Справа №295/6465/17

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.06.2017 року м. Житомир
Слідчий ОСОБА_4 звернувся із указаним клопотанням в якому просить застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 30 діб, починаючи з моменту його фактичного затримання, в обґрунтування якого зазначив про те, що 31.05.2017, близько 11 години 30 хвилин, ОСОБА_6 перебуваючи поблизу будинку №10, що розташований за адресою: м. Житомир вул. Клосовського, помітив раніше йому незнайомого йому неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який виходив із магазину «Манго» разом з товаришем.
В цей момент у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на повторне, відкрите викрадення чужого майна із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_8 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, керуючись корисливим мотивом , ОСОБА_6 дочекавшись поки ОСОБА_8 залишиться один та повернеться до нього спиною, підійшов ззаду до потерпілого та правою рукою, зігнутою в ліктьовому суглобі, обхопив шию потерпілого, затягнув його за приміщення магазину та почав душити, при цьому лівою рукою з лівої кишені шортів ОСОБА_8 , не припиняючи удушення, в пошуках матеріальних цінностей дістав мобільний телефон марки «Meizu»моделі «М3 Note» в корпусі сірого кольору ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 вартістю близько 3000 гривень 00 копійок та утримуючи його при собі, місце вчинення злочину покинув. А викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у повторному відкритому викраденні чужого майна (грабіж), із застосуванням насильства що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, ОСОБА_6 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.
Повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186, України ОСОБА_6 складено 31.05.2017 та вручено 01.06.2017 року.
Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_6 із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визнаних ст. 2 КПК України.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинити інші кримінальні правопорушення, переховуватися від органів досудового розслідування, впливати на потерпілих і свідків.
Вказані ризики підтверджуються тим, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабіж) поєднаному із насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я свідка, вчиненому повторно.
Беручи до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_6 раніше був засуджений за вчинення ряду тяжких корисливих злочинів, таких як розбій, вчинений групою осіб та грабежі, на шлях виправлення не став, для себе належних висновків не зробив, в повній мірі розуміє відповідно до свого віку наслідки вчиненого, однак в категоричній формі нівелює закон та правопорядок та вкотре вчинив корисливе кримінальне правопорушення, за який законом передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років, тим самим продовжуючи свою злочинну діяльність.
Ризики полягають в тому, що під час досудового розслідування або судового розгляду ОСОБА_6 схильний до вчинення нових кримінальних правопорушень, перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування, впливати на потерпілих і свідків.
В судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали клопотання, просили його задовольнити.
Підозрюваний заперечував проти задоволення клопотання, просив застосувати домашній арешт, зобов`язався неухильно дотримуватися покладених на нього обов`язків та не вчиняти кримінальні правопорушення вподальшому.
Законний представник неповнолітнього підозрюваного, його матір ОСОБА_5 в судовому засіданні просила не застосовувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обрати більш м`який запобіжний захід, зокрема, домашній арешт, вказала, що її син стає на шлях виправлення, він починає задумуватися над своєю поведінкою, в нього м`який характер, а тому на нього впливають його друзі, однак вона зобов`язується забезпечити належний вплив на свого сина.
Захисник заперечувала проти обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просила застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід, зокрема, домашній арешт, просила надати можливість для підозрюваного стати на шлях виправлення, вказала, що підозрюваний має намір лікуватися.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання та копії долучених до нього матеріалів, якими слідчий і прокурор обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Згідно зі змістом ст.ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.
Слідчий, з думкою якого погодилась прокурор вважають, що до неповнолітнього ОСОБА_6 слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки в нього є непогашена судимість, на шлях виправлення підозрюваний не став та вчинив повторно кримінальне правопорушення із застосування насильства, вважаються, що є ризики передбаченні ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Наведені у клопотанні доводи та долучені документи свідчать про обґрунтованість пред`явленої до ОСОБА_6 підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Наявність обґрунтованої підозри доведена в судовому засіданні прокурором та слідчим, підтверджується вагомими доказами, рядом зібраних доказів, які оформлених протоколами процесуальних дій, зокрема допитів свідків, потерпілого, місця події, що є достатнім на даному етапі досудового розслідування для застосування запобіжного заходу.
Відповідно до приписів ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно ч. 1, 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
За змістом ст.177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, у тому числі запобігання спробам переховуватися від органів досудового слідства або суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Відповідно до ст. 492 ЦПК України за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, до неповнолітнього з урахуванням його вікових та психологічних особливостей, роду занять може бути застосовано один із запобіжних заходів, передбачених цим Кодексом.
Затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.
Під час вирішення клопотання слідчий суддя враховує, що особа набуває повної кримінально-процесуальної дієздатності лише з досягненням повноліття, незалежно від акту емансипації, вступу особи у шлюб чи народження нею дитини, крім того, враховуючи закріплений законом особливий підхід до неповнолітніх правопорушників зумовлює застосування інших, відмінних від тих, які застосовуються до дорослих, форм реалізації кримінальної відповідальності.
З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини справи слідчий суддя вважає, що під час розгляду клопотання прокурором разом із слідчим було доведено наявність ризику, який дає достатні підстави слідчому судді припустити, що підозрюваний ОСОБА_6 , зокрема, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, крім того беручи до уваги те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, враховуючи, що він перебуваючи на іспитовому терміні підозрюється у вчиненні іншого кримінального правопорушення, враховуючи його вік, а саме що підозрюваний неповнолітній, та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність у підозрюваного постійного місця проживання, позицію самого ОСОБА_6 стосовно обрання відносно нього запобіжного заходу, його законного представника ОСОБА_5 , яка зобов`язалася належним чином виконувати свої батьківські обов`язки щодо свого неповнолітнього сина, а також враховуючи, що тримання під вартою має застосовуватись до неповнолітнього лише у виняткових випадках як крайня міра, з визначенням якомога коротших термінів такого тримання, слідчий суддя вважає за доцільне частково задовольнити клопотання та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 32, 131, 132, 176-179, 181, 492 КПК України,
Клопотання задовольнити частково.
Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою проживання, а саме: АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 ), строком до 14.07.2017 року.
Заборонити підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати місце постійного проживання квартиру АДРЕСА_1 , цілодобово, протягом строку тримання під домашнім арештом без застосування електронних засобів контролю.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 такі обов`язки:
-прибувати за кожною вимогою до суду, органу досудового розслідування та прокуратури;
-прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю, а саме за викликом;
-не відлучатися із місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду.
Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту направити для виконання до Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Житомирської області протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особами, що не були присутні в судовому засіданні з моменту отримання копії ухвали.
Слідчий суддя