АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 210/4452/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/312/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 червня 2017р. м.Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Кривому Розі кримінальне провадження, внесене 10.08.2016р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000472 відносно
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кривого Рогу,
зареєстрованого та мешкаючого за адресою:
АДРЕСА_1
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 березня 2017р.
Вироком суду першої інстанції, 14 березня 2017р., ОСОБА_6 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.286 КК України і призначено покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2р.
Вирішено питання по речовим доказам і процесуальним витратам.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
потерпілий ОСОБА_8
обвинувачений ОСОБА_6
захисник обвинуваченого ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:
Прокурор у кримінальному провадженні в апеляційній скарзі, просить змінити вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 , зазначивши у вступній частині вироку номер кримінального провадження 0000472 .
Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі, просить змінити рішення суду першої інстанції, в частині призначення додаткового покарання, призначивши йому покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами.
За обставин, встановлених судом і детально наведених у вироку, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за наступних обставин.
09.08.2016р. приблизно 11.30 год. , ОСОБА_6 поновив рух керованого ним технічно справного автомобілю «ВАЗ-21112», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який стояв в заїзді до б.2-а по вул.Нікопольське шосе м.Кривого Рогу, та почав виїжджати на проїзну частину вул.Нікопольське шосе, завчасно ввімкнув вказівник лівого повороту, так як хотів виконати маневр лівого повороту.
Під час виїзду з заїзду до б.2-а по вул.Нікопольське шосе м.Кривого Рогу, тобто з прилеглої території, зупинився та почав пропускати транспортні засоби, які в той час рухалися по проїзній частині вул.Нікопольське шосе м.Кривого Рогу.
В цей час по проїзній частині вул.Нікопольське шосе, з боку пр.Металургів в напрямку вул.Вокзальної, рухався технічно справний мотоцикл «Кавасакі ЕХ650С», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , швидкість його руху була не менше 96,1 км. на годину.
Водій ОСОБА_6 , в момент поновлення руху керованого ним автомобілю «ВАЗ-21112», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та початку виконання ним маневру лівого повороту, при виїзді з прилеглої території від б.2-а по вул.Нікопольське шосе в м.Кривому Розі, на проїзну частину вул.Нікопольське шосе м.Кривого Рогу, маючи об`єктивну можливість в повному обсязі спостерігати за дорожньою обстановкою, повинен був діяти відповідно до п.п. 1.5; 2.3 (б); 10.1; 10.2 Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001.
Однак, водій ОСОБА_6 діючи зі злочинною недбалістю, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, перед початком та зміною руху не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, поновив рух керованого ним автомобілю «ВАЗ-21112», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та почав виконувати маневр лівого повороту, на проїзній частині вул.Нікопольське шосе м.Кривого Рогу, не надавши при цьому переваги в русі мотоциклу «Кавасакі ЕХ650С» р.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_8 , чим грубо порушив вимоги правил безпеки дорожнього руху, а саме п.п. 1.5; 2.3 (б); 10.1; 10.2 Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001., відповідно до яких:
- «1.5. … бездіяльність учасників дорожнього руху ... не повинні … загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
- «2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, ...»;
- «10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.»;
- «10.2. Виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.».
В результаті порушення вказаних правил безпеки дорожнього руху, виконання яких виключало б настання дорожньо-транспортної події, водій ОСОБА_8 , керуючи мотоциклом «Кавасакі ЕХ650С» р.н. НОМЕР_2 , уникаючи зіткнення з автомобілем «ВАЗ-21112», реєстраційний номер НОМЕР_1 , застосував різкий маневр відвороту руля вправо, внаслідок чого відбулося падіння мотоциклу на правий бік разом з водієм.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій мотоциклу ОСОБА_8 згідно висновку судово-медичної експертизи №1750 від 20.09.2016р. отримав отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого скалкового перелому головки та шийки правої плечової кістки зі зміщенням уламків; саден обох верхніх кінцівок, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 доби).
Допущені водієм ОСОБА_6 порушення вимог п.п.10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України знаходились в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків.

Прокурор у кримінальному провадженні, обґрунтовуючи апеляційну скаргу, просить змінити вирок суду відносно ОСОБА_6 , зазначивши в його вступній частині номер кримінального провадження.
Прокурор вказує на порушення судом першої інстанції вимог п.3 ч.2 ст.374 КПК України, а саме не зазначення у вступній частині оскаржуваного вироку найменування кримінального провадження, що на його думку є істотним порушенням вимог кримінального процесуального кодексу, яке є безумовною підставою для зміни судового рішення.

Обвинувачений ОСОБА_6 , обґрунтовуючи апеляційну скаргу, просить змінити рішення суду першої інстанції в частині призначеного йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2р., призначивши йому визначене судом покарання, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Обвинувачений вважає, що суд першої інстанції, призначивши йому додаткове покарання, призначив йому занадто суворе покарання, яке за своїм видом і розміром не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину і його особі.
При цьому, ОСОБА_6 вказує на те, що при призначенні йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд першої інстанції не взяв до уваги тяжкість вчиненого ним злочину і дані про його особу, а саме, те, що він раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, працює, має на утриманні дружину і малолітню дитину, позитивно характеризується за місцем мешкання, його відношення до скоєного злочину, обставини, які пом`якшують покарання - повне визнання ним своє вини і щире каяття.
Обвинувачений вважає, що суд першої інстанції не врахував і думку потерпілого, який не має до нього претензій матеріального і морального характеру, а також думку прокурора, який не просив призначити йому додаткове покарання.
Крім того, ОСОБА_6 звертає увагу, що він офіційно працює в ПАТ «Укрзалізниця» у воєнізованій охороні і його специфіка роботи на цьому підприємстві вимагає постійного пересування на автотранспорті для патрулювання охоронюваних територій підприємства, а позбавлення його права керувати транспортними засобами фактично позбавить його можливості продовжувати роботу, що призведе до втрати єдиного джерела існування його сім`ї.
Обвинувачений ОСОБА_6 , в судовому засіданні апеляційної інстанції, повністю підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити у повному обсязі, змінити рішення суду першої інстанції в частині призначеного йому додаткового покарання, призначивши йому покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами, в частині вимог апеляційної скарги прокурора поклався на розсуд колегії суддів.
Захисник ОСОБА_10 в судовому засіданні апеляційної інстанції, підтримав апеляційну скаргу свого підзахисного, просив їх задовольнити, змінити рішення суду в частині призначеного ОСОБА_6 додаткового покарання, призначивши покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами, в частині вимог апеляційної скарги прокурора поклався на розсуд колегії суддів.

Прокурор, який брав участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції, підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, просила змінити оскаржуваний вирок відносно ОСОБА_6 , зазначивши й вступній частині вироку найменування кримінального провадження, заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просила вирок суду першої інстанції в цій частині залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого, без задоволення.
Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційного суду, повністю підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_6 , просив її задовольнити, змінити рішення суду, призначивши в частині призначеного обвинуваченому покарання, без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, щодо апеляційної скарги прокурора, поклався на розсуд колегії суддів.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, прослухавши технічний запис судового засідання в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, порівнявши їх з матеріалами, наявними у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги сторін підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 в порядку ч.3 ст.349 КПК України.
Відповідно до вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції, в межах апеляційної скарги.
Доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про суворість призначеного покарання, в частині призначення додаткового покарання, колегія суддів вважає обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги прокурора про порушення судом першої інстанції вимог п.3 ч.2 ст.374 КПК України, є слушними, однак це порушення не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального кодексу, яке являється підставою для зміни судового рішення, однак, враховуючи, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні з підстав пом`якшення призначеного покарання, колегія суддів вважає за доцільне задовольнити і доводи апеляційної скарги прокурора.
Виходячи з п.1 ч.1 ст.408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Згідно ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції, виходячи з загальних засад, враховуючи сукупність певних обставин, керуючись ст.65 КК України, призначив основне покарання у виді штрафу в розмірі, встановленому в санкції ч.1 ст.286 КК України, з чим повністю погоджується і колегія суддів.
Однак, колегія суддів не погоджується із призначеним обвинуваченому додатковим покаранням у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, з наступних підстав.
Конструкція санкції ч.1 ст.286 КК України передбачає чотири види основного покарання і одне додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, тобто є кумулятивною.
При цьому, додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобам, встановлене в санкції ч.1 ст.286 КК України, являється факультативним, а не обов`язковим додатковим покаранням.
Питання про доцільність призначення такого додаткового покарання вирішується за розсудом суду з урахуванням обставин конкретної справи, даних про особу винного, з обов`язковим мотивуванням у вироку прийнятого ним рішення.
У п.21 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N18 ( v0018700-08 ) від 19.12.2008р., звернуто увагу, на те, що у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286 і ст.287 КК ( 2341-14 ) необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
Крім того у п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» із змінами, також звернуто увагу на те, що додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами, тому при постановленні вироку необхідно обговорювати питання про застосування поряд з основним покаранням відповідного додаткового.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дійшовши висновку про необхідність призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, не мотивував, прийнятого рішення.
Згідно з нормами ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч.4 ст.370 КПК України вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні вироку належним чином не вмотивував прийнятого ним рішення щодо застосування до обвинуваченого додаткового покарання чим допустив порушення норм процесуального права, що є підставою для зміни судового рішення.
Як видно з матеріалів кримінального провадження суд першої інстанції, згідно зі ст.ст.50, 65 КК України, при призначенні обвинуваченому покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного обвинуваченим злочину і встановив, що ОСОБА_6 вчинив необережний злочин, порушив правила безпеки дорожнього руху, керуючи транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до ч.1 п.1, ч.2, ст.66 КК України, суд першої інстанції визнав щире каяття та повне визнання своєї вини у скоєному злочині, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, виходячи з вимог ст.67 КК України, судом не було встановлено.
Призначаючи ОСОБА_6 вид і розмір покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, щиро кається, позитивно характеризується за місцем проживання, те, що на спеціальних обліках у лікарів психіатрів та наркологів він не перебуває, думку потерпілого щодо обрання обвинуваченому не суворого покарання, обставині, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання і на думку колегії суддів, дійшов правильного, і обґрунтованого висновку про можливість призначення йому основного покарання у виді штрафу.
Однак, колегія суддів не погоджується з висновком суду про призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами і погоджується з доводами апеляційної скарги сторони захисту.
Колегія суддів, перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо незастосування до нього додаткового покарання, встановила, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий (ар.пр.87, т.1), не перебував і не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра (ар.пр.85,86, т.1), позитивно характеризується за місцем мешкання (ар.пр.78, т.1), офіційно працевлаштований ПАТ «Укрзалізниця» ВОХР, одружений (ар.пр.82, т.1), має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_11 (ар.пр.83, т.1).
Згідно ст.12 КК України, злочин, вчинений обвинуваченим відноситься до злочинів невеликої тяжкості, скоєний ним внаслідок необережності.
Крім того, колегією суддів встановлено, а судом першої інстанції не враховано, що у дорожньо-транспортній пригоді був також винний і потерпілий ОСОБА_8 , який перед дорожньо-транспортною пригодою, керуючи мотоциклом перевищив дозволену в місті швидкість руху, оскільки рухався зі швидкістю 96,1 км/год., що підтверджено постановою про направлення матеріалів відносно ОСОБА_8 для притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.122 КуАП за порушення п.12.4 «Правил дорожнього руху України», складеною, 24.09.2016р. старшим слідчим СВ КВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 і в цей же день, направленою до управління Патрульної поліції у м.Кривому Розі Департамента патрульної поліції (ар.пр.60, 61, т.1).
Прослухавши технічний запис судового засідання від 02.03.2017р., колегія суддів також встановила, що потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні просив не карати суворо обвинуваченого і не позбавляти його права керування транспортними засобами, про що суд також зазначив у вироку, однак не врахував при обрані додаткового покарання ( ар. пр.34-зворот, ар.пр.39-зворот, т.2).
Колегія суддів, з урахуванням обставин справи, даних про особу винного, враховуючи думку потерпілого, та зазначенні вище обставини у їх сукупності, вважає, що суд першої інстанції призначивши ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, призначив обвинуваченому покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі винного, внаслідок його суворості.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити у вступній частині вироку номер кримінального провадження та виключити з резолютивної частини вироку зазначення суду першої інстанції про призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2р.
З огляду на зазначене, керуючись ст.ст.405, 407, 408, 409, 414, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 і прокурора у кримінальному провадженні - задовольнити.
Змінити вирок Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 березня 2017р., яким ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.
Зазначити у вступній частині вироку найменування кримінального провадження (номер) 0000472 .
Виключити з резолютивної частини вироку зазначення суду першої інстанції про призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2р.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.1 ст.286 КК України до основного покарання призначеного судом першої інстанції у виді штрафу на користь держави в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн., без позбавлення права керувати транспортним засобами.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Запобіжний захід ОСОБА_6 на обирався.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена, шляхом подачі касаційної скарги, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4