Справа № 344/7453/17
Провадження № 11-сс/779/157/2017
Категорія ст. 183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 червня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 червня 2017 року про застосування відносно неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваної ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та звільнити ОСОБА_7 з під варти, обравши їй запобіжний захід у виді домашнього арешту. Свою позицію мотивує тим, що до її підзахисної може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. Вказує, що при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу суд не врахував те, що клопотання слідчого та додатки до нього не відповідають вимогам, регламентованим ст. 184 КПК України, клопотання підготовлено формально, з викладенням лише обставин події та зазначення суб`єктивної думки слідчого щодо наявності ризиків, передбачених п. п 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, серед іншого, клопотання не містить викладу достатніх обставин, на підставі яких слідчий дійшов висновку про наявність ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини. Вказує, що судом при постановленні ухвали не зазначено обґрунтування, чому до підозрюваної не може бути застосовано домашній арешт (хоча вона має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки двоє малолітніх дітей 2012 та 2013 років народження, при цьому є одинокою матір`ю). Зазначає, що незважаючи на факт подання захисником клопотання про обрання більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, в якому наведено ряд аргументів щодо неможливості застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також скаргу на незаконне затримання, судом про правову позицію захисту згадано одним реченням. Звертає увагу, що запобіжний захід тримання під вартою, не є карою за скоєне, а способом забезпечення виконання зобов`язань, і тільки факт тяжкості злочину, у скоєнні якого особі повідомлено про підозру, не є визначальним фактором і безумовною обставиною застосування даного запобіжного заходу.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 червня 2017 року застосовано до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів, до 13 серпня 2017 року включно.

Слідчий суддя виходив з того, що з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, наявні всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Прокурором доведено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрювана може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема можливість підозрюваного: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення. Вирішуючи дане клопотання суд також врахував вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_7 вказаного вище злочину, характеризуючі особу підозрюваної дані, її вік, стан здоров`я та майновий стан, міцність соціальних зв`язків, відсутність доказів наявності постійного місця проживання та відсутність постійного місця роботи, а також відсутність судимості. Зазначив, що обставини, які зазначені стороною захисту, не можуть бути підставами для відмови в задоволенні даного клопотання, оскільки, такі не виключають наявність обґрунтованості підозри та встановлених в судовому засіданні ризиків. Враховуючи вищенаведене, вважав, що в судовому засіданні поза розумним сумнівом доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, тому клопотання вважав за необхідне задовольнити та застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою і вважав саме такий запобіжний захід достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

Під час апеляційного розгляду:

- захисник ОСОБА_6 та підозрювана ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав її безпідставною, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали клопотання, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про наявність достатніх підстав для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не є обґрунтованим, у зв`язку апеляційну скаргу слід задовольнити, з наступних підстав.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами ч. ч. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ст. ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Незважаючи на заперечення захисника, на думку колегії суддів, клопотання про застосування запобіжного заходу відповідає вимогам, визначеним ст. 184 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали слідчий суддя, обравши відносно підозрюваної винятковий запобіжний захід, погодився із заявленими слідчим ризиками згідно ст. 177 КПК України: можливість підозрюваного: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Недостатність застосування більш м`яких заходів суд обґрунтував лише наявністю встановлених ризиків, зазначивши, що жоден із інших-альтернативних запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної. При цьому, суд не мотивував неможливість запобігти їм, застосувавши більш м`який запобіжний захід.

В клопотанні про застосування запобіжного заходу не містяться переконливого обґрунтування застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою з посиланням на ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

На думку колегії суддів, тяжкість злочину, вчиненого із застосуванням насильства, який інкримінуються підозрюваній та міра покарання, яка їй загрожує у разі доведення вини, не є безумовними обставинами для обрання щодо підозрюваної запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки важливо враховувати і ряд інших, перелічених діючим кримінальним процесуальним законодавством обставин, які обґрунтовують саму фактичну необхідність застосування в даному випадку такого виду запобіжного заходу.

Також, відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного, наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.

Суд безпідставно не взяв до уваги характеризуючі дані на підозрювану, адже саме оцінюючи їх в сукупності з іншими доказами, які підтверджують чи спростовують заявлені слідчим ризики, суд робить остаточний висновок по вирішенню клопотання.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_7 має постійне місце проживання, має на утриманні двох малолітніх дітей (а.п. 39,40).

Таким чином слідчий суддя помилково прийшов до висновку, що в даному випадку при наявності відповідних ризиків застосування іншого запобіжного заходу, в тому числі і з врахуванням тяжкості злочину, у якому підозрюється ОСОБА_7 , буде недостатнім та не забезпечить запобігання цим ризикам.

Оскільки належного та переконливого обґрунтування з посиланням на докази чи обставини того, що жоден із перелічених у ст. 176 КПК України більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, не вказано як в клопотанні слідчого, так і не доведено прокурором в судовому засіданні, відповідно, слідчим суддею не наведено у судовому рішенні, не враховано в повній мірі особу підозрюваної, враховуючи, що виключних обставин для тримання ОСОБА_7 під вартою немає, а заявлені ризики в сукупністю з тяжкістю злочину не можуть служити виключними підставами для запобіжного ув`язнення, колегія суддів вважає за необхідне ухвалу слідчого судді скасувати.

Відповідно до ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу.

11 червня 2017 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України (а.п. 12-13), про те, що вона 11 червня 2017 року близько 00 год. 30 хв. спільно з ОСОБА_9 знаходилась по вул. Б. Лепкого в м. Івано-Франківську, навпроти Братського кладовища, де побачили потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які рухалися вулицею, повертаючись додому на АДРЕСА_1 . В цей час в ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виник умисел на незаконне заволодіння майном ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_9 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, переслідуючи особисті корисливі мотиви, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, несподівано підбігли ззаду до ОСОБА_10 та ОСОБА_11 і почали наносити удари по тілу, тим самим застосувавши відносно них насильство, що не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілих. Після цього, ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_9 відкрито заволоділи майном ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , а саме: ланцюжком із металу білого та жовтого кольору, жіночою сумкою, в якій знаходились грошові кошти в сумі 800 гривень, мобільним телефоном марки «Nokia» чорного кольору, гаманцем та жіночою косметичкою, спричинивши потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_10 матеріальні збитки.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, саме витягом з кримінального провадження, копією рапорту, копією протоколу огляду місця події, копіями протоколів допиту потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_12 , копією протоколу проведення слідчого експерименту, копіями протоколів пред`явлення речей для впізнання, копією протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками та іншими матеріалами кримінального провадження.

Так, відомості про вчинений злочин внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002390 від 11 червня 2017 року (а.п. 5).

Як вбачається із матеріалів, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, санкція якого передбачає показання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Колегія суддів, погоджується із наявністю ризиків, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК України, що наведені слідчим у клопотанні, зокрема: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення. При цьому, бере до уваги обставини, на підставі яких слідчий дійшов висновку про їх наявність.

Однак, зважаючи на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, переконливого обґрунтування того, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти цим ризикам, під час апеляційного розгляду не здобуто.

Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Колегія суддів вважає, що з метою забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків та запобіганню виникненню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, з врахуванням обставин, на які наголошує ст. 178 КПК України, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, відносно ОСОБА_7 необхідно обрати альтернативний запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Домашній арешт є одним із запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі та полягає у забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Частиною 6 ст. 181 КПК України передбачено, що строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців, але в межах строку досудового розслідування.

Частиною 5 ст. 194 КПК України передбачено обов`язки, які слідчим суддею можуть бути покладені на підозрюваного.

Колегія суддів вважає, що саме такий вид запобіжного заходу як домашній арешт зможуть запобігти спробі підозрюваної здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

На думку колегії суддів, застосування відносно підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з забороною залишати житло цілодобово та покладенням додаткових обов`язків є доцільним, достатнім та таким, що відповідає меті його застосування. При цьому не порушує прав підозрюваної, гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

На підставі викладеного, керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 12, 176-178, 181, 182, 183, 194, 376, 404, 407, 419 КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 червня 2017 року про застосування відносно підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити частково.

Застосувати щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та заборонити їй залишати житло цілодобово за адресою: АДРЕСА_2 .

Покласти на ОСОБА_7 обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- не відлучатися з м. Борислав Львівської області, в якому вона проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити ОСОБА_7 що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу внутрішніх справ, з метою контролю за її поведінкою, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Роз`яснити ОСОБА_7 , що у разі невиконання покладених на неї обов`язків до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Ухвала колегії суддів діє до 10 серпня 2017 року включно та підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Про прийняте рішення повідомити заінтересованих осіб.

Виконання ухвали доручити Бориславському ВП ГУ НП України в Львівській області, а контроль за виконанням ухвали покласти на процесуального прокурора.

Звільнити ОСОБА_7 з під варти в залі суду негайно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_2