Справа № 396/2059/16-к
Провадження № 1-кп/396/61/17
УХВАЛА
17.02.2017 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області
у складі: головуючого ОСОБА_1
з участю: секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
Обвинувальний акт з додатками відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України надійшов до Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області 30.01.2017 року.
По вказаному кримінальному провадженню було призначено підготовче судове засідання і викликані учасники судового провадження, відомості про яких містились в обвинувальному акті.
Представники потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими своєчасно та належним чином про час і місце проведення судового засідання, а тому суд, за згодою усіх учасників судового провадження, ухвалив про проведення підготовчого судового засідання у їх відсутності.
Прокурор заявив клопотання про призначення судового розгляду на підставі поданого обвинувального акту у відкритому судовому засіданні.
Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 підтримали клопотання прокурора про призначення судового розгляду на підставі поданого обвинувального акту, заперечили проти повернення обвинувального акту.
В ході підготовчого судового засідання захисник ОСОБА_4 заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам ст.291 КПК України. Мотивуючи клопотання, вказав на суперечливість та незрозумілість викладу фактичних обставин висунутого обвинувачення, посилаючись на те, що в обвинувальному акті вказано, що ОСОБА_5 проник до складського приміщення, в якому зберігалась соя, належна потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , проте не розписано, кому з них та в якому розмірі належала вказана соя, в наступному абзаці вказано про крадіжку близько 33 тон сої, але не зазначено, кому належала викрадена соя, в наступному абзаці зазначено, що ОСОБА_5 із невстановленими особами з місця злочину зникли, внаслідок чого спричинили потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 майнову шкоду на суму 128 143,125 грн. кожному. Вважає вказане формулювання обвинувачення неконкретним.
Подібні зауваження захисник ОСОБА_4 висловив й до висунутого ОСОБА_5 обвинувачення по епізоду здійснення крадіжки сої у потерпілого ОСОБА_8 .
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника.
Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.
Відповідно до вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт, зокрема, повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення із посиланням на положення статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Вимогами ст.91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні, крім іншого, підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, а також вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Разом з цим, виходячи з аналізу ст.ст. 277,291 КПК України, обвинувачення має бути логічним та коректним, виходячи з об`єктивно встановлених обставин кримінального правопорушення, і у ході співставлення яких з ознаками кваліфікації слідчому належить керуватись кримінальним законом, який характеризує об`єктивну сторону конкретного кримінального правопорушення, а не власними догадками та припущеннями.
Органом досудового розслідування вказані вимоги закону не виконані.
Як вбачається із змісту обвинувального акту, ОСОБА_5 було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у сховище, вчинену у великих розмірах, таємного викрадення чужого майна (крадіжці), за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у сховище, вчинену у великих розмірах, вчиненому повторно (а.п.4).
Далі в обвинувальному акті викладається зміст повідомленої підозри, в якій описуються обставини цієї підозри (а.п.5), й лише після викладу обставин підозри (а.п.6) зазначається, що «на підставі вище викладеного, громадянин ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у сховище, вчинену у великих розмірах, таємного викрадення чужого майна (крадіжці), за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у сховище, вчинену у великих розмірах, вчиненому повторно, тобто у кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.4 ст.185 КК України.
Отже, опис самого обвинувачення займає лише один абзац, в якому взагалі відсутній виклад фактичних обставин інкримінованих йому правопорушень.
Таким чином, формулювання обвинувачення, як такого, в обвинувальному акті немає, а міститься лише виклад повідомленої підозри, що являється істотним недоліком, оскільки зумовлює неконкретність обвинувального акту. Призначення до розгляду обвинувального акту у цьому вигляді означатиме порушення процесуальних прав обвинуваченого на захист, оскільки як ОСОБА_5 , так і суду фактично невідомо, в чому ж саме він обвинувачується.
Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій особи унеможливлює якісний і повний її захист і, як наслідок, має бути беззаперечною підставою для скасування у майбутньому будь-якого вироку.
Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 26.06.2008 р., ухваленому у справі «Ващенко проти України», зазначено: «Обвинувачення для цілей п.1 ст.6 конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)».
У рішенні від 25.07.2000 р., ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п.«b» ч.3 ст.6 конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».
У рішенні від 09.10.2008 р., прийнятому у справі «Абрамян проти Росії», вказано: «Деталі скоєння злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він офіційно вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».
В цьому ж рішенні ЄСПЛ нагадав, що положення пп.«а» п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, правової кваліфікації, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Також суд частково погоджується із зауваженнями захисника про суперечливість викладу фактичних обставин самої підозри із наступних підстав.
Зазначаючи в обвинувальному акті обставини викрадення ОСОБА_5 зерна сої із складського приміщення в АДРЕСА_3 , слідчий не вказує, кому із потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та в якому розмірі належали вказані зерна сої.
Про розмір належному кожному із них сої можна лише здогадуватися на підставі припущень, виходячи із змісту наступних абзаців, в яких вказано, що було викрадено 33 тон зерна сої (знову ж таки без вказівки на те, кому вона належала), загальною вартістю 256 286,25 грн., й що потерпілим була заподіяна однакова майнова шкода на суму 128 143,125 грн.
Проте, ні обвинувальний акт, ні вирок суду, не можуть ґрунтуватися на будь-яких здогадках чи припущеннях.
Аналогічні недоліки обвинувального акту маються і в епізоді щодо крадіжки у потерпілого ОСОБА_8 , а саме в першому абзаці обвинувачення зазначено, що ОСОБА_5 проник до складського приміщення в АДРЕСА_4 (без вказівки на номер), в якому зберігалась належна ОСОБА_8 соя (без зазначення кількості сої, яка там зберігалась). В наступному абзаці зазначено, що невстановлені слідством особи 03.05.2015 року прибули до вказаного складського приміщення (при цьому, навіть, не згадується, що серед цих осіб був також ОСОБА_5 ) та завантажили в автомобіль зерно сої в кількості 23 тони 40 кг (при цьому не зазначено, що відбулась саме крадіжка сої, а лише її завантаження й в подальшому здача на переробку гр. ОСОБА_11 ). В наступному абзаці вказано, що виручені кошти за продаж сої ОСОБА_12 отримав та витратив на власний розсуд, чим завдав потерпілому шкоду на вище вказану суму 152 250 грн.
В даному епізоді, також маються суперечливості та припущення, крім цього відсутній логічний зв`язок між описаними обставинами та діями ОСОБА_5 , й незрозуміло, яким чином останній причетний до вказаних подій. Також незрозуміло, чи взагалі відбулось в даному випадку викрадення чужого майна чи мало місце лише його завантаження та здача на переробку, тобто не описана належним чином об`єктивна сторона інкримінованого кримінального праворушення.
Згідно з чинним кримінальним процесуальним законом, обвинувачений має право знати у чому він обвинувачується, а обвинувальний акт повинен бути конкретним за своїм змістом. Неконкректність такого обвинувачення порушує право особи на захист, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
На підставі встановленого, суд прийшов до висновку, що, обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих злочинів за ч.4 ст.185 КК України, прокурором у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, не висунуто.
Такі недоліки є істотними, оскільки вказують на те, що органом досудового розслідування всупереч вимогам ч.1 ст.91 КПК України не встановлені всі обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні.
Наведені порушення вимог КПК України не дають суду підстав для призначення судового розгляду у даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим вказаний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення вказаних недоліків.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 291,314 КПК України,
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Кіровоградської області протягом семи днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Новоукраїнський районний суд.

Головуючий: ОСОБА_1