УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №296/5367/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.187 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2017 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №296/5367/16-к за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 09 грудня 2016 року відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,
В апеляційній скарзі ОСОБА_8 , не оскаржуючи доведеність вини та кваліфікацію дій, просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання, призначивши йому більш м`яке покарання. При цьому, вважає, що призначаючи покарання, суд першої інстанції в повній мірі не врахував за пом`якшуючу обставину наявність на його утриманні двох неповнолітній дітей, що є обґрунтованою підставою для застосування при призначенні покарання норм ст.69 КК України. Крім того, просить врахувати йому строк перебування в СІЗО за попереднім вироком з моменту його затримання з 13.05.2013 р. у відповідності до вимог ч.5 ст.72 КК України.
Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна, яке є його особистою власністю.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 13.05.2013 р. та призначено ОСОБА_8 покарання у виді 7 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна, яке є його особистою власністю.
На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбуття покарання за даним вироком зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 з 06.05.2016 року і до дня набрання цим вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислено з моменту його затримання - з 06 травня 2016 року.
Міру запобіжного заходу обвинуваченому залишено попередню у виді тримання під вартою.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 03.04.2016 р. близько 19 год. 40 хв. ОСОБА_8 перебував неподалік залізничного вокзалу за адресою: м. Житомир, майдан Привокзальний, буд.2, де побачив раніше незнайому потерпілу ОСОБА_9 , яка йшла у напрямку залізничного вокзалу та розмовляла по мобільному телефону.
В цей же день, час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_8 , який раніше був засуджений за вчинення розбійного нападу, виник злочинний умисел, направлений на вчинення нападу на ОСОБА_9 , з метою заволодіння її майном.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_8 вчинив розбійний напад на потерпілу ОСОБА_9 , який полягав в тому, що ОСОБА_8 підійшов спереду до ОСОБА_9 та діставши ножа спрямував його до тулуба потерпілої, при цьому словесно почав погрожувати застосуванням насильства, демонструючи останній тим самим реальність своїх злочинних намірів та наказав віддати йому належне ОСОБА_9 майно, а саме: золоті прикраси, грошові кошти та мобільний телефон.
Подолавши у такий спосіб волю потерпілої ОСОБА_9 до опору, ОСОБА_8 зірвав з шиї останньої належні їй ювелірні вироби, а саме: ланцюжок виготовлений із золота 585 проби, вагою 4,1 грама, вартістю 4231,20 грн. з підвіскою у вигляді хрестика, виготовленою із золота 585 проби, вагою 2 грама, вартістю 2064 грн.; сережки, виготовлені із золота 585 проби, вагою 3,5 грама, вартістю 3612 грн.
В подальшому ОСОБА_9 , перебуваючи під психологічним впливом нападника, що виразився у можливому застосуванні насильства з боку обвинуваченого, сприймаючи погрози останнього як реальну загрозу для свого життя та здоров`я, віддала ОСОБА_8 належні їй дві каблучки, виготовлені із золота 585 проби, вагою 1,43 грама, вартістю 1475,76 грн. та вагою 2,85 грама, вартістю 2941,20 грн. відповідно, мобільний телефон марки «LG» ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 , вартістю 2000 гривень з сім-картами операторів мобільного зв`язку «Лайф» та «Київстар», що для потерпілої матеріальної цінності не становлять, а також грошові кошти в сумі 200 гривень.
Після цього, ОСОБА_8 , утримуючи викрадене майно при собі, місце вчинення кримінального правопорушення залишив, розпорядившись ним на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_8 , будучи особою, яка раніше засуджена за розбій, вчинив розбійний напад, поєднаний із погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я ОСОБА_9 , в ході якого незаконно заволодів чужим майном, що належить останній на загальну суму 16 524, 16 гривень, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім цього, 30.04.2016 р. близько 01 год. ОСОБА_8 перебував неподалік буд.70 по вул.Київській в м.Житомирі, де побачив раніше незнайомого потерпілого ОСОБА_10 , який йшов у напрямку вул.Гоголівської.
В цей же день, час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_8 , який раніше вчинив розбій, виник злочинний умисел, направлений на вчинення розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_10 з метою заволодіння його майном. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_8 підбіг зі сторони спини до останнього та застосував до нього насильство, що є небезпечним для життя та здоров`я, яке полягало в тому, що він наніс один удар кулаком своє руки в область лівого вуха потерпілого, внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у виді черепно-мозкової травми - рани волосяної частини голови, верхньої губи справа, проникаючої в ротову порожнину з пошкодженням самої слизової оболонки зі сторони порожнини рота, синців в ділянці лівої вушної раковини з переходом на бокову поверхню шиї та обличчя, що відносяться до категорії легких з короткочасним розладом здоров`я. Внаслідок нанесеного удару потерпілий не втримався на ногах та впав на землю.
Подолавши у такий спосіб волю потерпілого ОСОБА_10 до опору, ОСОБА_8 зірвав з плеча останнього чоловічу сумку чорного кольору, яка матеріальної цінності для потерпілого не становить, в якій знаходились: мобільний телефон «Samsung» моделі «GT-S5282LKASEK» ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 , вартістю 800 гривень, грошові кошти в сумі 1300 гривень, а всього на загальну суму 2100 гривень.
В подальшому, ОСОБА_8 , утримуючи викрадене майно при собі, місце вчинення кримінального правопорушення залишив, розпорядившись ним на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_8 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій, вчинив розбійний напад, поєднаний із застосуванням насильства, що є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого ОСОБА_10 , в ході якого незаконно заволодів чужим майном, що належить останньому на загальну суму 2100 гривень, чим спричинив останньому матеріальної шкоди на вказану суму.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в підтримку апеляційної скарги обвинуваченого, думку прокурора, яка просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження та правова кваліфікація його дій за ч.2 ст.187 КК України, ніким з учасників судового розгляду не оскаржується, визнавались обвинуваченим під час судового розгляду в суді першої інстанції, а тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються.
Як передбачено ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з вимогами ст.50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вирішуючи питання призначення покарання, суд першої інстанції виходив з вимог ст.65 КК України, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого та з урахуванням всіх обставин провадження.
Викладені в апеляційній скарзі доводи на пом`якшення покарання, а так само і докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, щодо особи обвинуваченого ОСОБА_8 , зокрема те, що він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, вчинив нові умисні тяжкі злочини під час умовно-дострокового звільнення за попереднім вироком, за місцем проживання характеризується посередньо, одружений, має на утриманні двоє малолітніх дітей, щиро розкаявся, що є обставиною, яка пом`якшує покарання, за наявності обставини обтяжуючої покарання, а саме - рецидив злочину, достатньо були враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання, з відповідним урахуванням думки потерпілих щодо призначення покарання.
Апеляційний суд вважає, що вищенаведені обставини в своїй сукупності виключають будь-які обґрунтовані підстави пом`якшення обвинуваченому покарання, в тому числі і із застосуванням ст.69 КК України.
Призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання (яке визначено в мінімальних межах санкції ч.2 ст.187 КК України) є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових правопорушень, що на переконання апеляційного суду відповідає справедливості і меті покарання.
Тобто, апеляційні доводи ОСОБА_8 про невиправдану суворість призначеного покарання є необґрунтованими.
Відповідно ч.5 ст.72 КК України зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIII, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, в межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Як вбачається з матеріалів провадження, обвинувачений ОСОБА_8 був засуджений вироком Корольовського районного суду м.Житомира від 13.05.2013 р. за ч.2 ст.185 КК України, з застосуванням ч.4 ст.70 КК України, на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.
Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 09.04.2015 р. обвинувачений ОСОБА_8 звільнений від подальшого відбування покарання умовно-достроково на 1 рік 12 днів.
З огляду на вище зазначене, доводи обвинуваченого про зарахування йому у строк попереднього ув`язнення періоду попереднього ув`язнення у СІЗО за вироком Корольовського районного суду м.Житомира від 13.05.2013 р. є безпідставними, так як ці твердження засудженого суперечать ч.5 ст.72 КК України, оскільки зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі допускається в межах того самого кримінального провадження, в межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення. Крім того, зазначений строк попереднього ув`язнення обвинуваченого за наведеним вироком було враховано при відбутті ним покарання та при застосуванні щодо нього умовно-дострокового звільнення.
Тобто, ухвалений судом першої інстанції вирок є законним, обґрунтованим і вмотивованим, підстави для його скасування чи зміни відсутні.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 09 грудня 2016 року відносно ОСОБА_8 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який перебуває під вартою протягом того часу з моменту отримання ним копії судового рішення.
Судді :