Справа № 129/1824/15-к
Провадження №11-кп/772/277/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 березня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
Головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
зі секретарем ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000364 від 09.05.2015 року за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 23.12.2015 року по обвинуваченню:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки і жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з середньою освітою, непрацюючої, неодруженої, раніше судимої:
- 25.05.1994 року Ленінським районним судом м. Вінниці за ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 143, ст. 42, 46-1 КК України (в ред.1960 р.) до 2 років позбавлення волі, з відстрочкою виконання вироку на 2 роки;
- 17.12.1997 року Тиврівським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 140, 43 КК України (в ред.1960 р.) до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 19.03.1998 року Вінницьким райсудом Вінницької області за ч. 2 ст. 140, ст. 42 ч. 3 КК України (в ред.1960 р.)до 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільнена 06.09.2002 року умовно - достроково на 6 місяців 17 днів;
- 07.07.2004 року Вінницьким районним судом за ст. 185 ч. 2 КК України до 1 року та 8 місяців, звільнена за постановою Тернопільського районного суду умовно - достроково із невідбутим строком покарання 5 місяців 29 днів;
- 30.04.2009 року Гайсинським районним судом за ст. 185 ч. 2 , ст.357 ч.3 КК України до 2 років та 8 місяців позбавлення волі ,
- 14.11.2012 року Вінницьким районним судом за ст. 185 ч. 2 ст.75 КК України до 4 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання із іспитовим строком на два роки,-
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -
за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_8

В с т а н о в и в :
Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу на вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 23.12.2015 року, просив вирок суду змінити та призначити ОСОБА_7 покарання непов`язане із позбавлення волі.

Обвинувачена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, просила змінити вирок суду першої інстанції, виключити п.6 ч.1 ст.67 КК України, пом`якшити призначену судом міру покарання .

Вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 23.12.2015 року визнано винною ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України та призначено покарання у вигляді 3-х років 6-ти місяців позбавлення волі .
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави за проведення експертизи витрати в сумі 982 грн. 68 коп.
Вирішено долю речових доказів .
Згідно вироку ОСОБА_7 визнано винною та засуджено за вчинення наступного .

09.05.2015 року приблизно о 09.00 год. ОСОБА_7 повторно, з метою викрадення чужого майна, шляхом розбиття віконного скла проникла до належного ОСОБА_9 житлового будинку по АДРЕСА_2 , звідки таємно викрала гроші в сумі 2250 грн., заподіявши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вищезазначену суму .
Вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 мотивовано тим, що вирок суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм кримінального законодавства, є надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення, висновки суду , викладені у вироку є такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення, оскільки свідок ОСОБА_10 , який згідно протоколу впізнання від 23.06.2015 року впізнав ОСОБА_7 , у судовому засіданні 17.08.2015 року заявив, що він її не впізнав, призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченої, яка щиро розкаялась у вчиненому, вину визнала повністю, активно сприяла у розкритті злочину, частково відшкодувала шкоду , так як потерпіла не виявила бажання прийняти відшкодування в межах, визначених обвинувальним актом, а висунула додаткові вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди, обвинувачена в повному обсязі не змогла відшкодувати шкоду з незалежних від неї причин .

Неоспорюючи встановлені досудовим розслідуванням обставини скоєння нею, ОСОБА_7 інкримінованого їй кримінального правопорушення, обвинувачена мотивувала свої вимоги тим, що вирок першої інстанції підлягає зміні в частині застосування п.6 ч.1 ст.67 КК України, оскільки обтяжуюча обставина, яка передбачена даною статтею була застосована безпідставно, так як ні досудовим розслідуванням , ні судом не було встановлено , чи був відомий обвинуваченій вік потерпілої , що дійсно дане помешкання, звідки вчинено нею кримінальне правопорушення належить саме потерпілій ОСОБА_9 , що дає можливість пом`якшити покарання .

Заслухавши доповідача, міркування прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Твердження апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 щодо невідповідності висновків суду , викладеним у вироку фактичним обставинам кримінального провадження є необґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом першої інстанції проаналізовано доводи сторони захисту щодо недопустимості доказів, досліджено протокол впізнання від 29.06.2015 року , допитано свідка ОСОБА_10 та зроблено висновок щодо безпідставності цих доводів, які спростовуються показами особи, яка здійснювала впізнання наданими у судовому засіданні та змістом протоколу впізнання.

Виходячи із положень ст.65 КК України, роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику призначення судами кримінального покарання», від 24.10.2003 року №7, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання суворо додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Як убачається з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України у апеляційних скаргах не оспорюється.

Суд першої інстанції , призначаючи покарання ОСОБА_7 врахував суспільну небезпеку скоєного злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким, особу обвинуваченої, яка раніше судима, посередньо характеризується за місцем проживання , наявність обставин, що відповідно ст.66 КК України пом`якшують покарання, а саме щире каяття, часткове усунення шкоди, обставини, що відповідно ст. 67 КК України обтяжує покарання вчинення злочину щодо особи похилого віку.

На думку суду апеляційної інстанції , встановлені місцевим судом обставини не є обставинами , які істотно знижують ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення.
Враховуючи зазначене та особу ОСОБА_7 , яка раніше, будучи неодноразово судимою, вчинила умисний корисливий злочин проти власності, поєднаний з проникненням у житло, що свідчить про те, що остання на шлях виправлення не стала, апеляційний суд , оцінюючи особу ОСОБА_7 з точки зору можливості досягнення мети, визначеної ст.50 КК України, не вбачає підстав для призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі та застосування ст. 75 КК України.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 щодо відсутності обставини , що обтяжує покарання, передбаченої ч.6 ч.1 ст.67 КК України вчинення злочину, щодо особи похилого віку є безпідставними, оскільки під час судового розгляду ця обставина не оспорювалась.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції в дотримання вимог ст.65 КК України, роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику призначення судами кримінального покарання», від 24.10.2003 року №7 визначено ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.3 ст.185 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченої , попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно ч.5 ст.72 КК України слід зарахувати в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 09.05.2015 року з дня затримання по день набрання вироком законної сили, згідно ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 09.03.2016 року, тобто по 09.03.2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :
В задоволенні апеляційних скарг обвинуваченої ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 відмовити.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Немирівської місцевої прокуратури ОСОБА_11 закрити у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги.

Вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 23.12.2015 року щодо ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України залишити без змін.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 09 травня 2015 року по 09 березня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення .

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

Згідно з оригіналом:

Суддя: