Справа №: 148/1992/16-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 березня 2017 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

В складі головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

законного представника потерпілого ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника за призначенням ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тульчина матеріали кримінального провадження по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , гр. України, судима 7.09.2015 Ковельським міськрайонним судом по ст. 190 ч.3 КК України до 4 років п/в, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушень-ня передбаченого ст. 185 ч.3 КК України,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_6 , будучи засудженою Ковельським міськрайонним судом Волинської області 07.09.2015 за вчинення на початку липня 2014 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК Україні, 21.11.2014, приблизно о 12 годині 30 хвилин, перебуваючи на зупинці громадського транспорту у м. Львів по вул. Замарстинівській, підійшла до неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки смт. Кирнасівка, Тульчинського району, Вінницької області та з власною ініціативою розпочала із нею діалог. Під час тривалої бесіди із ОСОБА_4 , ОСОБА_6 дізналася про місце її проживання та обмінялась номерами мобільних телефонів, при цьому повідомила неповнолітню ОСОБА_8 про необхідність здійснити релігійний обряд по зняттю порчі з її матері.

Діючи з умислом на таємне заволодіння чужим майном, ОСОБА_6 22.11.2014, приїхала у смт. Кирнасівка, Тульчинського району, Вінницької області Після чого, реалізовуючи свій злочинний умисел, з метою

отримання доступу до майна, шляхом обману неповнолітньої ОСОБА_9 , повідомляючи їй неправдиві відомості за допомогою засобів мобільного зв`язку, викликавши своєю поведінкою помилкову впевненість у добросовісності та правдивості своїх дій, умисно протиправно, з корисливих спонукань, під приводом здійснення релігійного обряду відносно її матері, запевнила ОСОБА_9 у необхідності винести із домогосподарства, у якому остання проживає, що за адресою: АДРЕСА_2 , та залишити у кущах в парку Пам`яті у смт. Кирнасівка, наявні в будинку грошові кошти та ювелірні вироби, на що, під дією обману, ОСОБА_9 погодилась та винесла із вищезгаданого домогосподарства наступне майно: грошові кошти у сумі 28000 (двадцять вісім тисяч) гривень, 2000 (дві тисячі) доларів США, що згідно курсу Національного банку України станом на 22.11.2014 з розрахунку 1509,6240 гривень за 100 доларів США, складає 30192, 48 грн. (тридцять тисяч сто дев`яносто дві гривні 48 сорок вісім копійок) та золоті вироби 585 проби у кількості 18 одиниць загальною вагою 45,87 г., вартість яких, згідно курсу банківських металів Національного банку України станом на 22.11.2014, становить 333 (триста тридцять три) гривні 36 (тридцять шість) копійок за 1 грам, тобто на загальну суму 15 291 (п`ятнадцять тисяч двісті дев`яносто одну) гривню 22 (двадцять дві) копійки. Після виконання ОСОБА_4 вищеописаних дій, отримавши шляхом обману доступ до майна, ОСОБА_6 таємно, протиправно, повторно, з корисливих мотивів, заволоділа вищезазначеними грошовими коштами та золотими виробами, якими в подальшому розпорядилася на власний розсуд, чим завдала потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 73483 (сімдесят три тисячі чотириста вісімдесят три) гривні 70 (сімдесят) копійок, що складає 120,662 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян, тобто у значному розмірі.

Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого їй злочину передбаченого ст. 185 ч.3 КК України визнала повністю і суду показала, що дійсно 21.11.2014, вона познайомилась з потерпілою в м. Львові на зупинці громадського транспорту, і там під час розмови дізналась про її родичів та місце проживання. Під час цієї розмови в неї виник умисел на заволодіння коштами потерпілої. Тому, вона вигадала історію щодо проведення релігійного обряду для зняття порчі з її матері, про що і розповіла ОСОБА_4 . Після зустрічі, у вечірній час цього ж дня, вона зателефонувала до ОСОБА_4 і знову сказала про необхідність проведення обряду. З метою отримання коштів, вона разом із своїм співмешканцем, який не був обізнаний із її метою, приїхала з Рівненської області в смт. Кирнасівку, де проїхавши по селищу, визначилась із місцевістю. Після чого, знову ж таки по мобільному телефону, розповіла ОСОБА_4 про місцевість, де та проживає, зазначивши, що все це вона бачить, перебуваючи в себе вдома у Рівненській області, запевнивши останню, що володіє даром ясновидіння. Зрозумівши, що ОСОБА_4 їй повірила, сказала, що тій необхідно взяти з дому гроші та золоті вироби, скласти в сумку, і з ними прийти до церкви в смт. Кирнасівка, де обійти кругом церкви декілька разів, і при цьому повторювати слова, які вона їй говорила. Після цього, сказала, щоб ОСОБА_4 пішла на місцеве кладовище, і при вході в кущах, які вона заздалегідь визначила вивчаючи місцевість, залишила сумку з коштами та золотими виробами, а сама пішла в інший кінець кладовища і там виконала дії пов`язані з обрядом, які вона їй сказала по телефону. Впевнившись в тому, що ОСОБА_4 залишила сумку, в місці, на яке вона їй вказала, а сама пішла в іншу сторону кладовища, вона підійшла до визначеного місця і забрала коштовності та гроші. Після цього, вона покинула смт. Кирнасівку і поїхала до себе додому. Гроші вона використала на власні потреби. В скоєному щиро кається, просить суворо не карати. Цивільний позов визнає в повному обсязі, однак коштів на даний час в неї немає, тому вона і не може відшкодувати збитки. Але буде відшкодовувати по мірі появи коштів.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 також підтверджується показами потерпілого ОСОБА_4 , яка суду пояснила, що 21.11.2014, в м. Львові, на зупинці громадського транспорту, до неї підійшла незнайома жінка і почала з нею розмову, зробивши вигляд, що вона обізналась. Потім якимось чином в них зав`язалась розмова, вході якої ця жінка, якою виявилась ОСОБА_6 , повідомила їй, що в неї в сім`ї проблеми з матір`ю, і що необхідно провести обряд по зняттю порчі. Вона спочатку не зовсім їй повірила, але під час розмови вони обмінялись номерами телефонів. Того ж вечора, вона виїхала з м. Львова додому в смт. Кирнасівку. По дорозі, в потязі, ОСОБА_6 постійно їй телефонувала і про щось розповідала, при цього наполягала на необхідності

проведення обряду. В розмові з нею, вона повідомила, що проживає в смт. Кирнасівка, Тульчинського району, Вінницької області. Наступного дня, коли вона була вже вдома, до неї в черговий раз зателефонувала ОСОБА_6 і наполягала на проведенні обряду, при цьому повідомила, що вона перебуває в себе вдома, і почала їй розповідати про населений пункт в якому проживає вона, ОСОБА_4 , вказуючи, що це все вона бачить знаходячись в себе вдома. Почувши опис населеного пункту, вона повірила, в дар ясновидіння ОСОБА_6 , і тому погодилась на проведення обряду, будучи впевненою в тому, що слова останньої є правдою. По телефону, ОСОБА_6 , сказала їй про необхідність таємно від батьків взяти з дому всі грошові кошти та золоті вироби, скласти їх в сумку, і вийти з дому, щоб її ніхто не бачив. Тому, вона виконавши всі настанови ОСОБА_6 , зібрала гроші в сумі 28000 грн., 2000 доларів США та золоті вироби, в кількості 18 штук, вийшла на вулицю. Потім ОСОБА_6 , по телефону розповідала, що необхідно піти до церкви, обійти кругом неї, що вона і зробила, а потім піти на кладовище і кошти залишити в кущах, детально описавши місце. Коли, вона підійшла до кладовища, то дійсно побачила місце, яке їй по телефону описала ОСОБА_6 . Будучи впевненою в тому, що за нею ніхто не спостерігає, вона залишала сумку з коштами та ювелірними виробами в кущах, про які, їй повідомила ОСОБА_6 , а сама за її настановами пішла в інший кінець кладовища. Коли вона повернулась, через декілька хвилин, то сумки з коштами та дорогоцінностями вже не було. Тоді, вона зразу же зателефонувала до ОСОБА_6 , але телефон був вимкнений. Повернувшись додому, через деякий час вона розповіла все батькам, і вони подали заяву в міліцію. Згодом, слідчими було встановлено особу, з якою вона спілкувалась по телефону, і нею виявилась ОСОБА_6 , яка і зізналась у вчиненому злочині. Під час того, як її коштами заволоділи, вона не бачила, що це зробила саме ОСОБА_6 . Викрадені кошти та дорогоцінності, їй не повернуто. Вважає, що обвинувачена має понести покарання відповідно до закону.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 також підтверджується показами законного представника ОСОБА_5 неповнолітньої потерпілого ОСОБА_4 , який суду пояснив, що про обставини злочину, він довідався зі слів доньки, тому її покази повністю підтверджує. Крім того, ним заявлено цивільний позов, в інтересах неповнолітнього потерпілого. Позовні вимоги він підтримує в повному обсязі.

У відповідності до вимог ст. 349 КПК України, приймаючи до уваги позицію учасників судового розгляду, суд визначив обсяг дослідження доказів допитом обвинуваченого, потерпілого, законного представника та оголошенням характеризуючих особу обвинуваченого матеріалів справи.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази, судом враховано, що у сторін не виникло сумнівів щодо їх допустимості та достовірності.

Дослідивши зібрані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 в крадіжці, тобто таємному викраденні чужого майна, кваліфікуючою ознакою якого є завдання значної шкоди потерпілому, вчиненій повторно, в судовому засіданні доведена в повному обсязі, в зв`язку з чим її дії вірно кваліфіковано за ст. 185 ч.3 КК України.

Вказана правова кваліфікація в повній мірі узгоджується із позицією викладеною в Постанові № 10 Пленуму ВСУ України від 6.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», в п. 17 ч.5 якої зазначено, якщо обман або зловживання довірою були лише способом отримання доступу до майна, а саме вилучення майна відбувалося таємно чи відкрито, то склад шахрайства відсутній. Такі дії слід кваліфікувати відповідно як крадіжку, грабіж або розбій.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує суспільну небезпеку скоєного злочину, особу обвинуваченого, яка раніше притягувалась до кримінальної відповідальності за вчинення навмисних корисливих злочинів, яка також за місцем відбування покарання та проживання характеризується посередньо.

До обставин, що пом`якшують відповідальність обвинуваченого суд відносить каяття в скоєному злочині.

Обтяжуючих вину обставин судом не встановлено.

За таких обставин, з метою попередження нових злочинів, виправлення засудженого, з врахуванням вимог ст. 50 КК України, суд приходить до висновку про необхідність призначення

покарання ОСОБА_6 в межах санкції визначеної ст. 185 ч.3 КК України у виді позбавлення волі, яке остання повинна відбувати. В свою чергу призначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання судом також враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинила інкримінований їй злочин до постановлення вироку Ковельським міськрайонним судом від 7.09.2015, яким останню засуджено за вчинення злочину передбаченого ст. 190 ч.3 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, тому остаточне покарання їй необхідно призначити за сукупністю злочинів, на підставі ст. 70 ч.4 КК України, шляхом часткового зарахування покарання за попереднім вироком, з врахуванням вимог ст. 72 цього Кодексу.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 необхідно рахувати з часу встановленого попереднім вироком Ковельським міськрайонним судом від 07.09.2015, зарахувавши строк перебування під вартою та строк відбування покарання в строк відбуття остаточного покарання.

Відповідно до вимог ст. 72 ч.5 п «ґ» КК України, ОСОБА_6 підлягає зарахуванню строк її перебування в установі попереднього ув`язнення (Вінницької УВП № 1) при розгляді даного кримінального провадження з 5.12.2016 до набрання вироком законної сили, з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стосовно запобіжного заходу, враховуючи, що обвинувачена ОСОБА_6 відбуває покарання у виді позбавлення волі, суд вважає, що до вступу вироку в законну силу підстав для обрання запобіжного заходу не має.

Вирішуючи цивільний позов, заявлений законним представником потерпілого, з врахуванням положень ст. 1166 ЦК України, враховуючи також визнання позову обвинуваченим, суд прийшов до висновку, що він підлягає задоволенню в повному обсязі. Так, стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь законного представника потерпілого ОСОБА_5 підлягає завдана матеріальна шкода в сумі 73483 (сімдесят три тисячі чотириста вісімдесят три) гривні 70 (сімдесят) копійок, а також на користь держави судові витрати зі сплати судового збору в сумі 734,84 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 50, 70 ч.4, 185 ч.3 КК України, ст. 369-374, 377 КПК України, ст. 1166 ЦК України, суд

З А С У Д И В:
ОСОБА_6 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 185 ч.3 КК України і призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

Відповідно до вимог ст. ст. 70 ч.4, 72 КК України, з врахуванням вироку Ковельського міськрайонного суду від 7.09.2015, остаточне покарання ОСОБА_6 призначити за сукупністю злочинів, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з часу встановленого попереднім вироком Ковельським міськрайонним судом від 07.09.2015, зарахувавши строк перебування під вартою та строк відбуття покарання за попереднім вироком в строк відбування остаточного покарання.

Відповідно до вимог ст. 72 ч.5 п «ґ» КК України, зарахувати ОСОБА_6 строк перебування в установі попереднього ув`язнення (Вінницької УВП № 1) при розгляді даного кримінального провадження з 5.12.2016 до набрання вироком законної сили, з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Цивільний позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 , АДРЕСА_2 , за завдану кримінальним правопорушенням матеріальну

шкоду, кошти в сумі 73483 (сімдесят три тисячі чотириста вісімдесят три) гривні 70 (сімдесят) копійок, а також на користь держави судові витрати зі сплати судового збору в сумі 734,84 грн.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Тульчинський районний суд протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити сторонам.

Суддя::