Березівський районний суд Одеської області

23.02.2017
Справа № 504/1448/14-к

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року Березівський районний суд Одеської області у складі колегії: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
ВСТАНОВИВ
До Березівського районного суду Одеської області надійшов в порядку ст.34 КПК України з апеляційного суду Одеської області обвинувальний акт та додані до нього документи за звинуваченням за ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 та ч.3 ст.357 КК України ОСОБА_8 і за ч.1 ст.172 і ч.1 ст.175 КК України - ОСОБА_9 .
Заслухавши думки учасників кримінального провадження щодо можливості призначення судового розгляду та дослідивши обвинувальний акт з додатками до нього, суд на підставі п.3 ч.3 ст.314 КПК України вважає повернути прокурору цей обвинувальний акт за невідповідністю його вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України з наступних підстав.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України суд має право у підготовчому судовому засіданні прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Пунктом 5 ч.2 ст.291 та ч.1 ст.337 КПК України передбачено, що обвинувальний акт повинен містити в собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
При цьому слід звернути увагу, що обвинувачення, згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.
За змістом положень ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Проте,як убачається з матеріалів кримінального провадження, у зазначеному обвинувальному акті щодо обвинувачених взагалі не міститься формулювання висунутих ним обвинувачень, а лише зазначаються в ньому диспозиції норм Кримінального кодексу, які вказують на злочинну поведінку конкретного виду, та зазначаються лише статті закону України про кримінальну відповідальність без посилання на правову кваліфікацію цих кримінальних правопорушень, тобто на точне встановлення діянь, вчинених суб`єктами, конкретним складам злочинів, описаним у кримінальному законі
Суд дійшов висновку, що твердження сторін кримінального провадження у підготовчому судовому засіданні про відповідність обвинувального акту вимогам закону та можливість призначення даного кримінального провадження до судового розгляду є неспроможними та таким, що суперечить закону.
Статтею 7 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п.79). Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п.58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п.34).
Враховуючи наведене, суд не може розглядати як формулювання пред`явлених ОСОБА_8 і Степаненкові обвинувачень, викладених в обвинувальному акті слідчим та затверджених прокурором у виді кваліфікації правопорушень, оскільки це не узгоджується з вищезазначеними приписами законодавства, а також практикою Європейського суду з прав людини, й порушує право обвинуваченого захищати себе від конкретних обвинувачень, а також на справедливий судовий розгляд.
Приймаючи до уваги викладений у ст.9 КПК України принцип законності кримінального провадження, суд вважає, що недотримання будь-яких імперативних норм Кримінально-процесуального кодексу України щодо змісту обвинувального акту, є підставою для визнання такого акту таким, що не відповідає наведеним вимогам закону.
Підставою для повернення обвинувального акту, складеного відносно обвинувачених є не дотримання вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки висунуте їм «формулювання обвинувачень» у вигляді правової кваліфікації не містить обставин, які характеризують склад кримінальних правопорушень, та не вказує на спосіб його вчинення, ознаки спрямованості умислу, мотиву дій та мети, які є обов`язковими при описуванні інкримінованих їм злочинів.
В той же час, слід прийняти до уваги, що формулювання обвинувачення - це не просте відтворення диспозиції норми кримінального закону, а виклад її стосовно пред`явленого звинувачення з вказівкою, як це зазначається вище, часу, способу, мотиву й інших обставин, що утворюють склад злочину.
Отже, формулювання обвинувачення - це юридичне виведення, засноване на викладених в описовій частині обвинувального акту фактичних обставинах справи, змістом якого повинні бути правові ознаки злочину, викладені мовою диспозиції норми кримінального закону, що застосовується.
З огляду на наведене, суд не може розглядати як формулювання обвинувачення, зазначені прокурором в обвинувальному акті кваліфіковані ознаки діянь обвинувачених, оскільки це не узгоджується з вищезазначеними приписами національного й міжнародного законодавства.
За таких обставин суд дійшов висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 і ОСОБА_9 не відповідає вимогам КПК України, зокрема, ч.2 ст.291 КПК України, а тому він відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України підлягає поверненню прокурору.
Керуючись ст.ст.291,314,315,370-372,376 КПК України
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за звинуваченням за ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 та ч.3 ст.357 КК України ОСОБА_6 і за ч.1 ст.172 і ч.1 ст.175 КК України - ОСОБА_7 повернути прокурору Комінтернівської місьцевої прокуратури Одеської області для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі недоліків.
Ухвала в частині повернення обвинувального акту може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Березівський районний суд Одеської області протягом семи днів з дня її проголошення.
Суддя: