Справа № 172/449/17
Провадження № 1-кп/172/91/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2017 року Васильківський районий суд Дніпропетровскої області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

адвоката-захисника - ОСОБА_5

потерпілої- ОСОБА_6

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в селищі Васильківка обвинувальний акт та угоду про примирення у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР №0000241 від 24.04.2017 року щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Богданівка, Павлоградського району, Дніпропетровської області, громадянки України, не працюючої, без освіти, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої,
- 19.07.2005 року Васильківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ст. 304, 76 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнена з випробовувальним терміном 1 рік 6 місяців;
- 25.01.2006 року Васильківським районним судом Дніпропетровської області за ч. З ст. 186, 71 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі;
- 26.04.2011 року Васильківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2, 3 ст. 185, ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі;
- 02.03.2015 року звільнена умовно-достроково з невідбутим сроком 1 рік 1 місяць 1 день, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
Обвинувачена ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово судимою за скоєння корисливих злочинів, останній раз 26.04.2011 року за ч. 2, 3 ст. 185, ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України Васильківським районним судом, до 5 років позбавлення волі напідставі ст. 81 КК України 02.03.2015 року звільнена умовно-достроково: невідбутим строком 1 рік 1 місяць 1 день, належних висновків для себе не зробила на шлях виправлення не стала та в період не знятої та не погашене: судимості, знову скоїла корисливий злочин.
20.04.2017 року близько 10:30 годин ОСОБА_4 проходячи повз домоволодіння АДРЕСА_2 вирішила зайти до вказаного будинку, щоб попросити поїсти. На той час за вказаною адресою вдома перебували ОСОБА_7 разом зі своєю правнучкою ОСОБА_8 . Побачивши, що вдома більше нікого немає у ОСОБА_4 раптово виник умисел на заволодіння чужим майном та ввійшовши в довір господарки ОСОБА_7 взяла чашку з водою та ходячи по будинку нібито знімала порчу з їх будинку. В цей час ОСОБА_4 на столі в прихожій кімнаті будинку побачила вироби із золота, а саме ланцюжок та хрестик, які належать ОСОБА_6 , і вирішила, що викраде саме їх. Так, ОСОБА_4 , реалізуючи свій протиправний намір направлений на таємне викрадення чужого майна та обертання його на свою користь, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 знаходяться в іншій стороні кімнати, достовірно усвідомлюючи, що її дй носять злочинний характер, діючи умисно з корисливою метою, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючії його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, повторно викрала бувший у використанні ланцюжок із золота 585 проби вагою 1,43 гг довжиною 42 см, невстановленого плетіння, вартістю в якості брухту 903,7 грн та бувшу у використанні підвіску у вигляді хрестика із золота 585 проби, вагою 1,12 гр, довжиною 2 см, шириною 1,3 см вартістю в якості брухту 707,3: грн, відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 58/04 від 25.04.2017 року. Після вчинення крадіжки ОСОБА_4 залишила територій вказаного домоволодіння та викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинила потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 1610,51 грн.
Даючи юридичну оцінку діям обвинуваченої, суд вважає, що вони кваліфіковані правильно за ч.2 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

24 квітня 2017 року між потерпілою ОСОБА_6 і обвинуваченою ОСОБА_4 була укладена угода про примирення у відповідності до вимог ст.471 КПК України.

Згідно даної угоди обвинувачена ОСОБА_4 та потерпіла ОСОБА_6 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_4 за ч.2 ст.185 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке має понести обвинувачена ОСОБА_4 у вигляді позбавлення волі на один рік, на підставі ст. 75 КК УКраїни від відбування покарання звільнити з іспитовим строком один рік.

Допитана в суді обвинувачена ОСОБА_4 визнала себе винною, просить суд затвердити укладену угоду про примирення.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні просила суд затвердити укладену угоду про примирення.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення між обвинуваченою ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_6 , суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.468 ч.1 п.1 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим.

Згідно ст.469 ч.3 КПК України угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

В судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України - як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості. Обвинувачена свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, визнає повністю.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена ОСОБА_4 цілком розуміє права, визначені ст.474 ч.5 п.1 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст.473 ч.1 п.1 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом та наполягає на затвердженні угоди про примирення.

Потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що їй зрозумілі наслідки затвердження угоди про примирення, передбачені ст.473 ч.1 п.2 КПК України та просить затвердити зазначену угоду.

Суд переконався, що укладення угод сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Умови угоди про примирення не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, міра покарання, узгоджена обвинуваченим та потерпілим, визначена в межах санкції ч. 2 ст.185 КК України, а тому не суперечить інтересам суспільства. Підстав для відмови в затвердженні угоди про примирення, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, не встановлено.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про примирення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 369, 371-374, 475 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про примирення, укладену: 24 квітня 2017 року між обвинуваченою ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_6 у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за №0000241 від 24.04.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.2 ст.185 КК України.

Визнати ОСОБА_4 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України і призначити їй покарання у вигляді позбавлення волі строком на один рік.

В порядку ст.75 КК України ОСОБА_4 , від призначеного покарання звільнити з іспитовим строком 1 (один) рік.

В силу ст.76 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зобов"язати в період іспитового строку не виїзджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти в уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з"являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений виключно з підстав передбачених ч.3 ст. 394 КПК України до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Васильківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку засудженому та прокурору вручається негайно.

Суддя ОСОБА_1