Апеляційний суд Житомирської області
Ухвала

Іменем України

№11-148/11

22 лютого 2011 року. Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Шеніна П.О.

суддів: Мельничук Н.М., Завязуна С.М.

з участю прокурора Сидоренка О.П.

засудженої ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальну справу за апеляцією засудженої ОСОБА_1 на вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 30.12. 2010 року.

Цим вироком ОСОБА_2, 15.09.1987 р.

народження , мешканець с. Городківка

Андрушівського р-ну по вул. Садова, 33, несудимий, непрацюючий, інвалід 3-ої групи, неодружений, не має на утриманні малолітніх дітей

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкає там же, неодружена, не працює, на утриманні має трьох неповнолітніх дітей, несудима, -

були засуджені за ч.2 ст. 121 КК України на 7 років позбавлення волі кожний.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_2 - залишено, а ОСОБА_1 обрано із залу суду тримання під вартою.

Строк відбування покарання обрахований ОСОБА_2 з 11.07.2010 року, а ОСОБА_1 - з моменту затримання.

Відповідним, вказаним у вироку чином, вирішені доля речових доказів.

За матеріалами справи, 07.04.2007 року біля 15 години засуджені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 /його мати/ за місцем свого мешкання в ІНФОРМАЦІЯ_2, під час спільного розпивання спиртних напоїв разом із присутнім ОСОБА_3, на ґрунті особистих неприязних відносин вчинили бійку. Під час її ОСОБА_2 наніс численні удари кулаком в обличчя потерпілого, а ОСОБА_1 - не менш 3-х ударів деревяним поліном в праву передню поверхню його голови. Потерпілому були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток носу, численні крововиливи та садна на обличчі і тілі, закритої черепно-мозкової травми /а саме забійної рани тімяної ділянки справа, крововиливів у мякі тканини голови справа, субарахноїдального крововиливу у правій півкулі головного мозку з переходом на мозочок, забій головного мозку/, які були небезпечними для життя. В разі надання своєчасної медичної допомоги можна було б запобігти смерті ОСОБА_3, яка і фактично настала за матеріалам і справи.

На цей вирок від засудженої ОСОБА_1 надійшла апеляція з проханням помякшити їй покарання, яке суд, на її думку, призначив надто суворе, без врахуванням її каяття у заподіяному, наявності двох неповнолітніх дітей. Зазначає, що як мати під час сварки захищала її сина від потерпілого, а конфлікт намагалась припинити. Також вона не мала умислу на заподіяння ОСОБА_3, з яким була в товариських стосунках, таких ушкоджень, від яких той помер. Заперечує, що була в нетверезому стані під час подій по справі.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, засуджену ОСОБА_1, яка апеляцію підтримала, думку прокурора про законність і обґрунтованість вироку суду 1-ої інстанції, перевіривши матеріали справи, дійшла висновку про необхідність залишення апеляції засудженої без задоволення з наступних мотивів.

Твердження в апеляції засудженої ОСОБА_1 про те, що суд неправильно вказав про її нетверезий стан під час подій по справі, з посилкою при цьому на свідка ОСОБА_4, а також не врахував її каяття у заподіяному, не відповідають обставинам справи і не ґрунтується на доказах, досліджених судом 1-ої інстанції. Так, свідок ОСОБА_4 в суді у 2008 році показала, ще не звернула уваги на стан засудженої, в якому та приходила до неї додому в oбід 07.04.2004 року /а.с. 176/. Однак допитана на досудовому слідстві відразу після подій, а саме 11.04.2007 року /а.с. 37/, свідок вказала, що засуджена у вказаний час була «випивкою».

Особисто ОСОБА_1 на досудовому слідстві в якості обвинуваченої визнавала факт вживання спиртного разом із сином і потерпілим в той день. /а.с.127-129/. Про аналогічне давав показання і Бесполуденко /а.с. 135/. В судовому засіданні перша також визнавала цей факт /а.с. 170, з в./.

На досудовому слідстві ОСОБА_1 вину в інкримінованому обвинуваченні визнала повністю /а.с. 127, 143/. В суді ж вона визнала її частково /а.с. 170, зв., також її виступ у судових дебатах - а.с. 363/. Тому суд обгрунтовано не встановив в її повединці помякшуючих покарання обставин, що і значив у вироку.

Версія засудженої про те, що вона нібито не бажала спричиняти шкоди потерпілому, з яким, за її твердженням, знаходилась в товариських стосунках і намагалась лише припинити сварку між ним та її сином, не відповідає обставинам справи та конкретним діям засудженої по застосуванню фізичної сили до ОСОБА_3. За показаннями іншого засудженого, ОСОБА_2, потерпілий під час сварки штовхнув його ногою у груди, у відповідь він наніс тому удар кулаком в обличчя. Такі показання засуджений давав протягом усього досудового і судового слідства. Після чого, за показами обох засуджених, ОСОБА_1 взяла деревяне поліно і нанесла ним удари по голові потерпілого. Таке застосування сили і конкретного предмету по голові людини не викликалось необхідністю. Для кваліфікації дій засуджений за будь-яким іншим кримінальним законом із меншою відповідальністю колегія суддів підстав не знайшла.

Покарання у вигляді позбавлення волі у мінімальних межах санкції ст. 121 ч.2 КК України обрано їй з дотриманням вимог ст. 65 КК України, з врахуванням усіх обставин справи, ступені тяжкості заподіяного і виниклих наслідків, даних про сімейний стан та особу ОСОБА_1, її відношення до заподіяного. Суд дав належну оцінку усім дослідженим доказам по справі, в тому числі її посередній характеристиці /а.с. 38/, даним про її конфлікти з мешканцями села і спілкування з особами, які зловживають спиртними напоями, проханню потерпілої ОСОБА_5 позбавити волі обох винних у злочині.

Для застосування до засудженої ст. ст. 69 і 75 КК України або суттєвого помякшення їй покарання з наведених мотивів колегія суддів підстав не вбачає.

Тому, керуючись ст. ст. 365 і 366 КПК України, колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію засудженої ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Андрушівського районного суду від 30.12.2010 року щодо неї без зміни.

Судді: