оскільки на думку захисника він проводився не в максимально наближених умовах до події, і є неналежним, і недопустимим доказом. Захисник стверджує, що суд, при наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у вироку не зазначив, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Сторона захисту, посилаючись на статтю 62 Конституції України, зводить до того, що вирок місцевого суду побудований на припущеннях.

Також, захисник в апеляції, як доводи на неповноту судового розгляду, заперечує проти ухвали суду від 23 серпня 2016 року про відмову у задоволенні стороні захисту клопотання про тимчасовий доступ до протоколу огляду місця події від 04.07.2012 року, про призначення судово-почеркознавчої експертизи цього протоколу, про витребування оперативно-розшукової справи, документів про створення постійно діючих мобільних груп, та про законність залучення спецпідрозділу «Беркут» для участі у виїмці гральних автоматів, посилаючись на невиконання судом вказівок апеляційного суду Дніпропетровської області викладених в його ухвалі від 11.12.2014 року.

В апеляції захисник також заперечує проти ухвали суду від 07 вересня 2016 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про відвід судді з підстав його упередженості, посилаючись на «особливе ставлення» головуючого до поведінки потерпілого в судовому засіданні, який постійно запізнювався і не з`являвся.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 345 КК України у виді 3 років позбавлення волі, на підставі статті 75 КК України, звільнити обвинуваченого від призначеного покарання з іспитовим строком терміном в 2 роки, із покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

В якості доводів принесеної апеляційної скарги прокурор посилається на те, що вирок підлягає скасуванню через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Автором вказується на те, що суд не врахував обставини провадження та поведінку обвинуваченого після вчинення умисного злочину, який в залі судового засідання продовжував провокувати та ображати потерпілого, принижувати його честь та гідність. Прокурором зазначається і на тому, що аналогічні дії та ставлення обвинувачений застосовував і до свідків.

Цим вироком ОСОБА_7 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та засуджено за вчинення злочину за таких обставин.

04.07.2012 року о 21.30 годині за фактом незаконно діючого, в порушення Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні», слідчо-оперативною групою Синельниківського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області розпочато проведення огляду приміщення, розташованого на 2 поверсі будинку АДРЕСА_2 , а також вилучення речових доказів - гральних автоматів, які знаходились у вказаному приміщенні. До проведення вказаних заходів, слідчим залучено співробітників сектору ДСБЕЗ Синельниківського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, серед яких був начальник сектору ОСОБА_9 , працівник правоохоронного органу, призначений на посаду згідно наказу начальника ГУ МВС України в Дніпропетровській області, який як і інші співробітники міліції, у відповідності до вимог ч.2 ст. 10 Закону України «Про міліцію» знаходився при виконанні службових обов`язків.

Після закінчення огляду, 04.07.2012 року о 22.30 годині слідчим слідчо-оперативної групи Синельниківського МВ дано вказівку співробітникам сектору ДСБЕЗ Синельниківського МВ, в тому числі начальнику сектору ОСОБА_9 , забезпечити охорону речових доказів гральних автоматів, які знаходились біля будинку АДРЕСА_2 , до моменту їх перевезення до приміщення Синельниківського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області.

05.07.2012 року приблизно о 2 годині ОСОБА_7 , знаходячись біля приміщення за вищевказаною адресою та розуміючи, що співробітники міліції виконують свої службові обов`язки, виражаючи неповагу до авторитету правоохоронних органів і його працівника, діючи умисно, маючи за мету перешкодити виконанню службових обов`язків працівником правоохоронного органу, підійшов до раніше йому знайомого начальника сектору ДСБЕЗ Синельниківського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_9 та, висловлюючись на його адресу нецензурною лайкою, вимагав зупинити виконання покладених на нього службових обов`язків. Після чого, одразу, реалізуючи свій умисел, спрямований на заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків, ОСОБА_7 наніс два удари задньою поверхнею свого правого передпліччя в область нижньої щелепи ОСОБА_9 зліва, чим спричинив останньому тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений та захисник підтримали апеляцію, повторили доводи викладені в ній, просили задовольнити скаргу. Проти скарги прокурора заперечували.

Прокурор підтримав апеляцію сторони обвинувачення, просив її задовольнити, при цьому вказав на безпідставність апеляції сторони захисту.

Вислухавши пояснення учасників апеляційного провадження та їх доводи в судових дебатах, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляціях і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційних скарг захисника та прокурора відсутні з наступних підстав.

Згідно ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи в апеляції сторони захисту на незаконність та необґрунтованість вироку, на недоведеність в діях ОСОБА_7 складу інкримінованого правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та порушення засад кримінального провадження, колегія суддів вважає безпідставними і такими, що не знайшли свого підтвердження.

Так, судом правильно встановлені фактичні обставини вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, і його висновки про його винність у скоєнні цього злочину, при обставинах вказаних у вироку суду, підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів, які належним чином перевірені в судовому засіданні.

Зазначені у статті 91 КПК України обставини повинні бути підтвердженні показаннями, речовими доказами, документами, висновками експертів.

З огляду на положення ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Чинне законодавство визначено говорить про сукупність доказів як про найбільш важливу умову ухвалення обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні. При цьому досить важливе значення мають виклад і мотивування оцінки кожного доказу у поєднанні з іншими доказами.

Суд не допустив порушень вказаних норм кримінального процесуального закону, зробивши висновок про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України .

Зокрема, цей висновок, суд зробив на підставі доказів, які він дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК України. Докладні мотиви прийнятого рішення відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, суд навів у вироку.

Доводи апеляційних скарг не викликають сумнівів у правильності судового рішення в цій частині, й спростовуються зібраними у провадженні доказами.

Так, в основу вироку суд обґрунтовано поклав: послідовні показання потерпілого, свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , які узгоджуються між собою і не мають суттєвих суперечностей.

За ствердженнями потерпілого ОСОБА_9 на місце події він прибув за викликом працівника профільного відділу ГУМВС в Дніпропетровській області по телефону разом з співробітником ОСОБА_11 , де приймав участь у документуванні незаконного функціонуванні грального закладу. Із його пояснень слідує, що обвинуваченому ОСОБА_7 , який на той час працював у місцевому відділу юстиції, достеменно було відомого, яку ОСОБА_9 обіймав посаду у міліції. Про збереження і транспортування речових доказів вилучених під час огляду приміщення гральних автоматів, ОСОБА_9 та ОСОБА_11 особисто надав вказівку слідчий ОСОБА_10 . Під час їх завантаження, до водія ОСОБА_12 підійшов ОСОБА_14 , який чіплявся до нього, намагався, щоб той залишив гральні автомати на вулиці та поїхав, виражався нецензурною лайкою. Дані дії ОСОБА_9 став знімати на телефон на відео. В цей момент вийшов із кабінету юридичної консультації обвинувачений ОСОБА_7 до якого звернувся ОСОБА_14 , повідомивши, що водій стоїть, а він його знімає. ОСОБА_7 підійшов до потерпілого та вдарив його своєю правою рукою по його руках, в яких він держав телефон та запальничку, сказавши: «чого ти в`ївся в ці автомати» Після чого, обвинувачений ліктем своєї правої руки завдав йому один удар в ліву частину нижньої щелепи, висловлюючись нецензурно. Потерпілий відступив на шаг і в цей момент аналогічним способом обвинувачений наніс йому другий удар, погрожуючи звільненням. Після цього потерпілий попрохав співробітника ОСОБА_11 викликати додаткову оперативну групу, а третя особа, яка була з ОСОБА_14 та обвинуваченим забрала останніх і вони втрьох зайшли до кабінету юридичної консультації і там зачинились.

Вказані потерпілим обставини підтвердили в своїх показах свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та слідчий ОСОБА_10 .

Пояснення потерпілого та свідків є логічними та послідовними, такими, що узгоджуються між собою та з фактичними даними, що містяться в матеріалах справи, зокрема з протоколом огляду місця події від 15.10.2015 року, протоколу слідчого експерименту за участі потерпілого від 15.10.2015 року, де останній показав механізм спричинення йому тілесних ушкоджень, які згідно висновку судово-медичної експертизи від 26.10.2012 року, могли бути заподіяні дією тупого предмету, або при ударі о нього, і могли утворитись 05.07.2012 року близько о 2-00 годин. Також згідно висновку судово-медичної експертизи від 19.10.2015 року, характер тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_9 , свідчить, що вони виникли не менш, ніж від двох травмуючи впливів тупого твердого предмету, яким могла бути права верхня кінцівка нападаючого, зігнута в ліктьовому суглобі та механізм виникнення тілесних пошкоджень, зазначений в протоколі слідчого експерименту від 15.10.2015 року за участю потерпілого не суперечить механізму виникнення тілесних ушкоджень, встановлених при проведенні судово-медичної експертизи і могли виникнути при обставинах зазначених в протоколі слідчого експерименту.

Даних, які б свідчили про не об`єктивність, неправдивість показів потерпілого та вказаних свідків не виявлено. Сам факт, що потерпілий і свідки були працівниками міліції, як на це емоційно посилається сторона захисту в апеляції, не є підставою вважати їх покази неправдивими.

Стосовно доводів сторони захисту в апеляції, щодо невідповідності висновку суду фактичним обставинам на підставі вказаного протоколу слідчого експерименту та висновку судово-медичної експертизи від 19.10.2015 року, посилаючись на те, що слідчий експеримент не проводився в максимально наближених умовах до події, вказуючи на недоліки складення протоколу, відсутність відомостей про проведення відеозйомки, оформлення слідчого експерименту шляхом фотографування та на призначення і проведення експертизи як намагання сторони обвинувачення підтримання обвинувачення відносно ОСОБА_7 , неврахування судом стан сп`яніння потерпілого та суперечливі його покази щодо найменування кафе, колегія суддів, вважає безпідставними і надуманими та такими, які сторона захисту в апеляції фактично зводить до переоцінки доказів у даному кримінальному провадженні.

Так, протокол слідчого експерименту за участю потерпілого складений у відповідності до вимог кримінального процесуального закону (ст.104, 223, 240 КПК України), який містить усі необхідні відомості, передбачені вказаними нормами закону і експеримент проведений в умовах, що відповідає і узгоджується з цими нормами, які регулюють порядок його проведення.

Посилання сторони захисту на те, що дана слідча дія повинна була проведена 05.07.2012 року та в нічний час, що відповідало б максимально наближеним умовам до події є неспроможними, і колегія суддів не бере їх до уваги, оскільки такі доводи не можуть слугувати підставою для визнання протоколу слідчого експерименту неналежним та недопустимим доказом та висновку суду таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Доводи сторони захисту щодо перебування потерпілого в стані алкогольного сп`яніння та суперечливих даних наданих ним в показах відносно найменування кафе біля якого відбулася подія, судом ретельно перевірено і у вироку вмотивовано обґрунтовано надана оцінка з цього питання показам свідків та іншим доказам в їх сукупності, у тому числі і висновкам судово-медичних експертиз, з якими колегія суддів погоджується, оскільки висновки суду щодо неприйняття до уваги показів свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , наданими ними на користь обвинуваченого з мотивів наведених у вироку є обґрунтованими, а з`ясована причина помилки потерпілого в зазначені ним найменування кафе, яке він вказував на момент його медичного освідування і на момент надання показів у суді, судом також з`ясовано і вмотивовано надана цій обставині відповідна у вироку оцінка, яка відповідає фактичним обставинам справи.

Даних, які б свідчили про необ`єктивність висновків судово-медичних експертиз чи незаконність їх проведення не виявлено. Правових підстав для визнання цього висновку неналежним та недопустимим доказом не встановлено.

Інші доводи сторони захисту з цих обставин з мотивів невинуватості обвинуваченого в інкримінованому йому злочину, зводяться в апеляції до переоцінки показів свідків та встановлених обставин справи і носять більш емоційний характер ніж фактовий.

Доводи сторони захисту щодо неповноти судового розгляду з посиланням на невиконання судом вказівок викладених в ухвалі апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2014 року та безпідставність відмови суду в долучені до матеріалів справи дисків з технічним записом судових засідань з розгляду скарг обвинуваченого на бездіяльність слідчого, де прокурор ОСОБА_16 висловив думку, що потерпілий ОСОБА_9 не був у складі оперативно-слідчої групи 04.07.2012 року є необґрунтованими і безпідставними та такими, що спростовується матеріалами кримінального провадження і змістом вироку суду.

Так, згідно вказаної ухвали апеляційного суду, на яку посилається сторона захисту, вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2014 року відносно ОСОБА_7 було скасовано і направлено матеріали кримінальної справи для проведення додаткового розслідування з підстав невиконання слідчим вимог ст.ст. 218-220 КПК України ( в редакції 1960 року), порушено право на захист, обвинувачений не був ознайомлений з матеріалам справи, відсутні підписи обвинуваченого і захисника про ознайомлення, в повному обсязі. Також згідно змісту даної ухвали, апеляційний суд звернув увагу на недоліки, а саме, невідповідність вказаної дати в рапорті ОСОБА_9 від 05.06.2012 року, тоді як подія мала місце 05.07.2012 року, вказано на наявність суперечностей не з`ясованих щодо визначення часу події, та суперечності щодо найменування кафе в показах потерпілого.

Як вбачається з вироку суду і матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції ретельно перевірялися вказані доводи сторони захисту, а саме встановлені судом місце і час події на підставі об`єктивно з`ясованих судом обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України і висновку суду з цих обставин є належним і достатньо вмотивованим.

Судом надана вмотивована і обґрунтована підстава дослідження і прийняття судом інформації наявної в копії протоколу огляду місця події від 04.07.2012 року, на який посилається сторона захисту, із якого слідує, що даний протокол є доказом по іншому кримінальному провадженні і в даному провадженні не може з правових підстав використовуватися в розумінні повного його дослідження на предмет допустимості і належності, так як у даному провадженні він використаний як інформація щодо факту присутності при даних діях потерпілого ОСОБА_9 , як співробітника міліції, який мав місце, і який підтверджується іншими доказами в їх сукупності, з чим погоджується і колегія суддів. Крім того, даний факт не заперечується і стороною захисту.

Заперечення сторони захисту на ухвалу суду від 23.08 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про постановлення ухвали про тимчасовий доступ до протоколу огляду місця події від 04.07.2012 року, призначення судово-почеркознавчої експертизи по даному протоколу та витребування з ГУМВС України в Дніпропетровській області документів оперативно-розшукової справи, документів про створення постійно діючих мобільних груп та про законність залучення спецпідрозділу «Беркут» для участі у виїмці гральних автоматів, є безпідставними, і такими що виходять за межі даного кримінального провадження.

Судом законно і обґрунтовано відмовлено в задоволенні цього клопотання з підстав наведених в цій ухвалі суду, з якими погоджується колегія суддів, оскільки суд правильно вказав на належність цього протоколу від 04.07.2012 року до іншого кримінального провадження і неможливість здійснення відносно нього експертиз та незаконність і неможливість витребування вказаних в клопотанні документів, які є державною таємницею і відносяться до іншого кримінального провадження і суттєвого значення для даного кримінального провадження не мають. Окрім того, свідок ОСОБА_10 не заперечував факту внесенення ним за своєю ініціативою до протоколу огляду від 04.07.2012 року співробітників міліції ОСОБА_9 та ОСОБА_11 .

Є безпідставним, посилання сторони захисту на неповноту судового розгляду з підстав відмови їм в задоволенні судом клопотання про залучення двох дисків в якості доказів, де була висловлена думка прокурора ОСОБА_16 , що під час отримання тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_9 не був у складі оперативно-слідчої групи, оскільки, суд обґрунтовано і законно вказав на причини такої відмови, а саме, що прокурор не є свідком події і його думка не може слугувати доказом у цьому кримінальному провадженні, з чим погоджується колегія суддів.

Доводи в апеляції щодо недоведеності, що в діях ОСОБА_7 є склад кримінального правопорушення за ч.2 ст. 345 КК України з підстав недоведеності в буквальному розумінні включення потерпілого ОСОБА_9 до складу оперативно-слідчої групи є хибною і безпідставною.

Оскільки, судом ретельно перевірялися, виконання потерпілим на момент події службових обов`язків, що підтверджено дослідженими у суді матеріалами ЖРЗПЗ №2511 від 05.07.2012 року, де були оглянуті розпорядження від 08.05.2012 року з резолюцією керівництва про доручення ОСОБА_9 організації проведення оперативно-профілактичного відпрацювання з метою виявлення та припинення фактів незаконного надання послуг у сфері грального бізнесу, повідомлення керівництва УДСБЕЗ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 09.07.2012 року, де управлінням ДСБЕЗ проводилися оперативні заходи з 04.07.2012 року по 05.07.2012 року по документуванню протизаконної діяльності, пов`язаної з організацією та проведенням азартних ігор, де був задіяний особовий склад СДБЕЗ Синельніковського МВ, у тому числі начальник сектору ДСБЕЗ цього відділу ОСОБА_9 , який призначений на дану посаду згідно наказу начальника ГУМВС України в Дніпропетровській області №125 0/с від 22.09.2008 року.

Зокрема, і свідок ОСОБА_10 підтвердив факт, що потерпілий ОСОБА_9 виконував службові обов`язки під час проведення огляду в приміщенні, де функціонував незаконний гральний бізнес, і він допомагав йому як слідчому під час проведення огляду. Свідок зазначив, що після проведення огляду приблизно о 23-00 годин 04.07.2012 року він особисто наказав співробітникам ОСОБА_9 та ОСОБА_11 забезпечити охорону вилучених ігрових автоматів та доставку їх до міського відділу міліції.

На підставі дослідження вказаних доказів в сукупності з іншими, які є належними та допустимими, і достатніми, суд прийшов до законного і обґрунтованого висновку про виконання потерпілим на момент події службових обов`язків, який є правильним і з яким погоджується колегія суддів.

Щодо доводів в апеляції на неповноту судового розгляду з посиланням на те, що суд постановляючи ухвалу від 23.08.2012 року про відмову в задоволенні клопотання не розглянув його в частині звернення про визнання доказів недопустимими отриманими не уповноваженими особами в період з 19.07.2012 року по 25 жовтня 2012 року, так як слідчий прийняв справу до свого провадження тільки за останньої вказаної дати, колегія суддів не бере до уваги, оскільки, суд ретельно перевірив дані доводи захисника, обґрунтовано і вмотивовано навів належним чином і достатньо у вироку доводи і перелік доказів за цей період, які суд вважав недопустимими, з чим погоджується колегія суддів, і конкретної аргументації з боку сторони захисту, яка б спростовувала висновки суду з цього питання в апеляції не наведено і апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, при розгляді справи в суді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для її правильного вирішення, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують суб`єктивну сторону злочину, допитані всі особи, показання яких мали суттєве значення для справи, що спростовують твердження сторони захисту в апеляційній скарзі про те, що недоведена вина обвинуваченого у вчиненні ним інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При встановлених судом фактичних обставинах справи, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 345 КК України, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Апеляційним судом перевірені заперечення в апеляції захисника на ухвалу суду від 07 вересня 2016 року про відмову у відводі судді, і колегія суддів дійшла висновку, що обставин які б очевидно викликали сумнів у неупередженості судді у даному кримінальному провадженні не встановлено, і підстави, з наведених мотивів в апеляції, вважати заяву про відвід судді обґрунтованою відсутні.

Щодо доводів прокурора про невідповідність призначення покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, і призначення йому більш суворого покарання, то як вбачається із вироку, призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.2 ст. 345 КК України, наближене до мінімального, з застосуванням ст. 75, 76 КК України та звільненням обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на один рік з покладенням відповідних обов`язків, відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України.

Суд врахував ступень тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до середньої тяжкості, ступінь негативних наслідків, дані про особу обвинуваченого, який не судимий, за місцем реєстрації та колишньої роботи характеризується позитивно, має нагороду Президії Українського союзу ветеранів Афганістану «За досягнення» другого ступеню, на обліку в психіатричному та наркологічному диспансерах не перебуває. Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а тому, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку та визначення покарання більш суворого, як про це вказує прокурор.

Таким чином, підстави для задоволення принесених апеляцій відсутні, оскільки, враховуючи вищенаведене, вирок суду ухвалений згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав, а висновки у судовому рішенні прямо випливають з аргументації, чіткими, не допускають неоднозначного трактування, а тому, колегія суддів погоджується з вироком суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Синельниківської місцевої прокуратури, залишити без задоволення, а вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області щодо ОСОБА_7 , без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області