Ухвала іменем україни 21 червня 2017 року м. Київ Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоОСОБА_1 , суддів: при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з участю прокурора ОСОБА_5 ,
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 16 квітня 2015 року щодо нього.

Вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 16 лютого 2015 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше не судимого,

визнано винним та засуджено за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_6 , звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.
Питання про долю речових доказів вирішено у порядку із ст.100 КПК України.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 16 квітня 2015 рокувирок Іллічівського міського суду Одеської області від 16 лютого 2015 року щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

Як визнав встановленим суд, о 13 год 50 хв 22 жовтня 2013 року, ОСОБА_6 , керуючи автобусом пасажирським ВАЗ-А079.14, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Данченко з м. Іллічівську Одеської області на зелений сигнал світлофору та у напрямку зеленої стрілки вправо, ввімкненої в додатковій секції, і повертаючи на вул. Перемоги в м. Іллічівську Одеської області, в порушенні п.16.2 Правил дорожнього руху України (затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306), в якому вказано, що на регульованих та нерегульованих перехрестях водій, повертаючи наліво або направо, повинен надати дорогу пішоходам, що переходять проїзну частину, на яку він повертає, не надав дорогу пішоходу ОСОБА_7 , яка переходила дорогу по пішохідному переходу на зелений сигнал світлофору в результаті чого ОСОБА_6 своїми необережними діями, а саме злочинною самовпевненістю, тобто передбачаючи можливість настання загально небезпечних наслідків, але легковажно розраховуючи на їх запобігання, що виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху, скоїв наїзд на потерпілу ОСОБА_7 , спричинивши останній тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування наведеного вказує, що суд апеляційної інстанції в порушення норм ч.2 ст.404КПК України, повторно не дослідив обставини, встановлені під час кримінального провадження, хоча апелянт у своїй скарзі посилався на те, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, чим порушено вимоги ст.419 КПК України.
Крім того, суд апеляційної інстанції при винесені рішення не надав належну правову оцінку показанням свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_9 та розбіжностям, які вбачаються із висновків авто-технічних експертиз події ДТП №302/2-2013 від 04 грудня 2013 року та № 302/3-2013 від 24 березня 2014 року.

В запереченнях на касаційну скаргу потерпіла ОСОБА_7 просить касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а судові рішення без зміни.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечив проти касаційної скарги, перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі, запереченнях на касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Про день та час розгляду кримінального провадження у порядку касаційної процедури учасників цього провадження, зокрема з боку сторони захисту, було поінформовано, при цьому вони не повідомили Вищому спеціалізованому суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про своє бажання взяти участь у касаційному розгляді. Крім того, відповідно до вимог ч.4 ст.434 КПК України участь засудженого в розгляді провадження судом касаційної інстанції при перевірці судових рішень, зазначених у ст. 424 цього Кодексу, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність засудженого, його захисника під час розгляду провадження судом касаційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом».

Відповідно до ст.438 КПК України предметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст.438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч.1 ст.412КПК України).
У відповідності з вимогами ч.2 ст.433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

У відповідності із ст.419 КПК України в ухвалі суду апеляційної інстанції, якою апеляційну скаргу залишено без задоволення, мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою і положення закону, якими керувався суд.

Як вбачається з ухвали суду апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги захисника засудженого не були дотримані вказані вимоги кримінального процесуального закону, оскільки не дано належну оцінку викладеним доводам апеляційної скарги захисника засудженого.

Зокрема, захисник вказував на те, що судом апеляційної інстанції при винесені рішення не надано належної правової оцінки показанням свідків та розбіжностям, які вбачаються із висновків авто-технічних експертиз події дорожньо-транспортної пригоди.

Разом з тим, в порушення вимог ст.419 КПК України відповіді на ці доводи в ухвалі апеляційним судом не дано та не наведено мотивів для залишення апеляційної скарги захисника без задоволення.

Наведені обставини свідчать про грубе порушення вимог ст.412 КПК України, у зв`язку із чим ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню та призначенню нового розгляду у суді апеляційної інстанції, у ході якого слід усунути вказані недоліки, перевірити доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника засудженого, та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст.94 цього Кодексу, в залежності від встановленого прийняти законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами ст.419 КПК України.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 433, 434, 436-438 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 16 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

судді:

_________________ ______________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3