Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/262/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.05.2017 м.Кіровоград
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26.01.2017 року якою,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Дмитрово-Бівлівка, Казанківського району, Миколаївської області, мешканець АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня-спеціальна, до арешту не працював, неодруженого; раніше судимого:

- 18.01.2005 року Долинським районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 289; ст. 75 КК України до 5 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки.

- 06.04.2006 року Долинським районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 186; ч. 1 ст. 187; ст. 70; ст. 71 КК України до 6 років позбавлення волі. Звільнений 13.01.2012 року по відбуттю строку покарання.

- 29.04.2013 року Казанківським районним судом Миколаївської області за ч. З ст. 185; ст. 75 КК України до 4 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 3 роки.

- 11.06.2013 року Долинським районним судом Кіровоградської області за ч.І ст. 125 КК України до 100 годин громадських робіт.

- 21.10.2013 року Долинським районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185; ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Вироком Кіровоградського апеляційного суду від 27.02.2014 року вважати засудженим за ч.2 ст. 185; ст.ст. 71, 72 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі.

відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення.

Інші учасники процесу:

прокурор ОСОБА_7

представник колонії ОСОБА_8

захисник-адвокат ОСОБА_9

обвинувачений ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26 січня 2017 року в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.

Суд мотивував своє рішення тим, що при оцінці ставлення засудженого до праці, суд взяв до уваги те, що засуджений протягом строку відбування покарання 4 рази заохочувався за сумлінну поведінку та ставлення до праці - зміна його поведінки, що було підставою для заохочення, відбувалась напередодні виникнення у нього права на отримання заохочувальної норми, а саме - заміни невідбутої частини строку покарання більш м`яким у виді обмеження волі та розгляду питання про можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання; при цьому засуджений уникає виконання робіт із самообслуговування та благоустрою установи, що не засвідчує успішності процесу виправлення засудженого. Надаючи оцінку ставленню засудженого до навчання, суд відмічає, що засуджений за час відбування покарання прагненням до навчання зарекомендував себе позитивно.

При оцінці поведінки засудженого, суд відмічає, що засуджений за час відбування покарання неодноразово (11 разів) порушував встановлений порядок відбування покарання, порушення виражалися у вилученні заборонених речей, створенні конфліктних ситуацій, порушенні ПВР, за що засуджений отримував догани, суворі догани та був поміщений на 5 діб до ДІЗО; участі у суспільному житті установи виконання покарань не приймає, безвідповідально ставиться до робіт з благоустрою установи, перекладає їх виконання на інших засуджених. Така поведінка засудженого не засвідчує його виправлення та перевиховання, його поведінка не є позитивним прикладом для інших засуджених.

Клопотання засудженого ОСОБА_6 та матеріали особової справи останнього за № 137-Н-14 не містять відомостей про те, що засуджений приймає активну участь у суспільному житті в установі виконання покарань та сумлінно виконує громадські доручення у процесі відбування покарання, прагне своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, а навпаки, його поведінка, як процес виправлення та перевиховання, не є взірцевою, що вказує на те, що засуджений на даний час не довів свого виправлення.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення. Вказує, що у нього на утриманні знаходяться хворі батьки мати інвалід ІІ групи, батько інвалід І групи та неповнолітня дитина, крім нього в них нікого не має. Зазначає, що після прибуття до ВК 6 влаштувався працювати в промислову зону і до тепер працює слюсарем їдальні по три зміни, має 6 заохочень за сумлінне ставлення до праці та сумлінну поведінку. Все це свідчить, що він довів, що став на шлях виправлення в повному обсязі, а тому заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Але суд, на думку апелянта, взагалі не встановив всіх обставин справи, відкинув докази, наведені засудженим та взагалі обґрунтував своє рішення припущеннями. Все це свідчить про істотні порушення норма КПК України, що тягне за собою скасування рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 , які просили апеляційну скаргу задовольнити та звільнити ОСОБА_6 умовно-достроково, представника колонії ОСОБА_8 , який не заперечував проти задоволення клопотання ОСОБА_6 дослідивши матеріали клопотання та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з ч.2 ст. 81 КК України головною підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є виправлення особи.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 1,2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002р. "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів.

При вирішенні питання про застосування відносно особи умовно дострокового звільнення від відбування покарання, вирішальним фактором є не факт відбування їм встановленій частині покарання, а виправлення засудженого.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції вірно враховано, що клопотання засудженого ОСОБА_6 та матеріали особової справи останнього не містять відомостей про те, що засуджений протягом усього періоду відбування покарання мав сумлінну поведінку та прагнув своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.

Згідно наданої суду першої інстанції довідки про наявність заохочень та стягнень засудженого ОСОБА_6 , останній за весь час відбування покарання мав лише 6 заохочень, та зміна його поведінки, що було підставою для заохочення, відбувалась напередодні виникнення у нього права на отримання заохочувальної норми, а саме - розгляду питання про заміну невідбутої частини строку покарання більш м`яким у виді обмеження волі та можливості умовно-дострокового звільнення від відбування покарання. При цьому, протягом більшого проміжку строку відбування покарання поведінка ОСОБА_6 не була сумлінною, на що вказує кількість накладених стягнень на останнього, а саме останні три стягнення в 2016 році. Тобто, в більший проміжок строку відбування покарання поведінка засудженого не була позитивним прикладом для інших засуджених та не вказувала на те, що засуджений став на шлях виправлення.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 неодноразово судимий, два рази звільнявся від відбування покарання умовно-достроково, але знову вчиняв кримінальні правопорушення, що лиш додатково підтверджує, що ОСОБА_6 для себе ніяких висновків не зробив, на шлях виправлення не став, та не виправдав довіру до нього держави при застосуванні при попередніх судимостях умовно-дострокового звільнення, а отже і мети покарання досягнуто не було.

Прокурором в судовому засіданні апеляційної інстанції зазначено, що було проведено перевірку щодо факту заяви ОСОБА_6 щодо незаконності накладення на нього стягнень та поганого стану здоров`я. За результатами проведеної перевірки, яка проводилась Прокуратурою м. Кіровограда не виявлено будь-яких порушень законодавства та всі стягнення застосовані до ОСОБА_6 є обґрунтованими та відповідають вимогам закону. Щодо поганого стану здоров`я засудженого ОСОБА_6 прокурором зазначено, що даний засуджений не звертався до медичної частини установи для надання йому кваліфікованої допомоги у зв`язку із проблемами зі здоров`ям.

З урахуванням зазначеного, посилання в апеляційній скарзі засудженого на те, що він працює та має 6 заохочень, в цілому не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про те, що встановлені судом факти позбавляють суд можливості дійти безумовного висновку, що засуджений ОСОБА_6 своєю поведінкою довів своє виправлення, зокрема, що цілі покарання були досягнуті та виправлення засудженого настало раніше строку, визначеного вироком суду, у зв`язку з чим відсутні обґрунтовані підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_6 щодо його умовно-дострокового звільнення та скасування ухвали суду першої інстанції.

Ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 376,404,407,419,537,539 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26 січня 2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Судді (підписи):
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2