Дата документу Справа № 331/2372/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/222/17 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний №331/2372/15-к Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.296 ч.2 КК України

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000011, за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у провадженні та представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 05 жовтня 2016 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого, одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

встановила:
вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2016 року ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 296 КК України до трьох років позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України до строку призначеного ОСОБА_7 покарання зараховано термін його попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дві позбавлення волі з 27 лютого 2012 року до 23 березня 2012 року включно.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: зобов`язано ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтись для реєстрації в кримїнально-виконавчу інспекцію.
Звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі ст. 1 п.«в» Закону України «Про амністію у 2014 році».
Міра запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 у виді застави скасована. Застава в розмірі 24360 гривень, внесена 01 квітня 2015 року за квитанцією № 0.0.368117040.1 повернута ОСОБА_7 .
Скасований арешт, накладений постановою старшого слідчого по ОВС ДСУ МВС України від 11 березня 2012 року, на вклади, цінності та інше майно ОСОБА_7 , внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 12364442.
Вирішена доля речових доказів на підставі ст.100 КПК України.

Як зазначено у вироку, обвинувачений ОСОБА_7 засуджений за вчинення кримінального правопорушення при наступних обставинах.

27 листопада 2011 року приблизно о 01 год. 30 хв. ОСОБА_7 перебував у громадському місці, а саме: у приміщенні боулінг-клубу «Капіталіст», розташованому по пр. Леніна, буд. 92 в м. Запоріжжя з метою відпочинку. Знаходячись біля барної стійки, ОСОБА_7 побачив, що поруч із ним розпочалась бійка між раніше невідомими, йому особами. Тоді, маючи умисел на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та бажання показати свою зневагу до існуючих правил та норм поведінки в суспільстві, самоствердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе суспільству, діючи з особливою зухвалістю, спільно із невстановленою під час досудсвого слідства групою осіб, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, ОСОБА_7 взяв участь у бійці, а саме: наніс ОСОБА_9 не менше двох ударів руками у ділянку тулубу, чим спричинив потерпілому фізичний біль. Після цього ОСОБА_7 разом із невстановленою групою осіб стали переслідувати потерпілого ОСОБА_12 у приміщенні боулінг-клубу « ІНФОРМАЦІЯ_3 », чим призупинили нормальну діяльність розважального закладу та порушили умови відпочинку відвідувачів клубу.
В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у провадженні просить вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_7 скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного; ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченому ч. 4 ст. 296 КК України та призначити ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст. 296 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі.
Крім того, в доповненні до апеляційної скарги прокурор просить суд апеляційної інстанції повторно допитати потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_13 , а також повторно дослідити: USB накопичувач з відеозаписом події кримінального правопорушення, висновок додаткової судово-медичної експертизи № 5/1 від 13.02.2012 р., висновок судово-психологічної експертизи № 425 від 15.06.2012 р., протокол відтворення обстановки та обставин події від 30.01.2012 р., за участю потерпілого ОСОБА_9 та надати зазначеним доказам належну правову оцінку.
В обґрунтування скарги зазначає, що суд першої інстанції, опираючись лише на покази обвинуваченого ОСОБА_7 та на давність подій (хоча свідок та потерпілий давали покази чітко та не спотворюючи події) відкинув усі докази, деякі з яких підтверджують застосування ОСОБА_7 кастету при нападі на потерпілого, а інші не спростовують цього, крім того при призначенні покарання безпідставно врахував щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання, чим допустив невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а тому обвинуваченому, який вчинив злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попереджання нових злочинів.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 не погоджуючись ані з кваліфікацією вчиненого ОСОБА_7 діяння, ані з призначеним покаранням, просить вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2016 року скасувати, як незаконний та необґрунтований, оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у виді 7 років позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду (показання свідків, показання потерпілого, висновки судово-медичної експертизи, судово-психологічної експертизи, судово-портретної експертизи, які є належними, допустимими, достовірними доказами і як кожен окремо так і у сукупності вказують на вину обвинуваченого та застосування ним кастету як предмету, спеціально пристосованого та заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень); суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки (не надав належну та повну оцінку висновку судово-психологічної експертизи); за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші (не зазначається, чому надано перевагу огляду відеозапису з місця події і відхилено показання потерпілого та свідка щодо можливості розгледіти як обличчя обвинуваченого, так і предмет у його руці. Надано перевагу показанням обвинуваченого перед показаннями потерпілого, свідка, висновком судово-психологічної експертизи, висновком судово-портретної експертизи. Не прийнято до уваги, що свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 є безпосередніми учасниками хуліганських дій у відповідності до висновків судово-психологічної експертизи та огляду відеозаписів, і до їх показань слід ставитися критично); висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності (суперечність висновків суду полягає у твердженні, що освітлення у розважальному центрі було достатнім для фіксації камерами відеоспостереження наявності чи відсутності предметів в руках обвинуваченого та інших осіб, що здійснили напад і, водночас, недостатнім для того, щоб наявність предметів в руках обвинуваченого та інших нападників міг розгледіти сам потерпілий, якому наносилися удари при прямому контакті та свідком, який знаходився в безпосередній близькості, і увага якого до потерпілого обумовлена потребами професії). Окрім того, судом не враховано, що згідно карток обліку адміністративного правопорушення ОСОБА_7 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності; судом помилково застосовано ст. 66 КК України щодо щирого каяття обвинуваченого, так як таке каяття не відповідає дійсним обставинам скоєного кримінального правопорушення та має на меті уникнення від покарання. Також не вбачаються в діях обвинуваченого інші обставини, які пом`якшують покарання чи призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом: обвинувачений не розкаявся у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України; не сприяв розкриттю злочину; не надав медичну або іншу допомогу потерпілому безпосередньо після вчинення злочину; обвинуваченим не запропоновано потерпілому відшкодування завданої шкоди; не встановлено інших обставин, що пом`якшують покарання.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить апеляційну скаргу на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.10.2016 року відносно ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок районного суду без змін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційних скарг, прокурора та представника потерпілого, які підтримали свої апеляційні скарги; обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які заперечували проти задоволення скарг та просили вирок суду залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення; повторно дослідивши при апеляційному розгляді докази по справі, про дослідження яких заявили клопотання сторони; перевіривши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Однак ці вимоги кримінального процесуального закону суд першої інстанції при ухваленні вироку у повній мірі не виконав.

Так, органами досудового розслідування ОСОБА_7 було висунуто обвинувачення по ч. 4 ст. 296 КК України за вчинення грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, із застосуванням предмету, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень кастету.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції, як вбачається зі змісту судового рішення, обвинувачений ОСОБА_7 , висунуте йому обвинувачення визнавав частково, свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 296 КК України не визнавав, оскільки потерпілого кастетом не бив, та пояснив, що 26.11.2011 року він домовився про зустріч у клубі "Капіталіст" із своїм другом. Близько до 01 години він один приїхав до клубу відпочити та послухати музику, зробив замовлення, але випити не встиг, оскільки біля столів поруч із барною стійкою почалася бійка. Незнайомий йому чоловік наніс удар збоку в область голови, він відмахнувся від нього, а потім наніс цьому чоловіку декілька ударів руками по тулубу, ударив приблизно два рази, в руці у нього не було ніяких сторонніх предметів, удари наносив або кулаком або просто долонею. Коли повернувся, то побачив, що його товариш також бється з незнайомим чоловіком. Бійка виникла спонтанно, ніякої попередньої домовленості не було. З потерпілим він не був знайомим, але бачив останнього по телевізору, під час бійки не усвідомлював, що це був саме ОСОБА_9 . В приміщенні клубу освітлення було погане, працювали стробоскопи, не можливо було розгледіти обличчя тих, хто брав участь у бійці, всього було приблизно 5-8 осіб. Потім пролунали два постріли, бійка припинилася, хто стріляв, він не бачив, після цього пішов до виходу, відвідувачі клубу також почали виходити з приміщення, робота закладу була порушена.

Аналогічні покази обвинувачений надав і під час повторного допиту в суді апеляційної інстанції.
Суд першої інстанції визнав винним ОСОБА_7 у вчиненні хуліганства, яке виразилося у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненого групою осіб, але при цьому виключив із висунутого ОСОБА_7 обвинувачення посилання на те, що внаслідок його умисних дій потерпілому були заподіяні тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості та перекваліфікував його дії з ч.4 ст.296 КК України на ч.2 ст.296 КК України, пославшись на відсутність доказів наявності та застосування саме ОСОБА_7 кастету під час нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 .
Колегія суддів погоджується з висновками суду щодо вчинення обвинуваченим дій, які грубо порушили громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалися особливою зухвалістю, вчиненого групою осіб.

Зазначені у судовому рішенні докази щодо вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 дій, які грубо порушили громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалися особливою зухвалістю, вчиненого групою осіб, узгоджуються між собою, доповнюють один одного, не містять суттєвих суперечностей, не викликають сумнівів щодо їх достовірності, виключають сумніви у причетності обвинуваченого до умисного скоєння таких дій, та у своїй сукупності частково відтворюють реальну картину злочину встановлену судом у вироку, а тому у цій частині суд правильно обґрунтував ними обвинувачення останньому.

Проти таких висновків суду, встановлених на підставі досліджених під час судового розгляду доказів, не заперечували і сторони кримінального провадження та в апеляційних скаргах ці висновки не оспорювали, а тому колегія суддів у відповідності до ч.1 ст.404 КПК України висновки суду першої інстанції у цій частині не переглядає, а переглядає лише у частини перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 з ч.4 ст. 296 КК України на ч. 2 ст. 296 КК України і у частині призначення покарання.
Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні хуліганства, яке виразилося у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненого групою осіб, які згодом суд поклав в основу вироку, є законним та достатньо обґрунтованим.

Висновки суду про перекваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 з ч.4 ст. 296 КК України на ч. 2 ст. 296 КК України не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки такі висновки суду є безпідставними і не підтверджуються доказами, дослідженими під час судових проваджень. При цьому районний суд не взяв до уваги прямі докази у взаємозв`язку з сукупністю інших доказів, які могли істотно вплинути на його висновок; за наявності суперечливих доказів у судовому рішенні з достатнім обґрунтуванням не зазначив чому взяв до уваги одні докази та відкинув інші, до того ж припустився у своїх висновках у цій частині істотних суперечностей, а отже допустив істотні порушення вимог КПК, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Так, відповідно до вимог ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Колегія суддів приходить до висновку, що районний суд, виключивши із висунутого ОСОБА_7 обвинувачення посилання на те, що внаслідок його умисних дій потерпілому були заподіяні тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості та перекваліфікував його дії з ч.4 ст. 296 КК України на ч.2 ст.296 КК України, пославшись на відсутність доказів наявності та застосування саме ОСОБА_7 кастету під час нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , допустився не тільки суперечностей, але й вибірково підійшов до оцінки доказів у їх сукупності, деякі з них оцінив на свій розсуд шляхом припущень, до того ж не надав оцінку висновку експерта № 30/1 від 05.07 2012 року, зазначеному безпосередньо у фабулі висунутого обвинувачення, а тому допустився таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є підставою для часткового скасування вироку у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, що у свою чергу у подальшому призвело до неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність.
У вироку суд зазначив, що не знайшов свого підтвердження факт застосування обвинуваченим кастету, оскільки він сам неодноразово це заперечував, а крім того зазначав, що пояснення потерпілий, про застосування ОСОБА_7 проти нього кастету, надавав у судовому засіданні майже через чотири роки після події, при цьому послався на протокол відтворення обстановки та обставин подій від 30.01.2012 року, і вказав що під час такого відтворення потерпілий ОСОБА_9 стверджував, що удари кастетом по голові йому наносив чоловік із залисиною в області маківки, яким не може бути обвинувачений, враховуючи дані щодо зовнішніх ознак останнього, а з відеозапису не вбачається наявність кастету у ОСОБА_7 .
При цьому районний суд у вироку встановив застосування кастету під час бійки, встановивши також, що одним з учасників зазначеної бійки, у групі з іншими особами, був і ОСОБА_7 . Тобто, констатувавши застосування кастету до потерпілого, між тим встановив, що доказів того, що кастет застосовував саме обвинувачений, не встановлено.
Проте такі висновки, на думку колегії суддів є хибними, оскільки районний суд не зважив на те, що покази потерпілий, у тому числі щодо застосування до нього предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, а саме кастету, на протязі цього часу не змінював та цілеспрямовано наполягав на застосуванні до нього саме обвинуваченим такого предмета, при цьому суд не визнав ці показання недостовірними або такими, що суперечать сукупності інших прямих доказів, а відеозапис, з огляду на його якість, викликаною функціональними можливостями апаратури відеоспостереження , не спростовує участі обвинуваченого у побитті потерпілого, а отже і не спростовує такі твердження потерпілого за наявності інших прямих доказів.

Так, покази потерпілого, надані районному суду, аналогічні його повторним показам, наданим апеляційному суду під час апеляційного розгляду, де потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що 26.11.2012 року, на запрошення свого знайомого ОСОБА_17 , він приблизно о 20 год. 30 хв. приїхав до клубу «Капіталіст», де майже годину спілкувався з друзями. Маючи намір поїхати з клубу і йдучи до виходу зі своїми охоронцями ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , він зустрів знайомих ОСОБА_20 та ОСОБА_21 та зупинився, щоб поспілкуватись з ними. В цей же час він побачив, що його охоронця ОСОБА_22 , який перебував ліворуч від нього, вдарили по голові, від чого той упав. Відразу нанесли удар по голові і йому, від чого він впав, а його почали бити. Серед осіб, що напали на нього, він добре запам`ятав, як у подальшому з`ясувалося, обвинуваченого ОСОБА_7 , на якого впевнено вказував, у тому числі, і під час апеляційного розгляду, оскільки останній наніс йому не менше 2 ударів по голові та тулубу, в руці у ОСОБА_7 був кастет. Також запам`ятав, що зверху йому наносила удари і інша особа. Освітлення в приміщенні було достатнім, аби розгледіти обличчя нападників. Всього нападників було приблизно 10 чоловік, на нього напали троє осіб та по-троє осіб напали на його охоронців, діяли вони організовано, спільно. Все відбулося дуже швидко. Під час бійки він чув постріли, але хто стріляв йому не відомо. Потім ОСОБА_20 допоміг йому підвестися та він залишив зал боулінгу, щоб переслідувати одного з нападників. Потім вирішив повернутися до своїх охоронців, в цей час на ескалаторі зустрів інших нападників, які залишали організовано та групою приміщення клубу, але затримати їх він не міг. В подальшому йому була надана медична допомога. В результаті нападу йому спричинили поранення: на голові рани від удару кастетом, забій головного мозку, розбили кастетом губу. В подальшому від спричинених тілесних ушкоджень йому тимчасово встановили третю групу інвалідності.
Як вбачається з повторно дослідженого апеляційним судом протоколу відтворення обстановки та обставин події від 30.01.2012 року з фото таблицею до нього, за участю потерпілого ОСОБА_9 , відповідно до якого потерпілий на місці вчинення злочину зазначав, що 27.11.2011 року він стояв біля стійки у приміщенні боулінг-клубу «Капіталіст», коли почув, що його ззаду штовхнули та хтось почав душити, після чого завалив на підлогу. Нападники стали наносити йому удари руками та ногами, коли він лежав на підлозі, а чоловік із залисиною підбіг та наніс йому три або чотири удари кастетом по голові та пішов у бік виходу. Намагаючись наздогнати цього чоловіка, він підвівся та також побіг за ним, однак нападники стали його переслідувати. Біля ресепшену хтось зробив йому підсічку, внаслідок чого він знову впав та йому наносили удари. Потім нападники бігли за ним до ескалатору, поки до нього не підійшли його охоронці (т.2. а.п.192-202).
У судовому рішенні районний суд також послався на цей протокол відтворення обстановки та обставин подій від 30.01.2012 року, у якому потерпілий на застосування кастету особою схожою за зовнішнім виглядом на обвинуваченого не вказував, при цьому отримані безпосередньо під час судового розгляду покази потерпілого залишив поза увагою, не усунув встановлену неповноту та виявлені протиріччя і не надав цим обставинам відповідної оцінки.
Між тим, під час апеляційного розгляду потерпілий пояснив, що під час відтворення обстановки та обставин подій від 30.01.2012 року, такі показання стосовно зовнішнього вигляду особи, які не співпадають з зовнішністю ОСОБА_7 надавав маючи на увазі лише одного з групи осіб, який також застосовував щодо нього кастет, відповідав на поставлені з цього приводу запитання слідчого, який проводив цю процесуальну дію. В судовому ж засіданні в суді першої інстанції та в апеляційному суді, надавав більш повні та розгорнуті пояснення стосовно розглядаємих подій. При цьому, колегія суддів не знаходить суттєвих невідповідностей щодо змісту протоколу відтворення обстановки та обставин подій від 30.01.2012 року, показам наданим потерпілим під час судового провадження і констатує лише неповноту зазначеного протоколу фактично встановленим судами обставинам.
Показання, що узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_9 надав в апеляційній інстанції і свідок ОСОБА_13 , який пояснив, що з 26 на 27 листопада 2011 року він працював офіціантом в «Капіталісті», була його зміна. Потерпілий ОСОБА_9 - відома особа, був постійним клієнтом клубу «Капіталіст». В цей день ОСОБА_9 прийшов у «Капіталіст» до свого знайомого на прізвище ОСОБА_23 , спочатку вони сиділи в суші-барі, ОСОБА_9 був з двома охоронцями. Приблизно через 30-40 хвилин ОСОБА_9 перейшов до барної стійки в центрі «Капіталіста», розмовляв з кимось із знайомих та зробив повторне замовлення. Він прийняв замовлення та пішов, коли повертався, то побачив, що почалася сутичка, на ОСОБА_9 напали троє, почали наносити удари по голові та тулубу, коли той лежав на підлозі, перший удар якому був нанесений ззаду по голові. Ці події він спостерігав на відстані 2,5 - 3 метрів. В цей же час, на охоронців ОСОБА_9 також напали на кожного по-троє осіб. Серед тих, хто напав на ОСОБА_9 був, як в подальшому йому стало відомо і обвинувачений ОСОБА_7 . Бачив на руці ОСОБА_7 , та на руці ще одного нападника одягнені кастети металевого відтінку. Потім він побачив, як ОСОБА_9 пішов до виходу, але через короткий проміжок часу його наздогнав один із нападників - ОСОБА_7 та почав наносити удари руками по тулубу, до нього приєдналися ще двоє, та вони втрьох продовжували наносити ОСОБА_9 удари, потерпілий упав. Освітлення в приміщенні було достатнім для того, щоб розгледіти нападників. Під час бійки він чув в залі постріл із вогнепальної зброї, але хто стріляв він не бачив. Потім нападники припинили побиття ОСОБА_9 та почали тікати. До ОСОБА_9 підійшов його охоронець, допоміг підвестися та відвів його до кабінету, де потерпілому надали медичну допомогу. Відвідувачі почали покидати приміщення клубу, нападники також дуже швидко залишили «Капіталіст».
Суд першої інстанції визнав недостовірними і такими, що суперечать іншим доказам по справі, показання свідка ОСОБА_13 , який стверджував, що саме обвинувачений ОСОБА_7 наносив удари кастетом потерпілому ОСОБА_9 , мотивувавши це тим, що усі допитані свідки, які були присутні у приміщенні боулінг-клубу вказували на те, що освітлення у клубі перед барною стійкою було недостатнім, у залі працювали стробоскопи, бійка розпочалась несподівано, хто саме брав у ній участь зрозуміти було важко, і тому поставив під сумнів фізичну можливість свідка ОСОБА_13 розгледіти у руці невеликий предмет у вигляді кастету, який був зажатий у кулак.
При цьому суд не зважив на те, що свідок ОСОБА_13 категорично висловлювався щодо наявності у руці ОСОБА_7 кастету, а тому безпідставно визнав такі його твердження недостовірними, допустивши при цьому власне припущення, яке свідчить про вибірковий підхід суду до наявних у кримінальному провадженні доказів.
У апеляційній інстанції свідок ОСОБА_13 стверджував, що ніякі стробоскопи йому не заважали достатньо повно сприймати оточуючу обстановку; освітлення місця події було достатнім для сприйняття предметів, які знаходилися на руках двох осіб, одним з яких є ОСОБА_7 і які були надягнені на його руку, пояснив ознаки такого предмета і чому зробив висновок, що цей предмет на руці обвинуваченого є кастетом, до того ж впевнено розгледів навіть його металевий колір, а тому колегія суддів сприймає покази зазначеного свідка як такі, що безсумнівно вказують на застосування обвинуваченим кастету. Достатність освітлення та робота так званого стробоскопа у іншій частині залу була встановлена і під час перегляду судом апеляційної інстанції USB накопичувача з відеозаписом події кримінального правопорушення.
Повторно допитаний судом апеляційної інстанції свідок ОСОБА_24 пояснив, що десь в кінці листопада 2011 року йому зателефонував ОСОБА_9 та попросив приїхати та оглянути його. Коли він приїхав до клубу "Капіталіст", ОСОБА_9 оглядали лікарі "швидкої допомоги". Він оглянув ОСОБА_9 . У ОСОБА_9 були три рани: дві розчавлені рвані рани на голові: в потиличній та скроневій областях, та рана ротової порожнини, які потребували медичного втручання. Також виявив на різних частинах тіла синці та садна. При розмові з ОСОБА_9 , останній повідомив, що на нього був скоєний напад. Оскільки необхідна була хірургічна обробка ран, він запропонував ОСОБА_9 госпіталізацію, від якої останній відмовився, так як боявся повторного нападу. Тоді він зателефонував своїй дружині ОСОБА_25 , яка є судинним хірургом, та попросив приїхати до клубу. Коли ОСОБА_25 приїхала у клуб "Капіталіст" і оглянула ОСОБА_9 , то сказала, що рани останнього необхідно зашивати. Однак, від госпіталізації до 5-ї лікарні ОСОБА_9 відмовився, тому вони доправили потерпілого до амбулаторії, де ОСОБА_25 надала ОСОБА_9 первинну хірургічну допомогу: обробила рани; наклала на них шви; перев`язала; надала антисептики. Наступного дня стан здоров`я ОСОБА_9 погіршився і вранці в 9-й лікарні йому зробили комп`ютерну томографію, згідно якої у ОСОБА_9 були зміни в структурі головного мозку. Потерпілий деякий час проходив лікування в м. Запоріжжі, а потім лікувався в Феофанії у м. Києві.

З дослідженого судом апеляційної інстанції USB накопичувача з відеозаписом події кримінального правопорушення та протоколу огляду речового доказу відеозапису від 05 січня 2012 р. (далі протоколу) вбачається, що 27.11.2011 року о 01 годині 10 хвилин 46 секунд, ОСОБА_7 (у протоколі позначений як особа № 9 (ідентифікованого згідно судово-портретної експертизи № 4924/12-35 від 15.06.2012 року та комплексної фототехнічної та портретної експертизи № 491/492/12-35 від 13.04.2012 року,), який був одягнений у сорочку із довгими рукавами на випуск, брюки та туфлі темного кольору з іншим чоловіком піднявся по ескалатору.
Камерою спостереження «Зал» зафіксовано, як о 01 годині 31 хвилині 27 секунд ліворуч від стовпа з'являється чоловік, у якого на маківці голови є залисина. Останній стоїть обличчям у напрямку стійки, яка є дальньою від камери спостереження. О 01 годині 31 хвилині 49 секунд чоловік з залисиною в області маківки голови починає рух у бік дальньої стійки. У цей час біля дальньої стійки розпочинається бійка, а саме: чоловіка у білому светрі збивають з ніг кілька чоловіків та починають наносити удари. До вже лежачого на підлозі чоловіка підбігає чоловік із залисинами на маківці голови, наносить три удари в область голови, після чого заходить за стовп, йде у напрямку танцмайданчика, обходить відпочиваючих. В цей час чоловіку у білому светрові продовжують наносити удари інші чоловіки. Близько 01 години 32 хвилини 2 секунди до учасників бійки підходить чоловік у темному одязі, допомагає піднятися чоловіку у білому светрі, після чого останній починає бігти у напрямку виходу. За ним розпочинають бігти інші чоловіки. У цей час чоловік із залисинами на маківці голови приєднується до осіб, які біжать від місця бійки у напрямку виходу.
Камерою спостереження «Ресепшн» зафіксовано, як о 01 годині 32 хвилини 06 секунд по сцені почав бігти чоловік у білому светрі, який, пробігши східці, впав. В цей час його наздогнав чоловік у темному одязі та білих кросівках, який призупинився, а потім побіг далі. За ним у бік виходу побіг чоловік із залисиною на маківці голови, одягнений у світлу кофту, за ним - чоловік у кофті та темних штанах. В цей час чоловік у білому светрі встав, до нього підбіг чоловік у темному одязі (особа № 9 ОСОБА_7 ) та наніс йому удар рукою в груди. Далі до виходу підбігли охоронець у темній сорочці, інші особи, а також ОСОБА_26 , та разом зникли у напрямку виходу.
На відеозаписі камери спостереження «Охорона» у проміжку часу із 01 години 31 хвилини до 01 години 34 хвилин відображено, як чоловік у білому светрі біжить у напрямку праворуч від камери, за ним біжать чоловіки у темному одязі та білих кросівках, чоловік у сірому одязі (особа № 9 ОСОБА_7 ), чоловік у кофті та штанах та ще приблизно 5-6 осіб.
Камерою спостереження «Ескалатор» зафіксовано, як о 01 годині 32 хвилини 22 секунди до ескалатора підбігає чоловік у білому светрі та обертається. За ним біжить чоловік у кофті з капюшоном та білих кросівках, чоловік у сорочці на випуск (особа № 9 ОСОБА_7 ), чоловік у однотонній кофті та темних штанах, чоловік у кофті білого кольору із темними рукавами. Всі вказані особи побігли ескалатором, що піднімався наверх.
Зазначені докази впевнено вказують на участь обвинуваченого у нападі ОСОБА_7 у складі групи осіб на потерпілого ОСОБА_9 .
Згідно повторно дослідженого висновку судово-медичної експертизи № 2/Е від 30.01.2012 року, у якому зазначено, що згідно медичної документації у ОСОБА_9 , мали місце ушкодження у вигляді ЗЧМТ, забою головного мозку легкого ступеня, забійних ран волосяної частини голови, які є результатом дії тупого предмету, не є небезпечними для життя під час спричинення та могли утворитися в строк та за обставин, які викладені в постанові, за ступенем тяжкості ці ушкодження відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, як такі, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я на строк більше 21 дня. Під час надання висновку експертом були досліджені оригінал історії хвороби ОСОБА_9 , № 1898 Запорізької клінічної лікарні швидкої допомоги та історії хвороби № 214/6 клінічної лікарні "Феофанія".

Як вбачається з повторно дослідженого висновку судово-медичної експертизи №5/1 від 13.02.2012 року у потерпілого ОСОБА_9 , мали місце ушкодження у вигляді ЗЧМТ, забою головного мозку легкого ступеня, забійних ран волосяної частини голови, які є результатом дії тупого предмету, не є небезпечними для життя під час спричинення та могли утворитися в строк та за обставин, про які зазначив потерпілий ОСОБА_9 у своїх показах та під час відтворення обставин подій, що мали місце 27.11.2011 року ( відтворення подій від 30.01.2012 року).
Згідно дослідженого апеляційним судом висновку судово-медичної експертизи № 30/1 від 05.07.2012 року, якому суд першої інстанції не дав ніякої оцінки, у ОСОБА_9 мали місце пошкодження у виді ЗЧМТ, забою головного мозку легкого ступеня, забійних ран волосяної частини голови, які виникли від дій тупого (их) предмету (ів), не є небезпечними для життя під час спричинення, могли утворитися в строк та за обставин, зазначених потерпілим ОСОБА_9 у його показах і відтворенні обстановки та обставин подій, які відбувалися 27.11.2011 року (відтворення від 30.01.2012 року), за ступенем тяжкості відносяться до середньої тяжкості, як такі що потягли за собою тривалий розлад здоров`я на строк більше 21 дня. При цьому експерт не надав відповідей на питання чи можливо внаслідок нанесення тупим предметом (кастетом, пляшкою з-під шампанського) ударів по голові завдати тілесних ушкоджень, небезпечних для життя та здоров`я, і якщо так, то за яких обставин, а також чи могли у ОСОБА_9 внаслідок нанесення ударів по голові кастетом та пляшкою виникнути більш тяжкі наслідки, тобто тілесні ушкодження, небезпечні для життя та здоров`я, через відсутність у судовій медицині методик, які б дозволили відповісти на поставлені віще питання.

З повторно дослідженого судом апеляційного суду висновку судово-психологічної експертизи № 425 від 15.06.2012 р., вбачається, що під час знаходження ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на проході рецепції боулінг-клубу «Капіталіст», що зафіксовано у відеозаписі камери спостереження №11 (ресепшн) системи відеоспостереження боулінг-клубу «Капіталіст» у часових проміжках з 01 години 32 хвилини 06 секунд до 01 години 32 хвилини 12 секунд мала місце взаємодія між вказаними особами. Процес взаємодії між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 характеризується невербальними ознаками, що властиві для ініціативності здійснення ОСОБА_7 фізичного контакту із ОСОБА_9 у вигляді безпосередньо спрямованих на останнього агресивних дій (штовхання, нанесення ударів правою рукою). Діяльність ОСОБА_9 характеризується невербальними сигналами, властивими для втечі та пручання агресивним діям, яким він піддався з боку групи осіб та ОСОБА_7 . Для невербальних проявів поведінки ОСОБА_9 властиві ознаки порушення координації тіла, втрати балансу положення тіла, обмеження поля зору, обмеження вільності рухів, отримання безпосередніх ударів у ділянку тулубу, нанесених ОСОБА_7 . Сукупність проявів невербальної діяльності ОСОБА_9 в ситуації, що розглядається, у даному часовому проміжку не є властивою для природної поведінки людини, має ознаки, характерні для невербальних проявів реакції самозахисту від безпосередніх фізично агресивних дій з боку інших осіб й, зокрема, ОСОБА_7 .
Суд, як на докази вини обвинуваченого у інкримінованому йому злочині, з поміж іншого, послався також на показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_27 , які поясняли, що у приміщенні клубу «Капіталіст» було темно і розгледіти учасників бійки не було можливості; свідок ОСОБА_28 самої бійки не бачила, чула крики, бачила, як бігли люди в бік боулінгу, там же бачила чоловіка, який лежав на підлозі, а свідок ОСОБА_29 чула крики, спостерігала переполох, бачила штовханину, хтось падав, тощо.
Проте, такі докази не спростовують показання потерпілого та свідка ОСОБА_13 , а навпаки підтверджують факт самої бійки, і те що вони не бачили учасників бійки, оскільки знаходилися на деякій відстані від подій, не свідчить про те що в ній не брав участь, у тому числі, і обвинувачений, та не свідчать про відсутність у нього кастету, а отже у сукупності з іншими, як прямими так і непрямими доказами, органічно вписуються в систему доказів про застосування обвинуваченим відносно потерпілого кастету, та ніяким чином не спростовують твердження потерпілого та зазначеного свідка про застосування предмету, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, а саме кастету.
Не спростовують також показання потерпілого та свідка ОСОБА_13 щодо застосування обвинуваченим ОСОБА_7 кастету і досліджені судом письмові докази наданими стороною обвинувачення, а саме: на протокол огляду місця події від 27.11.2011 року; на протокол додаткового огляду місця події від 28.11.2011 року; на протокол огляду місця події від 12.01.2012 року; на протокол виїмки фото- та відеоматеріалів; на висновок судово-портретної експертизи № 4924/12-35 від15.06.2012 року; на висновок комплексної фототехнічної та портретної експертизи № 491/492/12-35 від 13.04.2012 року, а також на інші докази, які повторно були досліджені в суді апеляційної інстанції.
Колегія суддів звертає увагу на те, що показання як потерпілого ОСОБА_9 , так і свідка ОСОБА_13 , є послідовними, повними і логічними, а у сукупності з іншими доказами у провадженні, які повністю узгоджуються між собою та відтворюють повну картину подій, що відбувалися на місці скоєння злочину, і прямо вказують на застосування обвинуваченим ОСОБА_7 до потерпілого предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, а саме кастету.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що докази, покладені як в обґрунтування висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні хуліганства, яке виразилося у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненого групою осіб, так і повторно досліджені апеляційним судом докази є належними, допустимими і такими, що доповнюють один одного, і своїй сукупності складаючи таким чином систему, яка спростовує як висновок суду, так і версію обвинуваченого про незастосування ним кастету, як предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, оскільки такий висновок та покази сторони захисту суперечать показам потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_13 та іншим дослідженим як прямим, так і непрямим доказам у їх сукупності, які виключають у колегії суддів сумніви у застосуванні обвинуваченим до потерпілого кастету, а його позицію з цього приводу вважає тактикою захисту з метою уникнення покарання за скоєне.

Колегія суддів вважає безпідставним твердження сторони захисту щодо невстановлення предмету, яким спричинені тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_9 . При цьому суд апеляційної інстанції виходить з того, що під час розгляду провадження в суді першої інстанції, на підставі прямих доказів, а саме з показів потерпілого та безпосереднього очевидця події - свідка ОСОБА_13 такий предмет був встановлений, що у свою чергу потягло за собою зміну обвинувачення в суді з метою зміни правової кваліфікації та обсягу обвинувачення за більш тяжкий злочин і при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленим такий предмет як кастет.

Не суперечить такому висновку і зміст висновків судово-медичних експертиз, досліджених судом апеляційної інстанції, в яких зазначені, як тілесні ушкодження, а у висновку №30/1 від 05.07.2012 року і їх ступінь, так і висновки про те, що тілесні ушкодження ОСОБА_9 спричинені від дії тупого(их) предмету (ів), за обставин зазначених потерпілим ОСОБА_9 в його показах 30.01.2012 року під час відтворення обстановки та обставин подій, які відбувалися 27.11.2011 року. Колегія суддів не вбачає жодних протиріч, які б ставили під сумнів визначення стороною обвинувачення предмету злочину.

В той же час, зазначений предмет не знайдений і не залучений до матеріалів провадження в якості речового доказу, але колегія суддів вважає, що ця обставина істотно не впливає на доведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.
Оскільки, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула на вирішення питання про винуватість обвинуваченого, кваліфікацію його дій, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та на визначення міри покарання, відповідно до вимог ст. 411 КПК України, вирок суду у частині перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 з ч.4 ст.296 КК України на ч.2 ст.296 КК України, у частині призначення йому покарання за ч.2 ст.296 КК України, підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі:

1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення;
2) необхідності застосування більш суворого покарання;
3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції.
Колегія суддів приходить до висновку, що відповідно до передбачених кримінальним процесуальним законом підстав, необхідно винести новий вирок у частині обвинувачення ОСОБА_7 за ч.4 ст. 296 КК України.
Отже колегія суддів апеляційного суду встановила наступне:
27.11.2011 біля 01.30 години, ОСОБА_7 , перебуваючи в громадському місці, а саме в ПАБ - залі у приміщенні боулінг-клубу «Капіталіст», по пр. Леніна, 92 в м. Запоріжжі, маючи умисел на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи разом з невстановленою слідством групою осіб, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, маючи бажання показати свою зневагу до існуючих правил та норм поведінки в суспільстві, самоствердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе суспільству, діючи з особливою зухвалістю, безпричинно, вчинив хуліганські дії, які виразилися в тому, що ОСОБА_7 застосував насильство відносно ОСОБА_9 , а саме наніс останньому не менше двох ударів руками із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, а саме кастету, в область голови та тулубу, чим спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження згідно висновку судово-медичної експертизи №30/1 від 05.07.2012 року у вигляді закритої черепно-мозкової травми, ушибу головного мозку легкого ступеню, забитих ран волосистої частини голови, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило за собою тривалий розлад здоров`я на строк більше 21-го дня, а також тілесні ушкодження в області тулуба та фізичну біль, водночас ОСОБА_7 , діючи спільно з групою осіб, своїми діями призупинили нормальну діяльність розважального закладу та порушили умови відпочинку його відвідувачів.

Апеляційний суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченому ч.4 ст. 296 КК України, підтверджується дослідженими у судовому засіданні судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції доказами.
Аналізуючи докази по справі у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_7 грубо порушував громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинено групою осіб із застосуванням предмета, заздалегіть виготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.
Колегія суддів кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.4 ст.296 КК України, оскільки він вчинив грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.
У зв`язку з встановленням в діях обвинуваченого більш тяжкого злочину, ніж встановлено судом першої інстанції, колегія вважає за необхідне призначити обвинуваченому більш суворе покарання, ніж призначено районним судом.
Згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 вид і міру покарання, колегія суддів відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до ст.12 КК України, є тяжким злочином.

Обставин, що обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України, колегія суддів не встановила, і які по справі відсутні.

У якості обставин, що пом`якшують покарання відповідно до вимог ч. 2 ст. 66 КК України, колегія суддів враховує наявність у ОСОБА_7 на утриманні неповнолітньої дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Колегія суддів не визнає обставиною, що пом`якшує покарання щире каяття, оскільки щире каяття передбачає безумовне визнання вини, яке повинне бути добровільним і базуватися на внутрішньому переконанні особи, а не під тиском зібраних у провадженні доказів. При цьому колегія констатує, що обвинувачений визнав свою вину частково і каяття висловлює під тиском наявних та беззаперечних доказів у провадженні.
Колегія враховує також дані про особу ОСОБА_7 , який вперше притягається до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, враховує відсутність даних про його перебування на обліку у лікаряпсихіатра та лікарянарколога.
Зваживши вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у межах санкції ч.4 ст.296 КК України ближче до мінімальної межі, у запропонованому прокурором в апеляційній скарзі розмірі - у виді 4 років позбавлення волі, що відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації, є адекватним характеру вчинених дій та їх небезпечності, а не у розмірі, який було запропоновано обрати представником потерпілого в його скарзі, який, на думку колегії, є занадто суворим.

Не знаходить колегія суддів також і підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст.75 КК України.

Оскільки під час досудового розслідування ОСОБА_7 знаходився під вартою, колегія суддів відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання зараховує строк його попереднього ув`язнення з 27 лютого 2012 року по 23 березня 2012 року включно, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

з а с у д и л а:
Апеляційну скарги прокурора, який брав участь у провадженні задовольнити, апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_7 у частині перекваліфікації його дій з ч.4 ст.296 КК України на ч.2 ст.296 КК України і в частині призначення йому покарання - скасувати.

Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, і призначити йому покарання за цим законом у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Строк покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту фактичного затримання.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_7 зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 27 лютого 2012 року по 23 березня 2012 року включно, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

У решті вирок залишити без змін.

Вирок Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту його проголошення, проте на нього учасниками судового провадження може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим, якщо такий тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4