Справа № 368/368/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/644/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 06.06.2017

УХВАЛА
Іменем України
06 червня 2017 року м. Київ.
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6
представника колонії: ОСОБА_7
засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 25 квітня 2017 року, -

в с т а н о в и л а:
До Кагарлицького районного суду Київської області надійшло спільне подання Кагарлицької виправної колонії (№115) Київської області та спостережної комісії при Кагарлицькій райдержадміністрації Київської області про заміну невідбутої частини строку основного покарання більш м`яким покаранням засудженому ОСОБА_8 , яке мотивоване тим, що засуджений, відбуваючи покарання, до праці відноситься добре, завдану роботу виконує добросовісно, характеризується позитивно, чотири рази заохочувався керівництвом установи та мав одне дисциплінарне стягнення, яке знято в установленому законом порядку.

Під час розгляду подання в суді першої інстанції, засудженим ОСОБА_8 подано клопотання про застосування щодо нього ст. 82 КК України та заміну призначеного основного покарання на більш м`яке покарання у виді виправних робіт, а проти застосування щодо нього покарання у виді обмеження волі - заперечував.

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 25.04.2017 року у задоволенні подання начальника Кагарлицької виправної колонії № 115, погодженого з спостережною комісією при Кагарлицькій райдержадміністрації про заміну основного покарання більш м`яким щодо засудженого ОСОБА_8 та у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини основного покарання більш м`яким, а саме на виправні роботи відмовлено.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що відповідно до Постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Суд зазначив, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, внаслідок якого загинуло дві особи, за що був засуджений вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.12.2014 року за ч.3 ст. 286 КК України до 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, який ухвалою Апеляційного суду Київської області залишений без змін. За час відбування покарання засуджений відшкодував потерпілим малу частку від стягнутої суми, згідно довідки про заохочення та дисциплінарні стягнення мав 4 заохочення та 1 дисциплінарне стягнення.

При цьому, враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що заміна основного покарання засудженому ОСОБА_8 у вигляді позбавлення волі на виправні роботи призведе до порушення принципу невідворотності покарання, оскільки невідбута частина покарання у виді позбавлення волі становить 4 роки 176 днів, в зв`язку з чим відмовив у задоволенні клопотання засудженого.

Також, на думку суду задоволенню не підлягає і клопотання начальника Кагарлицького виправної колонії № 115 погоджене з спостережною комісією про заміну основного покарання більш мяким щодо засудженого ОСОБА_8 , оскільки робити висновок про те, що засуджений став на шлях виправлення, передчасно.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 зазначає, що ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою та підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду. На думку апелянта, приймаючи рішення про відмову заміни невідбутої частини покарання на більш м`яке суд взяв до уваги лише те, що внаслідок вчиненого ним злочину загинуло дві особи, однак при цьому не врахував, що кримінальне правопорушення ним вчинено внаслідок нещасного випадку, з необережності та у тверезому стані, у вчиненні якого він визнав свою вину. Посилання суду на те, що він відшкодував потерпілим малу частку від стягнутої суми, на його думку є недоречним, оскільки перебуваючи у місцях позбавлення волі, він не має об`єктивної можливості це зробити, але при цьому його дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, регулярно надсилає потерпілим грошові перекази. Крім цього, до бухгалтерії виправної колонії не надходили виконавчі листи від потерпілих про стягнення з нього призначених судом для відшкодування сум.

Також апелянт зазначає, що факт його правослухняної поведінки під час відбування покарання суд першої інстанції підтвердив, однак висновку про те, що він став на шлях виправлення не зробив, оскільки на його думку не повністю дослідив дані про його особу, а саме те, що за весь період відбування покарання він пропагує здоровий спосіб життя, не палить та приймає активну участь у фізкультурно-оздоровчих заходах, чим показує іншим засудженим позитивний приклад, крім цього, бере активну участь у суспільно-громадській діяльності колективу засуджених та повністю усвідомлює заподіяну ним трагедію.

На думку апелянта, суд не врахував того, що внаслідок відбуття покарання у вигляді виправних робіт він зможе найближчим часом відшкодувати завдані потерпілим збитки.

Враховуючи зазначене, засуджений просить ухвалу суду скасувати. Подання начальника Кагарлицької виправної колонії №115 погоджене з спостережною комісією задовольнити. Замінити йому не відбуту частину покарання у вигляді позбавлення волі на виправні роботи.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, думку засудженого, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив замінити йому не відбуту частину основного покарання у виді позбавлення волі на виправні роботи, представника колонії, який залишив вирішення даного питання на розсуд суду, прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим.

Згідно ст. 82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення та після фактичного відбуття засудженим не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», під час судового розгляду справ даної категорії, судам слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених та інше.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 засуджений вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.12.2014 року за ч.3 ст. 286 КК України до 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 04.03.2015 року вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.12.2014 року залишено без змін. Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 12.02.2016 року ОСОБА_8 зараховано строк попереднього ув`язнення з 26.12.2014 року по 04.03.2015 року у відповідності до ч.5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі обчислюється з 26.12.2014 року, кінець строку відбування покарання 18.10.2021 року. Третина строку покарання минула 18.02.2017 року.

Згідно характеристики, затвердженої начальником Кагарлицької виправної колонії 23.02.2017 року та довідки про заохочення та дисциплінарні стягнення від 23.02.2017 року, засуджений ОСОБА_8 за період перебування в колонії один раз допустив порушення вимог режиму відбування покарання за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Після проведеної з ним додаткової виховної роботи почав змінювати в кращу сторону своє ставлення до відбування покарання та розпорядку дня в установі. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктує. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує в чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Виконує законні вимоги персоналу установи виконання покарань. Виконує роботу з самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. Має чотири заохочення від керівника установи. Не знятих та не погашених стягнень не має.

Згідно висновку характеристики, засуджений ОСОБА_8 зарекомендував себе з позитивної сторони, став на шлях виправлення, тому до нього можливе застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, згідно ст. 82 КК України (а.с. 16-18).

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не лише виправлення засуджених та запобігання вчиненю ними та іншими особами нових злочинів, а й безпосередньо кару засудженого, а тому враховуючи наслідки, які настали від вчиненого ОСОБА_8 злочину, а саме загибель двох людей, колегія суддів вважає явно передчасним вирішення питання про заміну невідбутої засудженим частини покарання більш м`яким покаранням.

При цьому, всупереч доводам апеляційної скарги засудженого, колегія суддів вважає, що сам факт правослухняної поведінки під час відбування покарання не є безумовною передумовою заміни покарання у вигляді позбавлення волі на покарання у вигляді виправних робіт.

Що стосується в цілому позитивної характеристики засудженого ОСОБА_8 , то дотримання порядку і умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого.

Крім цього, колегія суддів бере до уваги ту обставину, що засуджений ОСОБА_8 наполягав на заміні невідбутої ним частини покарання у виді позбавлення волі лише на виправні роботи.

Як вбачається з матеріалів клопотання, строк невідбутого засудженим ОСОБА_8 основного покарання на час розгляду справи в апеляційному суді складає 4 роки 134 дні.

За змістом ст. 57 КК України покарання у виді виправних робіт встановлюється на строк від шести місяців до двох років.

Враховуючи характер вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення та наслідки, які настали, а також строк відбутого ним покарання та строк основного покарання, яке залишилося ним до відбуття, колегія суддів приходить до висновку, що заміна призначеного покарання більш м`яким покаранням, а саме виправними роботами є неспівмірним та призведе до порушення принципу невідворотності покарання.

Доводи апеляційної скарги засудженого про неврахування судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали того, що відбуваючи покарання у виді виправних робіт він зможе швидше відшкодувати потерпілим шкоду, спричинену внаслідок кримінального правопорушення, а також зможе перебувати разом зі своєю сім`єю, яка потребує його допомоги, не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, так як зазначені обставини не є, відповідно до вимог ст. 82 КК України, підставами для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку щодо відсутності підстав для задоволення подання начальника Кагарлицької виправної колонії №115 погодженого з спостережною комісією при Кагарлицькій райдержадміністрації про заміну ОСОБА_8 основного покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке та клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну призначеного йому основного покарання на виправні роботи.

Суд першої інстанції під час розгляду подання начальника Кагарлицької виправної колонії №115 і клопотання ОСОБА_8 повністю дотримався вимог кримінального закону та розділу 8 КПК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що постановлена судом ухвала відносно засудженого ОСОБА_8 є законою, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для її скасування та задоволення поданої апеляційної скарги не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 537 КПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:
Ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 25 квітня 2017 року, постановлену відносно засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без зміни.

СУДДІ /підпис/ ОСОБА_2
/підпис/ ОСОБА_3
/підпис/ ОСОБА_4