АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/789/17 Справа № 183/190/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

його захисника ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0004643 за апеляціїєю прокурора Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2017 р. щодо
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Попасне, Новомосковського району, Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України,-

встановила:

Вказаним вироком Старлата засуджено і визнано винним в тому, що він 14 листопада 2016 року близько 02 год. 15 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння подолавши дерев`яний паркан через отвір в огорожі, незаконно проник на територію домоволодіння розташованого по АДРЕСА_1 , після чого розбив скло проник до вказаного будинку, де був виявлений ОСОБА_12 і ОСОБА_13 .

Вказані дії обвинуваченого судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 162 КК.
За даним законом йому призначено покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі.
На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 січня 2016 р. остаточно до відбуття призначено покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі.
З засудженого ОСОБА_14 на користь потерпілої в рахунок відшкодування матеріальної шкоди постановлено стягнути 1454 грн.

Прокурор не згоден з рішенням суду першої інстанції. В апеляції просить його скасувати та постановити новий, яким призначити обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 162 КК у виді 2 років обмеження волі. На підставі ст. 71 КК шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 січня 2016 р. остаточно до відбуття призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Не оскаржуючи кваліфікацію дій обвинуваченого та фактичні обставини справи, вважає, що вирок в частині призначеного покарання підлягає скасуванню, у зв`язку невідповідністю ступеню тяжкості скоєного та особі обвинуваченого.
Вважає, що судом при призначенні покарання не враховано рецидив злочину, дані про особу обвинуваченого, який внаслідок вживання алкогольних напоїв має поведінкові та психічні розлади, веде антисоціальний спосіб життя, не працевлаштований, вчинив новий злочин в період умовнодострокового звільнення.
Вказане на думку прокурора свідчить про те, що обвинувачений на шлях виправлення не став, у зв`язку з чим призначене покарання є занадто м`яким.

Заслухав суддю-доповідача, прокурора, який підтримав свої вимоги, обвинуваченого та його захисника про законність вироку, потерпілу про м*якість призначеного покарання, дослідивши та перевіривши надані матеріали, колегія суддів вважає, що апеляція не може підлягати задоволенню з наступних підстав.

Як видно з вироку, суд перевірив обґрунтованість пред`явленого Старлату обвинувачення. Дав належну оцінку доказам по провадженню.

Висновки про винуватість ОСОБА_14 у скоєнні злочину, за який він засуджений, кваліфікація його дій, в апеляції не оспорюються, тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначенно покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 2 постанови № 7 Пленуму ВСУ від 24 жовтня 2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» - висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку, суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Видно, що суд першої інстанції при обранні Старлату виду та міри покарання виходив з вказаних вимог матеріального закону і роз`яснень вищевказаної постанови ПВС України. Суд врахував характер, ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України віднесено до категорії середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який не працевлаштований, характеризується посередньо, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, його стан здоров`я, пов`язаний з поведінковим та психічним розладом, викликаним вживанням алкоголю.
В якості обставини, яка пом`якшує покарання суд обґрунтовано визнав щире каяття.
Сукупність вказаних даних привела суд першої інстанції до правильного висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання в граничній межі, передбаченій ст. 162 КК України.
Під час апеляційного перегляду, крім того, встановлено, що обвинувачений раніше судимий та в досить малий проміжок часу вчинив новий злочин, зловживає алкогольними напоями, на фоні чого має психічні та поведінкові розлади, не працевлаштувався, що на думку колегії свідчить про те, що останній на шлях виправлення не став та належних висновків для себе не зробив, у зв`язку з чим виправлення Старлата без ізоляції від суспільства, колегія не находить.
Колегія звертає увагу, що обвинувачений вчинив злочин середньої тяжкості, в скоєному розкаюється, сприяв розкриттю злочину, надавав добровільно слідству та суду показання про обставини скоєного, враховуючи молодий вік останнього, колегія вважає, що призначене судом першої інстанції покарання у виді реального позбавлення волі є справедливим та необхідним для виправлення та попередження вчинення нових злочинів останнім. Через, що підстав для задоволення апеляції прокурора не знаходить.
На підставі вищевикладеного, колегія пришла до висновку, що судом першої інстанції при призначенні покарання вірно застосовано закон про кримінальну відповідальність, а визначене покарання є таким, що відповідає тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого.

Процесуальні порушення, які б слугували підставою для зміни чи скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2017 р. щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку впродовж трьох місяців з дня її проголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3