В И Р О К
Іменем України
27 березня 2017 року, Житомирський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Житомира, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні двоє малолітніх дітей 2007 та 2014 року народження, працюючого дробильником в ТОВ «Аркапласт», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого у будинку АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В:
25 червня 2015 року близько 16 години 30 хвилин між ОСОБА_4 , який знаходився поблизу будинку №295 у кооперативі «Сотрудників», Соколовського дачного масиву Житомирського району, та раніше незнайомим йому ОСОБА_6 виникла сварка з приводу того, що ОСОБА_4 прийняв ОСОБА_6 за особу, яка вчиняє майнові злочини на території даного масиву. Під час згаданого конфлікту обвинувачений ОСОБА_7 умисно наніс потерпілому ОСОБА_8 біля восьми ударів руками та предметом, пристосованим для нанесення тілесних ушкоджень, у голову та різні частини тіла з лівої сторони, спричинивши таким чином потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: синців в поперековій ділянці та на сідницях, закритої тупої травми живота, які відносять до категорії легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я та розриву селезінки, гемоперитонеуму, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

В ході судового розгляду справи ОСОБА_4 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що 25 червня 2015 року, після того як він приїхав додому з роботи до нього прийшли сусіди ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які повідомили, що біля його будинку стояли троє невідомих чоловіків. Цей факт підтвердила його дружина ОСОБА_11 . Тоді він взяв свою вівчарку та разом із ОСОБА_12 і ОСОБА_13 пішов за тими особами. По дорозі вони зустріли одного із цих трьох, як у подальшому з`ясувалось ОСОБА_6 , який стояв з велосипедом. Він запитав останнього, що той «винюхує тут», на що ОСОБА_8 , з незрозумілих причин, почав ображати його брутальною лайкою та кинув на нього велосипед. Після цього собака кинулась на ОСОБА_8 , але у зв`язку з тим, що він тримав її на повідку вона не дістала останнього. Однак, тримаючи собаку на повідку, він зміг нанести ОСОБА_8 один удар лівою та один удар правою долонею по обличчю. Більше будь-яких ударів, у тому числі ногами чи якимось кийком, він потерпілому не наносив. Від нанесених згаданих двох ударів по обличчю, потерпілий не падав. Чи були у ОСОБА_8 якісь пошкодження на тілі до їх розмови він не пам`ятає.
Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_4 не визнав себе винним у заподіянні потерпілому ОСОБА_6 згаданих тілесних ушкоджень, винуватість останнього у вчиненні наведеного злочину повністю доведена дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема, показами потерпілого, свідків, а також документами та висновками експертів, які містяться у кримінальному провадженні.
Так, потерпілий ОСОБА_6 у суді підтвердив, що 25 червня 2015 року він разом із ОСОБА_14 поїхали на дачний масив до їх знайомого ОСОБА_15 , з приводу ремонту грубки дачного будинку останнього. Обговорив усі питання ремонту грубки, ОСОБА_16 взявши з собою велосипед, погодився провести їх з ОСОБА_17 до зупинки маршрутного таксі та одночасно пошукати свою собаку, яка зі слів сусідів побігла десь по дорозі на дачний масив. Проходячи повз криниці ОСОБА_16 із ОСОБА_18 зупинились попити води, а він взявши велосипед ОСОБА_16 пішов далі. Коли він зайшов за ріг, то зустрів раніше незнайомого ОСОБА_7 із собакою, двох чоловіків та жінку. Двоє хлопців стали таким чином, щоб він не міг втекти, а ОСОБА_7 , запитуючи його, що він тут робить, лівою рукою, в якій були наручники, вдарив його по обличчю, після чого міліцейським гумовим кийком, який був у правій руці, наніс йому чотири чи п`ять ударів по шиї та боку тулуба. Від заподіяних ударів він почав сильно кричати та кликати на допомогу. Внаслідок чого обвинувачений припинив його бити та наказав йому забиратися геть з дачного масиву. Злякавшись цих погроз, він не чекаючи на ОСОБА_17 та ОСОБА_19 сів на велосипед і поїхав у напрямку міста Житомира. Про те, що сталося він розповів ОСОБА_17 . Потрапивши додому він відчув сильний біль у животі та розповів матері про його побиття, але вважав, що до ранку все минеться, а біль стихне. У нього на спині, ногах та на боках тулуба були синці від ударів. Вранці наступного дня у нього почала паморочиться голова та він втратив свідомість. Внаслідок цього він потрапив до лікарні, де йому зробили операцію з видалення селезінки. Після лікарні кум ОСОБА_7 пропонував йому 20000 гривень для вирішення мирним шляхом цього конфлікту, на що він погодився. Однак ні ОСОБА_7 , ні його кум більше до нього з цією пропозицією не звертались.

Також, потерпілий категорично ствердив у суді, що того дня, окрім згаданого конфлікту з ОСОБА_7 , у нього не було інших конфліктів та з велосипеду він не падав.

Показання потерпілого підтверджуються протоколом проведення слідчого експерименту від 25.07.2015 року з фототаблицями до нього, в ході проведення якого потерпілий ОСОБА_6 показав на місці яким чином та куди саме ОСОБА_4 наносив йому удари 25.06.2015 року на території Соколовського дачного масиву (а.к.п. 77-84).

Суд не погоджується із думкою захисту про визнання даного протоколу недопустимим доказом, так як він не містить підпису понятого та надрукований за допомогою комп`ютера виходячи з такого.

Як убачається зі змісту самого протоколу, він складений на трьох аркушах. На перших двох аркушах міститься підписи обох понятих та потерпілого ОСОБА_6 . Проте на останньому аркуші дійсно відсутній підпис одного понятого - ОСОБА_20 . Разом з тим, суд вважає, що ця обставина не може сама по собі бути підставою для визнання цього доказу недопустимим, так як у самому протоколі було зазначено, що він був надрукований у кабінеті слідчого, а до протоколу була долучена фототаблиця з якої видно, що потерпілий на місці вчинення злочину показував на статистові яким чином обвинувачений ОСОБА_4 наносив йому удари руками та гумовим кийком. При цьому зазначений потерпілим на фототаблиці механізм заподіяння йому тілесних ушкоджень повністю співпадає з механізмом спричинення останньому тілесних ушкоджень, що викладений в описовій частини цього протоколу. До того ж в суді потерпілий ОСОБА_6 повністю підтвердив свої показання щодо механізму заподіяння йому ОСОБА_4 згаданих тілесних ушкоджень. За таких обставин суд, визнає цей доказ допустимим.

Показання потерпілого повністю узгоджуються із показаннями свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_16 , які в суді дали аналогічні показання про те, що ОСОБА_21 на ОСОБА_22 дачному масиві потрібно було відремонтувати грубку дачного будинку. Саме з цього приводу потерпілий ОСОБА_6 разом із ОСОБА_18 після обіду 25 червня 2015 року приїхали до ОСОБА_16 на ОСОБА_22 дачний масив. Через 30 40 хвилин, домовившись з останнім про обсяг і вартість будівельних робіт, вони вирішили повернутися назад до м. Житомира. При цьому ОСОБА_8 та ОСОБА_17 до зупинки маршрутного таксі супроводжував ОСОБА_19 , який взяв із собою велосипед та по дорозі хотів знайти свою собаку, яка нещодавно пропала десь на дачному масиві. Проходячи повз криниці ОСОБА_16 та ОСОБА_18 зупинились попити води, а велосипед залишили ОСОБА_6 , який пішов у перед. Через деякий час, а саме коли ОСОБА_8 зайшов за перехрестя, вони почули крики та гавкіт собаки, внаслідок чого побігли до ОСОБА_23 але його на місці вже не було. Проте на тому місці був ОСОБА_4 , який тримав гумову дубинку у лівій руці. Побачивши їх останній передав цю дубинку якомусь хлопцеві, що був разом із ним, а сам почав тягати ОСОБА_16 за футболку та запитувати його, чого вони тут ходять. Потім ОСОБА_7 дістав наручники та пригрозив пристебнути їх до ОСОБА_19 , але відпустив його. Далі вони на дев`ятнадцятій маршрутці поїхали у місто. Проїжджаючи біля пологового будинку вони побачили ОСОБА_23 , який їхав на велосипеді, у зв`язку з чим вийшли з маршрутки та зустрілись з останнім. Потерпілий ОСОБА_8 був схвильований, віддав велосипед ОСОБА_16 та розповів про те, як його побив гумовою дубинкою ОСОБА_7 . Їдучи додому в маршрутці ОСОБА_8 показав ОСОБА_17 червоні сліди від ударів на тулубі. На обличчі слідів ударів не було. Через декілька днів вони дізналися, що ОСОБА_23 забрали в лікарню.

Факт нанесення ОСОБА_4 25.06.2015 року тілесних ушкоджень ОСОБА_6 підтверджується показаннями свідка ОСОБА_24 , яка в суді пояснила, що 25 червня 2015 року біля 18 години зустрілась зі своїм сином ОСОБА_25 , який сидів на лавочці біля під`їзду та не міг підвестися, у зв`язку з тим, що його сильно побили на Соколовському дачному масиві. Біля вуха було почервоніння, на ногах сліди крові від трофічних язв, а на одязі в районі сідниць були сліди крові. Наступного дня біля 08 години ранку сина забрала швидка, оскільки він жалівся на сильний біль у животі та втратив свідомість. У лікарні йому зробили операцію по видаленню селезінки. Після операції ОСОБА_23 розповів, що його на дачному масиві побили міліцейською дубинкою через те, що підозрювали у вчиненні крадіжок.

Дані показання свідка ОСОБА_24 підтверджуються карткою виїзду швидкої медичної допомоги №1261 від 26.06.2015 року з якої вбачається, що 26.06.2015 року о 10 год. 50 хв. за адресою проживання потерпілого: АДРЕСА_3 , була викликана швидка допомога, у зв`язку з втратою ОСОБА_6 свідомості (а.к.п. 71-72).

Показання свідків сторони обвинувачення підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_26 , яка у суді пояснила, що влітку, точно дати не пам`ятає, до неї зателефонувала мати її колишнього чоловіка ОСОБА_6 та попросила приїхати у лікарню. Коли вона приїхала до лікарні, то ОСОБА_6 вже робили операцію. Його мати поїхала за грошима на лікування, а їй залишила пакет з речами потерпілого. Після операції вона поспішала забрати дитину, але у зв`язку з тим, що мати ОСОБА_8 пішла до аптеки за ліками, вона з вказаним пакетом, не дочекавшись матері, поїхала додому. Пакет залишила вдома та не заглядала у нього. Згодом їй зателефонували з поліції та запитали чи є в неї телефон ОСОБА_8 . Тоді вона розгорнула пакет та побачила у ньому мобільний телефон, який вона увечері того ж дня передала працівникам поліції. Чи був цей телефон у робочому стані вона не знає. Також зі слів матері потерпілого їй відомо, що напередодні операції, а саме увечері та вночі ОСОБА_6 було погано, а ранком він втратив свідомість, внаслідок чого швидка забрала його до лікарні, де йому зробили операцію по видаленню селезінки.

Показання свідка ОСОБА_26 підтверджуються протоколом огляду місця події від 26.06.2015 року, під час проведення якого біля магазину «Продукти», що по вул. Молодіжній в с. Слобода Селець Житомирського району у останньої було виявлено та вилучено мобільний телефон «Самсунг», який належить ОСОБА_6 (а.к.п. 33).

Також, показання ОСОБА_6 щодо заподіяння йому ОСОБА_4 тілесних ушкоджень повністю узгоджуються з висновками експертів №1446 від 21.07.2015 року та №1947 від 23.09.2015 року з яких вбачається, що у ОСОБА_6 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців в поперековій ділянці та на сідницях, які могли утворитись від дії тупих твердих предметів і відносяться до легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я, а також тілесні ушкодження у вигляді розриву селезінки, гемоперитонеуму, які згідно цих же висновків, могли утворитись від одного травмуючого впливу тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, яким міг бути кулак тощо, можливо в термін вказаний потерпілим та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя (а.к.п. 24-28, 157-159).

Згідно цих висновків, при отриманні вказаних тілесних ушкоджень, особа може виконувати цілеспрямовані дії в невизначений проміжок часу, який залежить від індивідуальних компенсаторних реакцій організму, що підтверджує показання потерпілого про те, що після нанесених йому Паплінським ударів він міг їхати на велосипеді.

Окрім цього, правдивість показань ОСОБА_6 підтверджується висновком експерта №1779 від 09.09.2015 року у відповідності до якого, виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_6 могли утворитись за обставин, на які останній вказує під час слідчого експерименту від 25.07.2015 року (а.к.п. 91-92).

В свою чергу, висновки згаданих вище експертиз узгоджуються та не суперечать висновку комісійної експертизи №113 від 04.11.2016 року, за яким потерпілий ОСОБА_6 міг отримати тяжке тілесне ушкодження у вигляді розриву селезінки в межах однієї доби до часу оперативного втручання, тобто за декілька годин до конфлікту з обвинуваченим 25.06.2015 року о 16 годині, так і після нього, як від нанесення удару в ділянку лівого підребер`я тупим твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, яким міг бути кулак тощо, за умови вертикального або близького до нього положення потерпілого. А враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 , потерпілий після спричинення йому тілесних ушкоджень міг виконувати цілеспрямовані активні дії: ходити, їхати на велосипеді, говорити, надавати опір, тощо, можливо в межах однієї доби до часу звернення у медичний заклад (а.с. 229-234).
Факт заподіяння ОСОБА_4 згаданих тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 також підтверджується показаннями свідків захисту.

Зокрема, свідок ОСОБА_27 у суді пояснив, що 22-23 червня 2015 року бачив потерпілого ОСОБА_8 з двома особами, які проходили повз його дачний будинок та просили в нього маківку. У потерпілого ОСОБА_8 була розбита губа та синець під оком. Самої бійки потерпілого з обвинуваченим він не бачив, але від онука дізнався, що ОСОБА_28 штовхнув ОСОБА_8 і той впав на велосипед. Знає ОСОБА_7 як нескандального чоловіка та гарного сім`янина.

Свідок ОСОБА_29 у суді пояснила, що її дача знаходиться біля будинку обвинуваченого. Згаданого дня троє невідомих осіб намагались розхитати її паркан. Вона зробила їм зауваження. Серед даних осіб був потерпілий ОСОБА_8 , на обличчі в нього були сліди побоїв. Також, вона почула як незнайомці розповідали один одному про скоєнні ними крадіжки на дачному масиві. Потім вони пішли до будинку ОСОБА_7 . Самої бійки між ОСОБА_7 та потерпілим вона не бачила, лише чула від людей, що ОСОБА_30 відштовхував велосипед останнього.

Дружина обвинуваченого - свідок ОСОБА_11 , у суді пояснила, що 25 червня 2015 року до них додому прийшла сусідка ОСОБА_31 та повідомила про трьох невідомих осіб, які розхитували її паркан і розповідали про вчинені ними крадіжки. Після цього її чоловік ОСОБА_4 взяв собаку та кудись пішов. Через 15-20 хвилин він повернувся та розповів про хлопців, які були в стані алкогольного сп`яніння та одному з яких він дав пару ляпасів.

Свідок ОСОБА_32 у суді пояснила, що самого конфлікту між ОСОБА_7 та потерпілим вона не бачила. Однак, 25 червня 2015 року бачила трьох підозрілих осіб, які ходили по селу та заглядали у двори. У одного із них, одягнутого у шорти, була перемотана нога. Про цих хлопців вона розповіла брату ОСОБА_10 у телефонній розмові. Зі слів свого чоловіка ОСОБА_9 знає, що ОСОБА_28 добре їх налякав та одного з них вдарив два рази.

Свідок ОСОБА_10 у суді пояснив, що 25 червня 2015 року перебував у себе на дачі. Від сусідів чув, що по селу ходять невідомі особи та крадуть метал. Безпосередньо сам бачив, як ці три особи ще 23.06.2015 року вештались по дачному масиву. З телефонної розмови від сестри ОСОБА_32 , дізнався, що ці троє невідомих ходять по дачам і крадуть майно. Тоді він та ОСОБА_9 (його швагро) звернулись до сусіда ОСОБА_33 , який разом з ними та зі своєю собакою пішов за цими особами. Наздогнавши їх, ОСОБА_30 запитав, що вони тут роблять. У відповідь потерпілий ОСОБА_8 кинув на нього свій велосипед. В цей момент вівчарка кинулася на потерпілого, але обвинувачений зміг утримати її. Після чого ОСОБА_7 наніс один удар правою рукою по лівому плечу ОСОБА_8 та два удари лівою рукою по його обличчю та шиї. Від цих ударів потерпілий не падав. Будь-якої дубинки та наручників у ОСОБА_7 не було. До даного конфлікту, тілесних ушкоджень на обличчі ОСОБА_8 він не бачив, однак потерпілий був у стані алкогольного сп`яніння.

На запитання прокурора чого він під час досудового слідства давав інші показання, свідок пояснив, що слідчий його неправильно зрозумів.

Свідок ОСОБА_9 підтвердив показання ОСОБА_10 про те, що 25 червня 2015 року від останнього він дізнався про трьох хлопців, які ходять по дачному масиву та крадуть майно. З цього приводу вони звернулись до ОСОБА_4 , який взяв свою вівчарку та разом з ними пішов шукати цих крадіїв. Першим з вулиці вийшов потерпілий ОСОБА_6 , який був п`яний і ледве тримався на ногах. ОСОБА_30 запитав у нього, що він тут робить, на що ОСОБА_8 почав матюкатися та кинув на Паплінського велосипед. Обурений такою поведінкою ОСОБА_8 , ОСОБА_7 наніс йому два удари рукою по шиї. Після цього з вулиці вийшли ще двоє невідомих осіб та вони всі втрьох разом пішли геть. Ніякої дубинки та наручників з собою у ОСОБА_7 не було. Також, свідок зазначив, що до конфлікту побоїв на обличчі у ОСОБА_6 не бачив.

Суд критично оцінює показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які були очевидцями побиття Паплінським потерпілого ОСОБА_8 , у частині того, що обвинувачений був без наручників і гумового кийка та не наносив цими предметами тілесні ушкодження по лівому боку тулуба потерпілого.

По-перше, вказані показання свідків не відповідають показанням потерпілого ОСОБА_6 та інших свідків, зокрема, ОСОБА_18 та ОСОБА_16 , які безпосередньо бачили гумовий кийок в руках обвинуваченого ОСОБА_4 та наручники. До того ж, ОСОБА_16 категорично стверджував, що останній хотів цими наручниками пристебнути його.

По-друге, показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 спростовуються висновками судово-медичних експертиз, якими були встановлені у потерпілого ОСОБА_6 характерні тілесні ушкодження, що могли бути утворенні при обставинах на які посилається потерпілий як під час його допиту в суді, так і в ході слідчого експерименту проведеного за його участю.

По-третє, при оцінці показань згаданих свідків захисту суд враховує той факт, що безпосередньо ОСОБА_10 та ОСОБА_34 .В 25 червня 2015 року прийняли потерпілого ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_17 і ОСОБА_19 за крадіїв, були ініціаторами погроз та залякувань останніх з приводу заборони їх перебування на території дачного масиву. Саме з цією метою вони звернулись до старшого за себе за віком обвинуваченого ОСОБА_35 , який користується повагою серед мешканців вказаного дачного масиву, вочевидь фізично добре розвинутий, має вівчарку, у зв`язку з чим може надати відсіч будь-кому з приводу протиправного посягання на майно мешканців дачного масиву та порушення громадського порядку на його території. З огляду на викладене, суд вважає, що свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , як і інші свідки захисту, зацікавлені у вирішенні даної справи, а саме намагаються виправдати дії свого сусіда ОСОБА_4 , який, на їх думку, діяв в інтересах всіх мешканців ОСОБА_22 дачного масиву з приводу профілактики вчинення крадіжок з дачних будинків.

Про неспроможність доводів обвинуваченого ОСОБА_4 та показань свідків захисту ОСОБА_10 та ОСОБА_9 свідчить їх алогічність. Так, з вказаних показань вбачається, що на запитання ОСОБА_4 до потерпілого ОСОБА_6 про те, що він тут робить, останній безпричинно, знаходячись на одинці із трьома особами чоловічої статті з вівчаркою, будучи набагато меншим за статурою ніж обвинувачений ОСОБА_7 , відповідає на його адресу брутальною лайкою та кидає на нього велосипед. Такі дії потерпілого ОСОБА_6 за версією обвинуваченого та свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_9 не відповідають здоровому глузду, що вказує на їх неправдивість.

Також винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінуємого йому злочину підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_6 , з якими у судовому засіданні погодився обвинувачений, про те, що він через свого кума ОСОБА_36 намагався вирішити вказаний конфлікт із потерпілим, запропонувавши ОСОБА_6 20000 грн. на відшкодування заподіяних збитків, які до теперішнього часу потерпілий так і не отримав від обвинуваченого. Викладені обставини опосередковано вказують на вину обвинуваченого, який після побиття потерпілого, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та дізнавшись про їх наслідки, а саме хірургічне втручання з приводу видалення селезінки у потерпілого, вирішив мирним шляхом владнати з ним свої стосунки.

Доводи захисту про те, що ОСОБА_4 намагався відшкодувати заподіяну ним шкоду за нанесені легкі тілесні ушкодження, у вигляді декількох ляпасів по обличчю, а не за спричинення тяжких тілесних ушкоджень суд не враховує, оскільки з огляду на матеріальне становище ОСОБА_4 , сума у розмірі 20000 грн. занадто велика для відшкодування заподіяної ним шкоди потерпілому ОСОБА_8 , яка виразилась у нанесенні декілька ударів долонею по обличчю останнього, з урахуванням поведінки потерпілого, який зі слів обвинуваченого першим почав сварку, матюкаючись на його адресу та кидаючи на нього велосипед.

Крім показань потерпілого, свідків, висновків судово-медичних експертиз та досліджених протоколів слідчих дій, винуватість ОСОБА_4 у спричиненні потерпілому ОСОБА_6 умисних тяжких тілесних ушкоджень підтверджується дослідженими у судовому засіданні рапортом оперативно чергового, у відповідності до якого останній прийняв о 17 год. 00 хв. 26.06.2015 року повідомлення з ТМО №1 про госпіталізацію до хірургічного відділення ОСОБА_6 , у зв`язку із заподіяними йому незнайомою особою на Соколовському дачному масиві тілесними ушкодженнями, а саме забоєм грудної клітини, закритою травмою живота, множинними забоями нижніх кінцівок (а.к.п.5). А також протоколом прийняття 07.07.2015 року усної заяви від ОСОБА_6 про те, що 25.06.2015 року близько 16 години 30 хвилин на Соколовському дачному масиві, Житомирського району невідомою особою йому були заподіяні тілесні ушкодження (а.к.п. 36).

Не погоджується суд і з доводами захисту про те, що висновок комісійної експертизи №113 від 04.11.2016 року є найголовнішим доказом невинуватості ОСОБА_4 , оскільки за цим висновком не можна встановити точний час і спосіб заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 , а також покази потерпілого під час слідчого експерименту за його участю щодо заподіяння йому ударів не відповідають об`єктивним судово-медичним даним.
Суд вважає, що вказані доводи захисту є надуманими, а висновки цієї експертизи спотворені виходячи з такого.
По-перше, вказаною експертизою встановлений період часу протягом якого потерпілому могли бути заподіяні тяжкі тілесні ушкодження у вигляді розриву селезінки в межах однієї доби до часу оперативного втручання, тобто за декілька годин до конфлікту з обвинуваченим 25.06.2015 року о 16 годині, так і після нього (п.2 підсумків вказаної експертизи №113).
По-друге, згадана комісійна експертиза встановила, що тілесні ушкодження у потерпілого у вигляді розриву селезінки могло виникнути 25.06.2015 року, як від нанесення удару в ділянку лівого підребер`я тупим твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, яким міг бути кулак тощо, за умови вертикального або близького до нього положення потерпілого, так і в результаті самостійного падіння з вертикального положення (стоячи), з послідуючим ударом до виступаючих тупих твердих предметів (п.6.9.10 підсумків вказаної експертизи №113).
По-третє, у відповідності до чинного кримінально-процесуального законодавства, жоден досліджений судом доказ не має наперед встановленої сили, а тому посилання захисника на висновок комісійної судово-медичної експертизи №113, як на найголовніший доказ є, принаймні, недоречним.
В свою чергу, з показань експерта ОСОБА_37 вбачається, що точного часу заподіяння тілесних ушкоджень у вигляді розриву селезінки неможливо встановити, так як відсутня її капсула, яка містить більш достовірну інформацію про час виникнення розриву селезінки. Також ОСОБА_37 додала, що комісія експертів виходила із описаних в медичних документах тілесних ушкоджень і через відсутність опису їх локалізації, форми і розміру, однозначно судити про кількість нанесених потерпілому ударів, куди саме вони були нанесені та предмет яким були завдані останньому тілесні ушкодження, неможливо. Зокрема, експерт пояснила суду, що згідно картки стаціонарного хворого, яка складена у лікарні, у потерпілого наявні тілесні ушкодження у вигляді синців, водночас у акті судово-медичного дослідження виявлені тілесні ушкодження у вигляді садна. Механізми утворення синця та садна дещо різні. У зв`язку з цим комісія, з метою виключення з цього приводу будь-яких інших тлумачень, вирішила вказати, що показання ОСОБА_6 під час слідчого експерименту стосовно механізму заподіяння йому тілесних ушкоджень кулаками по нозі, тулубу та голові не відповідають об`єктивним судово-медичним даним. Разом з тим, експерт ОСОБА_37 ствердно зазначила, що розрив селезінки Федуна міг виникнути від удару кулаком, або іншим твердим тупим предметом в ділянку його лівого підребер`я. Також остання категорично ствердила, що після заподіяння цього тілесного ушкодження ОСОБА_6 протягом однієї доби міг ходити, їхати на велосипеді, говорити тощо. До того ж, експерт пояснила, що захворювання на які страждає ОСОБА_6 , до самостійного розриву селезінки за обставин описаних в обвинувальному акті призвести не могли, про що й було вказано у висновку.

При оцінці судом вищезгаданого висновку судово-медичної експертизи №113 як доказу з точки зору його належності, допустимості та достовірності, суд розглядає цей висновок у сукупність з іншими досліджуваними доказами, а саме у сукупності з висновками судово-медичних експертиз проведених під час досудового слідства, у сукупності з протоколом слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_6 та його показаннями в ході судового розгляду, у сукупності з показаннями свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_24 та ОСОБА_26 . У зв`язку з чим суд приходить до висновку, що цей експертний висновок має взаємозв`язок з перерахованими доказами та підтверджує факт заподіяння обвинуваченим 25.06.2015 року на Соколовському дачному масиві потерпілому ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень у вигляді розриву селезінки.
Не заслуговують на увагу доводи захисту про те, що ОСОБА_6 міг отримати тілесні ушкодження біля магазину «Продукти» по вул. Молодіжній у с. Слобода Селець Житомирського району, тобто де у його колишньої дружини ОСОБА_26 працівниками міліції був виявлений та вилучений мобільний телефон потерпілого, з огляду на таке.

Свідок ОСОБА_26 послідовно та детально розповіла суду яким чином телефон потерпілого опинився у неї. В свою чергу, її показання повністю узгоджуються з показаннями матері ОСОБА_6 ОСОБА_24 та не суперечать іншим доказам.

Також суд відкидає доводи захисту з приводу не з`ясування стороною обвинувачення під час досудового слідства телефонних розмов потерпілого 25 та 26 червня 2015 року, у відповідності до зареєстрованих у вилученому телефоні вхідних та вихідних дзвінків. По-перше, з боку захисту як під час досудового слідства, так і в ході судового розгляду не заявлялось з даного приводу будь-якого клопотання. По-друге, наявність даних про вхідні та вихідні дзвінки протягом 25 26 червня 2015 року не спростовують факту заподіяння обвинуваченим о 16 год. 30 хв. 25.06.2015 року тілесних ушкоджень потерпілому, а також показів його матері про те, що о 18 годині згаданого дня потерпілий вже не міг підвестися від болі у животі, але вважав, що до ранку все минеться. Проте вранці він втратив свідомість та був доставлений каретою швидкої допомоги до лікарні, де саме вона і передала мобільний телефон потерпілого, разом з його іншими речами, колишній дружині ОСОБА_26 .

Крім цього, не надання в ході досудового розслідування слідчим відповідних доручень оперативним працівникам карного розшуку щодо встановлення причетності потерпілого ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_18 і ОСОБА_16 до крадіжок на території Соколовського дачного масиву, а також відшукання та встановлення знарядь злочину, а саме гумового кийка та наручників, яким обвинувачений заподіяв потерпілому тілесні ушкодження, не є підставою для виправдання ОСОБА_4 , так як зазначені захисником обставини не мають будь якого правового значення для кваліфікації дій останнього у межах пред`явленого обвинувачення.

Хибними є доводи захисту про недопустимість показань свідків сторони обвинувачення та протоколу слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_6 як доказів у зв`язку з тим, що у журналі відвідування органу досудового розслідування (Житомирського РВ) відсутні прізвища цих свідків та понятих. З цього приводу суд звертає увагу захисту на те, що самі по собі порушення порядку відвідування райвідділу поліції (міліції), або ведення журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до цього райвідділу громадян, у відповідності до чинного кримінально-процесуального законодавства, не є підставою для визнання доказів недопустимими, або такими, що отриманні у незаконний спосіб чи з порушенням прав учасників тієї чи іншої слідчої дії.

Голослівними є доводи захисту про те, що слідчим та прокурором не було внесено відповідних відомостей про вчинення щодо потерпілого кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, так як стороною обвинувачення був наданий відповідний витяг з ЄРДР про вчинення 25.06.2015 року стосовно ОСОБА_6 злочину, передбаченого ст. 296 КК України (хуліганство), який згодом органами досудового розслідування був перекваліфікований на ст. 121 КК України (умисне тяжке тілесне ушкодження).

Суд погоджується з думкою захисту про визнання всіх протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками недопустимими у зв`язку з таким.

За правилами ст.ст. 104, 106 КПК України протокол під час досудового розслідування складається слідчим або прокурором, які проводять відповідну процесуальну дію, під час її проведення або безпосередньо після її закінчення. До складу цієї слідчої дії входять також дії щодо належного упакування речей і документів та інші дії, що мають значення для перевірки результатів процесуальної дії.

Зі змісту згаданих статей та статті 228 КПК України вбачається, що фотознімки які пред`являються особі для впізнання повинні бути належним чином виготовлені та розташовані у протоколі впізнання таким чином, щоб мати можливість надійного збереження результатів цього впізнання. Тобто фотознімки після їх впізнання та складання про це відповідного протоколу, не можуть бути переставлені у протоколі в іншому порядку ніж у тому, що пред`являвся для впізнання.

В свою чергу, фотознімки згаданих протоколів приклеєні та прошиті на других аркушах протоколів. Проте на зворотному боці цих аркушів відсутні підписи слідчого, понятих та свідків, які впізнавали особу по фотознімкам, що, на думку суду, не відповідає вимогам збереження результатів цієї слідчої дії, так як після складання протоколу та підписання його всіма учасниками слідчої дії, була можливість змінити позиції розташування лише прошитих фотознімків на другому аркуші протоколу, після чого приклеїти їх та заново прошити на цьому ж аркуші, але у іншому порядку.

За таких обставин, суд визнає всі протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками недопустимими.

Разом з тим, визнання всіх протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками недопустимими не впливає на встановлені судом обставини кримінального провадження, оскільки сторони провадження, зокрема, обвинувачений, прокурор, а також потерпілий не оспорюють факту існування конфлікту 25.06.2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 . Обвинувачений не визнає лише того, що під час цієї сварки він заподіяв ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження.

Отже, згадані протоколи не створюють будь-яких юридичних наслідків та не впливають на висновки суду щодо винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Інших доводів, які вплинули чи могли б вплинути на відповідність висновків суду фактичним обставинам цього кримінального провадження, або на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого, а також на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність чи на визначення міри покарання захист суду не навів.
Суд не вірить показанням обвинуваченого про те, що він лише пару раз вдарив долонею по обличчю потерпілого та не наносив інших ударів кулаками та гумовим кийком по тулубу останнього, оскільки вони повність спростовуються викладеними доказами та не відповідають обставинам кримінального провадження. Суд вважає, що ОСОБА_4 дає такі пояснення з метою уникнути відповідальності за вчинений ним злочин.
Таким чином, оцінивши всі зібрані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, вважає, що ОСОБА_4 умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні даного злочину доведена і кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 121 КК України, як заподіяння потерпілому ОСОБА_6 умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Призначаючи покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, вчинений проти здоров`я потерпілого, яке за Конституцією України є найвищою соціальною цінністю, особу винного, який за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, має на утриманні двоє малолітніх дітей ОСОБА_33 , 2007 року народження та ОСОБА_38 , 2014 року народження, вважається таким, що раніше не судимий, думку потерпілого, який наполягає на суворості покарання та думку прокурора, який вважає, що останньому необхідно призначити реальне покарання у виді позбавлення волі, а також обставини справи, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому, як:

-наявність у нього сім`ї та двох неповнолітніх дітей, що вказує на міцність його соціальних зв`язків та потребу останнього, як батька, у вихованні своїх дітей;

-працевлаштованість обвинуваченого, що свідчить про його можливість приносити суспільству певну коритись своєю працею;

-виключно позитивні характеристики за місцем роботи, які підтверджують його позитивне ставлення до праці та до трудового колективу де останній працює;

-не вчинення обвинуваченим іншого злочину або адміністративного проступку з моменту вчинення ним інкримінованого злочину, що свідчить про повагу останнього до загально-соціальних цінностей та прогнозує його належну поведінку у майбутньому;

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

На підставі викладеного, з огляду на враховані судом при призначенні покарання обставини, а також всі перераховані пом`якшуючі покарання обставини, які знижують ступінь суспільної небезпечності особи винного і вчиненого ним злочину, суд вважає, що обвинуваченому можливо застосувати ст. 69 КК України та перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 121 КК України, яке, в свою чергу, не пов`язане з ізоляцією від суспільства, але яке останній має відбути реально та яке, на думку суду, буде необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, у виді обмеження волі.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Управління охорони здоров`я міської ради м. Житомира про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь даного управління витрат на стаціонарне лікування потерпілого в розмірі 2486,95 грн., суд задовольняє в повному обсязі, оскільки вартість лікування потерпілого ОСОБА_6 підтверджується відповідною довідкою (а.к.п. 114, а.с. 86-88).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373-376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 (п`ять) років обмеження волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 судом не обирався.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Управління охорони здоров`я міської ради м. Житомира до ОСОБА_4 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави в особі Управління охорони здоров`я міської ради м. Житомира витрати на стаціонарне лікування потерпілого в сумі 2486 (дві тисячі чотириста вісімдесят шість) грн. 95 коп.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Потерпілому, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя: