АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/392/17 Справа № 192/3206/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

За участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2016 року щодо
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Вознесенка Мелітопольського району Запорізької області, на даний час відбуває покарання в Солонянській виправній колонії № 21,
у провадженні за клопотанням захисника про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 81 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання, застосувавши до засудженого ОСОБА_8 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно оскаржуваної ухвали ОСОБА_8 засуджений вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 червня 2015 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст.289, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі; ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 11 квітня 2016 року в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 22 липня 2014 року по 11 квітня 2016 року. Початок строку відбування покарання 22.07.2014 року, кінець строку 02.01.2018 року. Станом на 17.09.2016 року засуджений відбув 3/4 частини строку покарання.

23.11.2016 року захисник звернувся до місцевого суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 відповідно до ст. 81 КК України, мотивуючи його тим, що останній відбув необхідну частину строку покарання, а також своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд першої інстанції зазначив, що засуджений своєю поведінкою не довів виправлення, оскільки перебуває в СВК № 21 незначний час та має одне заохочення, що не дає суду достатніх підстав для визнання поведінки засудженого сумлінною. Крім того, вказав, що комісією установи відмовлено засудженому в застосуванні ст. 81 КК України як особі, яка не довела своє виправлення, а також що наявність у засудженого певних хвороб не є підставою для застосування умовно-дострокового звільнення.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник ОСОБА_9 посилається на те, що суд при вирішенні клопотання не врахував відсутність стягнень у ОСОБА_8 , сумлінне виконання цим засудженим правил внутрішнього розпорядку, наявність в останнього заохочення від начальника СВК № 21. На думку захисника, не врахував суд і характеристику ОСОБА_8 , згідно якої він характеризується задовільно, працевлаштований, приймає участь в самодіяльних організаціях та інше, що на думку захисника свідчить про сумлінну поведінку ОСОБА_8 , а тому висновки суду в цій частині вважає помилковими.

Вказує, що твердження суду про нетривале перебування засудженого в СВК № 21 не є підставою для відмови в такому звільненні, оскільки стаття 81 КК України пов`язує таке звільнення лише з доведеністю засудженим свого виправлення через ставлення до праці та сумлінною поведінкою. Зазначає, що його посилання на стан здоров`я засудженого був зроблений в контексті того, що, не дивлячись на наявність хвороб, ОСОБА_8 все одно працює, сумлінно ставиться до своїх обов`язків, а також приймає участь у громадському житті СВК № 21, що, на думку апелянта, свідчить про виправлення засудженого.

Заслухавши суддю-доповідача; засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, ухвалу суду з підстав, зазначених у ній, скасувати, та застосувати до ОСОБА_8 умовно-дострокове звільнення; думку прокурора та представника установи відбування покарання, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на її необґрунтованість, та просили ухвалу суду залишити без змін; дослідивши особову справу ОСОБА_8 , перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи захисника про наявність обставин, що дають достатні підстави для застосування до засудженого ОСОБА_8 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Із матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопотання засудженого, дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.
При цьому колегія суддів виходить з того, що відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.

Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 раніше неодноразово засуджений, в тому попереднім вироком Мелитопольського міського суду Запорізької області від 22.07.202 р. за вчинення зокрема особливо тяжкого насильницького злочину, що посягав на життя особи. 20.03.2013 року він був звільнений від відбування покарання за цим вироком умовно-достроково на значний термін 1 рік 9 місяців 20 днів, проте довіру суду не виправдав і знову вчинив злочини в період умовно-дострокового звільнення, за який його було засуджено вироком того ж суду від 23.06.32015 р. із застосуванням положень ст. 71 КК України, за яким він відбуває покарання на даний час.

За період відбування покарання засуджений має одне заохочення від 20.10.2016 року, що, на думку апеляційного суду, не може свідчити про сумлінну поведінку засудженого за весь час відбування покарання.
Згідно характеристики, засуджений ОСОБА_8 працевлаштований бригадиром відділення з червня 2016 року, за весь період відбування покарання характеризується задовільно, приймає участь в організації виховних заходів, приймає участь в роботі самодіяльних організацій, в реалізації програм диференційованого виховного впливу.
23 вересня 2016 року комісією установи було відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення засудженому ОСОБА_8 як особі, яка не довела свого виправлення, а також комісією установи засудженому було погоджено оцінку ступеню виправлення, як особі, що не довела свого виправлення.
Аналізуючи наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що поведінка засудженого ОСОБА_8 за весь час відбуття покарання, зокрема наявність лише одного заохочення у період часу, що безпосередньо передував порушенню питання про звільнення його від відбування покарання умовно-достроково, - не можуть свідчити, що цей засуджений довів своє виправлення, і вважає ці висновки законними і такими, що ґрунтуються на матеріалах провадження,
Крім того, враховуючи, що засуджений вчинив злочин, за який відбуває покарання, в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, проте довіру суду не виправдав і знову вчинив злочин, а також той факт, що до засудженого застосовано положення ч. 5 ст. 72 КК України та зараховано йому в строк відбування покарання один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, при цьому на час ухвалення вироку та призначення покарання ОСОБА_8 положень ч. 5 ст. 72 КК України ще не існувало і розмір покарання був визначений судом без врахування особливостей застосування цієї норми, колегія суддів приходить до висновку, що строк фактично відбутого ОСОБА_8 покарання не є достатнім для його виправлення та співмірним вчиненим кримінальним правопорушенням.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 , оскільки наявність в даному конкретному випадку, лише формально-юридичних підстав не свідчить про виправлення цього засудженого та не надає йому беззаперечного права на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

Посилання захисника та засудженого на хвороби останнього колегія суддів приймає до уваги, проте не може їх розцінити як самостійні та достатні підстави для застосування умовно-дострокового звільнення, оскільки за наявності відповідних підстав, статтею 84 КК України передбачено інший вид звільнення від покарання звільнення за хворобою, який здійснюється в іншій процесуальній формі, на підставі окремого клопотання (заяви), та за наявності відповідного висновку спеціальної лікарської комісії про медичний огляд засудженого щодо наявності захворювання, визначеного «Переліком захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання».

З огляду на вищевикладене, доводи захисника ОСОБА_9 не спростовують висновки суду першої інстанції, а також не свідчать про доведення засудженим свого виправлення та про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи колегія суддів розцінює як непереконливі. Ухвала суду є законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2016 року щодо ОСОБА_8 , залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4