Гребінківський районний суд Полтавської області
__________________________________________________________________________________
Справа №: 528/701/16-к
В И Р О К
Іменем України

13 червня 2017 року м. Гребінка

13 червня 2017 року Гребінківський районний суд Полтавської області у складі:
судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання Кузуб,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі в м. Гребінка Полтавської області суду кримінальне провадження №0000046, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.02.2016, за обвинуваченням
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, невійськовозобов`язаного, не одруженого, не працюючого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, раніше судимого:
- 23.08.2013 Пирятинським районним судом Полтавської області за ч.1 ст.311, ч.2 ст.317, ч.2 ст.309, ч.1 ст.70 КК України на чотири роки позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;
- 22.05.2014 ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави відповідно до статті 6 ЗУ «Про амністію» строк покарання скорочено на ?, до відбуття 1 рік 7 місяців 6 днів;
- 17.11.2015 ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави згідно статті 10 ЗУ «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» встановлено адміністративний нагляд строком на 1 рік; 25.11.2015 року звільнений з Полтавської в/к УДПтСУ в Полтавській області (№64) за відбуттям строку покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 395 КК України,
за участі:
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_2 ,

УСТАНОВИВ:

згідно з ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 17.11.2015 відносно ОСОБА_2 встановлено адміністративний нагляд строком на один рік з такими обмеженнями:
1. заборонити виходити з будинку (квартири) з 21 год. до 05 год. наступного дня;
2. заборонити відвідувати торгівельні місця, де продаються спиртні напої на розлив;
3. заборонити виїжджати за межі району(міста) за місцем проживання за особистими питаннями, без дозволу органів внутрішніх справ зва місцем проживання;
4. зобов`язати з`являтися на реєстрацію до органів внутрішніх справ за місцем проживання чотири рази на місяць.
16.12.2015 ОСОБА_2 було ознайомлено з встановленими відносно нього обмеженнями. Цього ж числа ОСОБА_2 у Гребінківському ВП ГУНП в Полтавській області було роз`яснено та попереджено про адміністративну та кримінальну відповідальність в разі порушення ним правил адміністративного нагляду.
Однак з 21 січня 2016 року ОСОБА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, з метою ухилення від адміністративного нагляду, без поважних причин, самовільно без дозволу Гребінківського ВП ГУНП в Полтавській області залишив своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та виїхав за межі м. Гребінка, цим самим вчинив умисні протиправні дії, що виразилися у самовільному залишенні місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 вину у пред`явленому йому обвинуваченні у порушенні правил адміністративного нагляду визнав та пояснив, що дійсно 21 січня 2016 року, самовільно без дозволу Гребінківського ВП ГУНП в Полтавській області залишив своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та виїхав за межі м. Гребінка, цим самим вчинив умисні протиправні дії, що виразилися у самовільному залишенні місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.
Свою протиправну поведінку обвинувачений пояснив тим, що йому необхідно було заробити гроші на собі на лікування, так як він хворіє на таку інфекційну хворобу як гепатит С, про існування якої дізнався в колонії в 2014 році, а неповідомлення представників поліції про залишення місця свого проживання пояснив тим, що попередньо в останніх з ним був конфлікт, а тому, на думку обвинуваченого, навіть якщо б він зробив в відповідне попередження, то це жодним чином не вплинуло б на дії представників поліції.
Свою винність ОСОБА_2 визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся та не оспорював у судовому засіданні вищезазначені фактичні обставини.
Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Вина обвинуваченого ОСОБА_2 повністю підтверджується його показаннями та щирим каяттям у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 395 КК України.
Відповідно до вимог частини третьої статті 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Положення частини третьої статті 349 КПК України роз`яснені судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.
За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи та кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, а тому суд, відповідно до вимог частини третьої 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_2 та стосуються речових доказів, що мають значення для встановлення фактів і обставин цього кримінального провадження.
Вина ОСОБА_2 , який не оспорював фактичні обставини справи у вчиненні інкримінованого їм злочину, передбаченого статтею 395 КК України, повністю доведена під час судового розгляду.
Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд встановив, що дії ОСОБА_2 за статтею 395 КК України кваліфіковано вірно, так як він своїми умисними діями вчинив порушення правил адміністративного нагляду.
Відповідно до вимог статті 50 КК України при призначенні виду покарання обвинуваченим суд вважає необхідним призначити такий захід примусу, який буде відповідною мірою кари за скоєне та сприятиме виправленню засудженого та запобіганню вчиненню ним інших злочинів.
При вирішенні питання про призначення обвинуваченими покарання суд керується вимогами статей 65-67 КК України та роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання" зі змінами і виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У справі «Ізмайлов проти Росії» (пункт 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».
Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_2 виду покарання, суд відповідно до вимог статті 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який статтею 12 КК України класифікується як злочин невеликої тяжкості, визнання обвинуваченим вини у вчиненому кримінальному правопорушенні, щире каяття, матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого, - офіційно не працює, не одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, перебуває на обліку у Гребінківській ЦРЛ як носій вірусу гепатиту С з березня 2016 року.
За приписами статті 69 КК України суд при наявності певних обставин має право призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено законом.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) ( 2341-14 ) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного (пункт 8).
У даному випадку суд врахував, що ОСОБА_2 вчинив злочин з мотиву збігу тяжких особистих обставин з метою заробітку грошей на лікування, зокрема такою обставиною є наявність в обвинуваченого такого тяжкого інфекційного захворювання, як гепатит С, та необхідністю заробляти гроші на лікування.
Крім цього, обвинувачений має на утриманні двох малолітніх дітей, що також враховано судом при постановленні вироку.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_2 , суд визнає щире каяття, знаходження на утриманні двох малолітніх дітей, наявніст інфекційної хвороби.
Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_2 , відсутні.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_2 покарання у виді штрафу, при визначенні розміру якого врахував майновий стан обвинуваченого, зокрема відсутність роботи, наявність інфекційної хвороби, на лікування якої обвинуваченому постійно необхідно витрачити значні кошти, а також те, що ОСОБА_2 має на утриманні двох малолітніх дітей.
З урахуванням обставин вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, його ставлення до наслідків своїх протиправних дій, суд прийшов до висновку, що таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Процесуальні витрати відсутні.
Речові докази відсутні.
Керуючись статтями 368, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого статтею 395 КК України та призначити йому покарання із застосуванням статті 69 КК України у виді штрафу у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Процесуальні витрати відсутні.
Речові докази відсутні.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається сторонам кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області через Гребінківський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим - з моменту отримання його копії.
Суддя ОСОБА_5