Справа №487/4773/14-к 07.02.2017
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
7 лютого 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 листопада 2016 року, відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, який проживає по АДРЕСА_1 зареєстрований по АДРЕСА_2 ,

- якою, відмовлено у задоволені заяви першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_7 про перегляд за нововияленими обставинами ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 29.09.2015р. про звільнення ОСОБА_6 від покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 вересня 2014 року, у зв`язку із закінченням строку випробування.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
засуджений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_9

встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.11.2016р. скасувати. Постановити свою ухвалу, якою ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 29.09.2015 р. скасувати. Ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволені подання Заводського районного відділу м. Миколаєва КВІ УДПтС України в Миколаївській області про звільнення ОСОБА_6 від покарання.

Короткий зміст ухвали.
Ухвалою суду відмовлено у задоволені заяви першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 вересня 2015 року про звільнення ОСОБА_6 від покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 вересня 2014 року, у зв`язку із закінченням строку випробування.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, зазначає, що вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27.10.2015р. ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.191 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з матеріальною відповідальністю. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. На підставі п.3,4 ст.76 КК України на ОСОБА_6 покладені певні обов`язки.

Зауважує, що цим вироком ОСОБА_6 визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення у період іспитового строку, визначеного вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.09.2014р., а саме у період липня-серпня 2015року.

Вказує, що вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27.10.2015р. переглядався судом апеляційної інстанції за апеляційною скаргою прокурора. Вироком апеляційного суду Миколаївської області апеляційну скаргу прокурора задоволено, в вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27.10.2015р.скасовано в частині призначення додаткового покарання та ухвалено в цій частині новий вирок.

Відтак, вважає, що факт скоєння ОСОБА_6 злочину у період іспитового строку, підтверджено судовим рішенням, яке набрало законної сили.

На думку апелянта, вказане дає підстави для звернення до суду із заявою про перегляд ухвали суду, якою ОСОБА_6 звільнено від покарання з підстав не вчинення ним у період іспитового строку злочину, унаслідок того, що суду невідомо було про таку обставину, як скоєння ОСОБА_6 злочину у період іспитового строку.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Відповідно до ухвали суду 18.08.2016 року перший заступник прокурора Миколаївської області ОСОБА_7 звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 вересня 2015 року відносно ОСОБА_6 , посилаючись на те, що на момент винесення зазначеної ухвали ОСОБА_6 вчинив новий злочин, передбачений ч. 3 ст. 191 КК України, що позбавляло суд права звільняти його від покарання по закінченню терміну випробування, встановленого вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 вересня 2014 року.
Відмовляючи в задоволені заяви прокурора, суд зазначив, що на момент розгляду справи 29 вересня 2015 року у Заводського районного суду м. Миколаєва не було підстав для відмови в задоволенні подання КВІ про звільнення ОСОБА_6 від призначеного покарання, тому суд вважає, що доводи прокурора про необхідність скасування ухвали про звільнення ОСОБА_6 від покарання з випробуванням і повторний розгляд подання КВІ поза межами випробувального строку є неспроможними, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку, що подана заява задоволенню не підлягає.
Суд першої інстанції прийшов до висновку , що притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 191 КК України не можна визнати нововиявленими обставинами для перегляду ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 вересня 2015 року в порядку глави 34 КПК України.
Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 вересня 2014 року ОСОБА_6 було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі на підставі ст..75 КК України ОСОБА_6 був звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ст..76 КК України.
Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 вересня 2015 року ОСОБА_6 було звільнено від покарання, призначеного вироком Заводського районного суду міста Миколаєва від 03 вересня 2014 року, у зв`язку із закінченням іспитового строку.
Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2015 року у зв`язку із вчиненням протягом липня-серпня 2015 року злочину, ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 191 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з матеріальною відповідальністю. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених пунктами 3, 4 ст. 76 КК України.
Вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 05 серпня 2016 року було скасовано вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2015 року в частині призначення додаткового показання. Призначено ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 191 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю, строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених пунктами 3, 4 ст. 76 КК України.
Посилаючись на вищезазначені обставини, 18 серпня 2016 року перший заступник прокурора Миколаївської області ОСОБА_7 звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 вересня 2015 року, якою ОСОБА_6 було звільнено від покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 вересня 2014 року, у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Відповідно до вимог ст. 459 КПК України, нововиявленими обставинами визнаються :

1)штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновків і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;

2)зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження;

3)скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;

4)визнання Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом;

5)інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

При цьому нововиявлені обставини, за змістом ст.459 КПК України це встановлені судовим розслідуванням або вироком суду, що набрав законної сили, і викладені у заяві учасників судового провадження юридичні факти, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмету доказування у кримінальному провадженні і спростовують їх через попередню невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку , ухвалі, як такі що не відповідають об`єктивній дійсності. Тобто із зазначеного слідує, що за нововиявленими обставинами можуть бути переглянуті судові рішення постановлені за результатами розгляду кримінального провадження.

Із змісту заяви прокурора про перегляд ухвали суду за нововияленими обставинами та апеляційної скарги прокурора вбачається, що законність вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 вересня 2014 року постановленого щодо ОСОБА_6 під сумнів не ставиться.
У заяві ставиться лише питання про перегляд ухвали суду про звільнення останнього від покарання за закінченням терміну випробування, яка постановлена судом в порядку виконання вироку, а тому вказана ухвала не є тим рішенням суду яке може бути переглянуто за нововиявленими обставинами.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, на момент винесення ухвали Заводським районним судом м. Миколаєва від 29 вересня 2015 року за змістом довідки №131-15092015/48003 від 15.09.2015 року ОСК УМВС України в Миколаївській області відомості щодо вчинення ОСОБА_6 нових злочинів були відсутні.
Ухвала Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 вересня 2015 року про звільнення ОСОБА_6 від покарання у зв`язку із закінченням строку випробування у апеляційному порядку не переглядалась.
Порядок вирішення судом питань, пов`язаних із виконанням вироку, в тому числі і про звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку, а також порядок оскарження рішень постановлених судом за наслідками розгляду таких питань, регулюється ст.ст. 537,539 КПК України.
За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку , що притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 191 КК України не можна визнати нововиявленими обставинами для перегляду ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 вересня 2015 року в порядку глави 34 КПК України.
Отже, постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_7 про перегляд ухвали суду за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції правильно обґрунтував своє рішення на підставі положень ч. 2 ст. 459 КПК України.

З огляду на наведене, апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, ухвала суду є законною і підстав для її скасування, як того просить апелянт, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 407, 409, 412, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 листопада 2016 року, якою відмовлено у задоволені заяви першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 вересня 2015 року про звільнення ОСОБА_6 від покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 вересня 2014 року, у зв`язку із закінченням строку випробування без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий
Судді