Справа № 368/543/17
Провадження № 1-в/368/96/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" травня 2017 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
з участю учасників процесу:
прокурор - ОСОБА_3
представник ВК - ОСОБА_4
засуджений - ОСОБА_5
- розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м Кагарлику клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця село Антонівка Варвинського району Чернігівської області, громадянина України, до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 03 лютого 2016 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 4 (чотири) роки позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки, який відбуває покарання у Державній установі Кагарлицька ВК 115, про застосування до нього ст. 6 Закону України «Про амністію в 2014 році», суд, -
В С Т А Н О В И В :
28.04.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла письмова заява засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця село Антонівка Варвинського району Чернігівської області, громадянина України, до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 03 лютого 2016 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 4 (чотири) роки позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки, який відбуває покарання у Державній установі Кагарлицька ВК 115, про застосування до нього ст. 6 Закону України «Про амністію в 2014 році», в якій він просить суд винести ухвалу, якою:
- застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2014 році».
Своє клопотання засуджений ОСОБА_5 в мотивувальній частині клопотання обґрунтовує наступним:
Він, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, освіта середня, раніше не судимий.
03 лютого 2016 року, Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області його було визнано винним за ч. 2 ст. 286 КК України.
Згідно з вироком, його засуджено за злочин, вчинений з необережності, вчинений який 04 серпня 2013 року, тобто, до дня набрання чинності Закону України «Про амністію в 2014 році».
19 квітня 2014 року набрав чинності Закон України від 08.04.2014 року № 1185 VII «Про амністію у 2014 році».
Відповідно до ст. 12 цього Закону, його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.
Статтею 6 вказаного Закону передбачено скорочення наполовину не відбутої частини покарання засудженим, що відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк або покарання, не пов`язані з позбавленням волі, та які не підлягають звільненню від відбуття покарання на підставі ст.ст. 1 5 Закону України «Про амністію у 2014 році», незалежно від відбутого покарання.
Згідно ст. 11 Закону України «Про амністію у 2014 році» особам, яким скорочуються не відбута частина покарання, визначення нового строку покарання обчислюється з дня набрання чинності цим Законом.
31 травня 2016 року він був взятий під варту.
06.07.2016 року етапом прибув в установу виконання покарань, Кагарлицьку виправну колонію № 115.
28.04.2017 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 35 КПК України для слухання даного кримінального провадження був визначений суддя Кагарлицького районного суду ОСОБА_1 .
04.05.2017 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу про слухання даного кримінального провадження з засудженим ОСОБА_5 в режимі відеоконференції з Державною установою Кагарлицька ВК 115.
В судовому засіданні, яке відбулося 24.05.2017 року засуджений ОСОБА_5 вимоги, викладені в своїй заяві від 28.04.2017 року, підтримав.
В судовому засіданні представник ВК 115, - ОСОБА_4 вирішення питання щодо клопотання засудженого ОСОБА_5 поклав на розсуд суду.
В судовому засіданні прокурор Кагарлицької міжрайонної прокуратури ОСОБА_3 заперечувала проти заяви засудженого ОСОБА_5 , відповідно, заперечувала проти застосування до засудженого ст. 6 Закону України «Про амністію в 2014 році», так як зазначила, що положення ст. 6 вищевказаного Закону застосовуються лише до засуджених, які на час набрання Законом законної сили вже відбували покарання.
Суд, вислухавши ОСОБА_6 , який свою заяву підтримав, вислухавши думку інших учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, приходить до висновку щодо відмови в задоволенні заяви засудженого, обґрунтовуючи своє рішення наступним.
Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець село Антонівка Варвинського району Чернігівської області, громадянин України, до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , засуджений 03 лютого 2016 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 4 (чотири) роки позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід до ОСОБА_5 не обирався.
- 18 квітня 2016 року згідно ухвали Апеляційного суду Чернігівської області апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - залишено без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 лютого 2016 року щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
Згідно розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили, яке видане 06.05.2016 року за № 1 кп/742/6/16 Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області, вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03.03.2016 року щодо засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого в АДРЕСА_1 , за ст. 286 ч. 2 КК України до покарання у виді 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки, набрав законної сили 18 квітня 2016 року.
Слід наголосити на тій обставині, що засуджений ОСОБА_7 був затриманий лише 31.05.2016 року, тобто, по сплину півтора місяців після вступу вироку в законну силу, тобто, засуджений ОСОБА_5 почав відбувати покарання лише після сплину строку в розмірі 2 років після вступу в законну силу Закону України «Про амністію в 2014 році», із змінами, внесеними згідно із Законом № 1246 VІІ від 06.05.2014 р.
Що стосується вирішення питання по суті, то суд при винесенні рішення у виді ухвали керувався наступними нормами матеріального та процесуального права.
Питання звільнення від покарання та його відбування врегульовано, зокрема, нормами матеріального права, зокрема, нормами, які містяться в Главі ХІІ КК України.
Так, згідно ч. 1 ст. 74 КК України звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного скарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.
Окремі особливості звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі Закону України про амністію чи акта про помилування встановлені законом України від 01 жовтня 1996 року «Про застосування амністії в Україні» та положенням про порядок здійснення помилування, затвердженого Указом Президента України від 12 квітня 2000 року.
Згідно ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного та додаткового покарань.
Відповідно, в ст. 85 КК України іде мова про звільнення засудженого від покарання на підставі таких документів, як закон України про амністію, та акта про помилування .
Звільнення від покарання може стосуватися тільки засуджених - осіб, визнаних обвинувальним вироком суду винними у вчиненні конкретних злочинів, на яких (осіб і злочини) поширюється закон про амністію, або осіб, яких персонально стосується акт про помилування.
Засуджений може бути звільнений від покарання повністю або частково (наприклад, скорочено строк відбування таких покарань, як позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, виправні роботи, позбавлення волі на певний строк).
Звільнення від покарання може стосуватися як основного, так і додаткового покарання, яке не виконане.
Засудженому на підставі закону про амністію або акта про помилування може бути замінено покарання (коли засуджений ще не почав реально його відбувати) або невідбуту його частину більш м`яким покаранням (скажімо, позбавлення волі на певний строк виправними роботами).
Далі, питання застосування амністії врегульовано Законом України «Про застосування амністії в Україні» від 1996 року, із змінами та доповненнями.
Згідно ст. 1 амністія є повне або часткове звільнення від кримінальної відповідальності і покарання певної категорії осіб, які засуджені за вчинення злочину, або кримінальні справи стосовно яких перебувають у провадженні органів дізнання, досудового слідства чи суду, але не розглянуті останніми, або ж розглянуті, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. (Частина перша статті 1 в редакції Закону N 4-91-V від 19.12.2006) Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього Закону.
Згідно ст. 2 Законом про амністію може бути передбачене: а) повне звільнення зазначених у ньому осіб від кримінальної відповідальності чи від відбування покарання (повна амністія); б) часткове звільнення зазначених у ньому осіб від відбування призначеного судом покарання (часткова амністія).
Закон про амністію не може передбачати заміну одного покарання іншим чи зняття судимості щодо осіб, які звільняються від відбування покарання.
Згідно ст. 5 питання про погашення чи зняття судимості щодо осіб, до яких застосовано амністію, вирішується відповідно до положень Кримінального кодексу України, виходячи із терміну фактично відбутого винним покарання.
Отже, враховуючи ту обставину, що ОСОБА_5 на час вступу в законну силу Закону України «Про амністію в 2014 році» не мав статусу засудженого, то до нього не можливо застосувати положення ст. 6 Закону України «Про застосування амністії в Україні».
Далі, 19 квітня 2014 року в законну силу вступив Закон України «Про амністію в 2014 році», із змінами, внесеними згідно із Законом № 1246 VІІ від 06.05.2014 р.
В ст. 6 вищевказаного Закону, яку просить застосувати до себе ОСОБА_8 , вказано наступне.
Скоротити наполовину невідбуту частину покарання засудженим, що відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк, та інші покарання, не пов`язані з позбавленням волі, які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статтей 1 5 цього Закону.
Отже, що стосується відмови засудженому у відмові щодо застосування до нього вищевказаної норми, то суд наголошує на тій обставині, що положення ст. 6 застосовується до осіб, що вже реально відбувають покарання, на момент вступу Закону в законну силу, тобто, застосовуються щодо осіб, які на момент надрання чинності Законом законної сили мали статус засуджених ( не підозрюваних, не обвинувачених), а так як засуджений на даний час ОСОБА_7 на час вступу Законну в законну силу Закону України «Про амністію в 2014 році» не мав процесуального статусу засудженого, та, відповідно, почав відбувати покарання лише з часу його затримання, - з 31.05.2016 року, то, відповідно, положення ст. 6 Закону України «Про амністію в 2014 році» до засудженого ОСОБА_5 застосовано бути не може, крім того, до засудженого ОСОБА_5 не може бути застосовано положення статтей 1 5 вищевказаного Закону.
Слід також наголосити на наступних об`єктивних обставинах справи.
В ст. 6 вищезгаданого Закону застосовується лише до засуджених, та ні в якому разі не до підозрюваних, обвинувачених.
Згідно ч. 2 ст. 42 КПК України обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 КПК України.
Згідно ч. 2 ст. 43 КПК України засудженим у кримінальному провадженні є обвинувачений, обвинувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.
Відповідно, станом на 19 квітня 2014 року, - станом на момент вступу Закону України «Про амністію в 2014 році», із змінами, внесеними згідно із Законом № 1246 VІІ від 06.05.2014 р., ОСОБА_5 не мав статусу засудженого, тому до нього неможливо застосувати положення ст. 6 Закону України «Про амністію в 2014 році».
Слід також зазначити, що ст. 12 Закону України «Про амністію в 2014 році», із змінами, внесеними згідно із Законом № 1246 VІІ від 06.05.2014 р., не є відсильною до ст. 6 цього ж Закону.
Що ж стосується ст. 6 цього Закону, то вона є імперативною, спеціальною, а не альтернативною, а тому відступлення від її положень при її застосуванні не допускається, та, відповідно, таке відступлення є порушенням цього Закону, що є неприпустимо.
Крім того, питання щодо застосування Закону України «Про амністію в 2014 році» врегульовано інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.05.2014 року за № 223 75704 14 «Про деякі питання застосування амністії у 2014 році з урахуванням останніх законодавчих змін», зокрема, застосування ст. 6 вищевказаного Закону врегульовано в п. 3 вищезазначеного інформаційного листа, де, зокрема, зазначено наступне.
Статтею 6 закону «Про амністію у 2014 році» передбачено скорочення наполовину невідбутої частини покарання засудженим, що відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк або інші покарання, не пов`язані з позбавленням волі, та які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі ст.ст. 1 - 5 закону «Про амністію у 2014 році».
Іншими словами, дія цієї статті розповсюджується на засуджених за вчинення злочинів будь-якої тяжкості, в тому числі й тяжких та особливо тяжких (за винятком обмежень, визначених у ст.8 закону «Про амністію у 2014 році» та у ст.4 закону «Про застосування амністії в Україні»), незалежно від строку відбутого ними покарання, за умови, що ці особи не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі стст. 1 5 закону «Про амністію у 2014 році».
Отже, як видно з позиції ВССУ, застосування положення ст. 6 Закону України «Про амністію в 2014 році» можливе лише до осіб, які мають статус засудженого, та, відповідно, відбувають покарання, ( незалежно від строку відбутого покарання), а тому, щодо осіб, які ще не відбували покарання, як в даному випадку щодо засудженого ОСОБА_5 , застосування положень ст. 6 Закону не допускається.
Враховуючи вищевикладене, керуючись інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.05.2014 року за № 223 75704 14 «Про деякі питання застосування амністії у 2014 році з урахуванням останніх законодавчих змін», ч. 1 ст. 74, ст. 85 КК України, Законом України «Про застосування амністії в Україні» від 1996 року, ст. 6 Закону України «Про амністію в 2014 році», із змінами, внесеними згідно із Законом № 1246 VІІ від 06.05.2014 р., суд, -
У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання засудженого засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця село Антонівка Варвинського району Чернігівської області, громадянина України, до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 03 лютого 2016 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 4 (чотири) роки позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки, який відбуває покарання у Державній установі Кагарлицька ВК 115, про застосування до нього ст. 6 Закону України «Про амністію в 2014 році», - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд Київської області протягом семи діб з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1