Справа № 196/603/17
№ провадження 1-кп/196/76/2017
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2017 року смт.Царичанка

Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю:
прокурора ОСОБА_3
представника потерпілого ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні угоду про визнання винуватості від 21 червня 2017 року, укладену в кримінальному провадженні №0000043 від 28.04.2017 р., яке надійшло до суду з Царичанського відділу Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області з обвинувальним актом по обвинуваченню:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Степанаван Вірменія, громадянина України, фізичну особу-підприємця, інваліда III групи, одруженого, маючого середню освіту, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 197-1 ч. 2 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
В період з 2000 року по теперішній час (більш точної дати та часу не встановлено) ОСОБА_7 , маючи умисел на самовільне зайняття земельної ділянки, діючи всупереч вимогам статей 116, 118, 125, 126, 211 Земельного Кодексу України, які регламентують набуття і реалізацію права на землю, при відсутності відповідного рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування та державної реєстрації про передачу їй у власність чи надання у користування земельної ділянки, а також в порушення вимог п.1.12 глави 1 розділу V Правил безпеки систем газопостачання, затверджених Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості № 285 від 15.05.2015, фактично заволодів земельною ділянкою в охоронній зоні газопроводу низького тиску (під якою розташований підземний розподільчій газопровід середнього тиску діаметром 108 мм), площею 0,0018 га, яка знаходиться неподалік по АДРЕСА_2 , розмістивши на даній земельній ділянці одноповерхову споруду - тимчасову споруду для здійснення підприємницької діяльності а саме: для ремонту взуття.

Згідно акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства України від 31.05.2017, №36-ДК-ДК/22/АП/09/01/-17 проведеної Головним управлінням Держгеокадастру в Дніпропетровській області, на підставі ухвали слідчого судді Царичанського районного суду від 13.05.2017, встановлено, що земельна ділянка площею 0,0018 га по АДРЕСА_2 використовується ОСОБА_8 за відсутності відповідного рішення про її передачу у власність або надання у користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо неї.

За результатами проведеної перевірки встановлена шкода заподіяна державі внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки площею 0,0018 га та складає 86,21 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 197-1 КК України, а саме самовільне зайняття земельної ділянки, яка знаходиться в охоронній зоні.

Під час досудового розслідування 21 червня 2017 року, підозрюваний ОСОБА_5 у присутності захисника ОСОБА_6 та прокурор Царичанського відділу Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 , на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, уклали угоду про визнання винуватості на тих умовах, що підозрюваний ОСОБА_5 беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, під час судового провадження.
Сторони узгодили покарання ОСОБА_5 за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.197-1 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, а саме у виді штрафу розміром 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 2550,00 грн.
На момент підписання угоди про визнання винуватості ОСОБА_5 були зрозумілі наслідки укладення такої угоди, викладені у ст. 473 КПК України і підстави оскарження обвинувального вироку в апеляційному порядку (п. 1 ч. 4 ст. 394 КПК України) та касаційному порядку (п. 1 ч. 3 ст. 424 КПК України). Крім того, підозрюваним усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є його відмова від здійснення прав, передбачених абз. 1,4 пунктом 1 частини 4 статті 474 КПК України.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання. Просив затвердити зазначену угоду та призначити узгоджену в ній міру покарання.
Прокурор та захисник обвинуваченого у підготовчому судовому засіданні, просили цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання, посилаючись на те, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України.

Крім того, судом встановлено, що дана угода про визнання винуватості за своїм змістом та порядком укладення відповідає вимогам ст. ст. 468-470, 472 КПК України, відповідає Закону України про кримінальну відповідальність за ч. 2 ст. 197-1 КК України, в тому числі щодо правової кваліфікації кримінального правопорушення та щодо узгодженої міри покарання за умов застосування ст.69 КК України.

Суд переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто відповідно до ч. 6 ст. 474 КПК України, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також встановлено, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, наявні фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченого.
При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, та наслідки не виконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.

Крім того, обвинуваченому роз`яснено та ним усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є його відмова від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 474 КПК України, а саме права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, також усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є обмеження його права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а саме можливість оскарження вироку лише з підстав: призначення судом покарання, суворішого, аніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами 4, 6,7 статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди. Наслідки невиконання угоди передбачені ст. 476 КПК України обвинуваченому зрозумілі. Після таких роз`яснень обвинувачений не заперечував проти затвердження угоди.
Суд переконався, що в даній угоді відсутні підстави для відмови в її затвердженні, що передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України, учасники підготовчого судового засідання не заперечують проти затвердження даної угоди.
Вид та міра покарання, які узгоджені сторонами, виходячи із вимог ст.ст. 65 - 67 КК України, а також ураховуючи особу обвинуваченого, що на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, являється інвалідом третьої групи, вперше притягується до кримінальної відповідальності, відповідає загальним засадам призначення покарання.
При призначенні покарання враховано тяжкість злочину, який відноситься до категорії середньої тяжкості, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні та добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Отже, за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні під час підготовчого судового провадження, суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, приходить до висновку про наявність правових підстав для прийняття рішення про затвердження угоди про визнання винуватості між сторонами кримінального провадження: прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 та призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України і ухвалення обвинувального вироку.
На підставі вищевикладеного та керуючись п.1 ч.3 ст.314, ст.ст. 315, 369, 370, 371, 373, 374, 376, 472, 474, 475 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості укладену 21 червня 2017 року між прокурором Царичанського відділу Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 197-1КК України.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 197-1КК України та призначити йому узгоджену сторонами міру покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу у розмірі 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 2550,00 грн.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

На вирок може бути подано апеляцію протягом 30 днів з дня його проголошення у порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, з підстав, передбачених ч.4 ст. 394 цього Кодексу.

Суддя ОСОБА_1