АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 596/2459/16-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/86/17 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - на ухвалу
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2017 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 04 січня 2017 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_7 суд виходив з того, що засуджений не надав суду переконливих даних про те, що процес його виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування ним призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі.

В апеляційній скарзі засуджений просить задоволити його скаргу та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення. Зазначає, що за час перебування в слідчому ізоляторі та колонії порушень не мав, характеризувався позитивно, з перших днів перебування в колонії записався на виробництво та почав працювати. Звертає увагу на те, що зараз приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу на засуджених Подолання алкогольної та наркотичної залежності. Соціально-корисні зв`язки із рідними підтримує шляхом листування та особистих побачень. На даний час навчається. З виробництва був знятий через зменшення обсягів виробництва та через відсутність замовлень на його напрямку роботи. Стверджує, що мав одне заохочення в виробництві та одне з навчального центра, однак адміністрація колонії не підписала їх, також мав два дисциплінарні стягнення, але вони давно погашені. Зазначає, що на комісії йому відмовили бо на той момент він перебував в колонії лише 2 місяці і адміністрація не могла його охарактеризувати, а на повторну комісію його ніхто не викликав. Просить також звернути увагу на те, що в 2011 році він перехворів туберкульозом, через що зараз часто хворіє респіраторними захворюваннями, а здійснювати профілактику та лікуватись в умовах колонії можливості немає. Часто турбують його головні болі, як наслідок менінгіту перенесеного в дитинстві. Додатково вказує, що він одружений, має на утриманні неповнолітню дитину та батьків пенсіонерів, з яких мати онкохвора та потребує сторонньої допомоги. Запевняє, що щиро і глибоко розкаявся у вчиненому, зробив відповідні висновки та докладе максимум зусиль, щоб ні при яких обставинах не стати на шлях неправомірних дій.

Заслухавши доповідача суддю апеляційного суду, прокурора, який вважає оскаржувану ухвалу законною та просив залишити її без змін, та засудженого, який просив задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до переконання, що вона задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним.

Встановлено, що ОСОБА_7 07.10.2015 року відбуває покарання за вироком Монастириського районного суду, яким його засуджено за ст.ст.307ч.2,309ч.2,70ч.1 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 09 грудня 2015 року призначене судом першої інстанції покарання пом`якшив та, застосувавши ст.69 КК України, призначив покарання нижче від найнижчої межі встановленої законом, а саме 4 роки позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю. При цьому, як слідує зі змісту ухвали апеляційного суду, було враховано визнання вини і щире розкаяння, а також стан здоров`я ОСОБА_7 внаслідок перенесеного у 2011 році туберкульозу легень, наявність у нього на утриманні неповнолітньої дитини, хворобу його матері, тобто ті ж обставини, які обгрунтовуються підстави для умовно-дострокового звільнення.

Також, ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 10.02.2016 року ОСОБА_7 зараховано у строк призначеного покарання за вказаним вироком термін попереднього ув`язнення з 25.09.2014 року по 09.12.2015 року у відповідності до ст. 72 ч.5 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У зв`язку з наведеним починаючи уже з 11 березня 2016 року до засудженого ОСОБА_7 могло бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України, за умови, що він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачається зі змісту оскарженої ухвали, суд першої інстанції детально проаналізував відомості щодо особи засудженого, його поведінку за місцем відбування покарання та зайнятість на виробництві і прийшов до вірного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що вони не містять достатніх підстав для застосування умовно-дострокового звільнення.

Суд першої інстанції вірно оцінив наведені обставини в сукупності, врахувавши роз`яснення постанови № 2 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» щодо необхідності ретельного з`ясування ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, неухильного дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків, старанності у роботі, прагнення до кращого її виконання, підвищення кваліфікації, бережливого ставлення до матеріалів і обладнання.

Викладені в оскарженій ухвалі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає вірними, оскільки вони ґрунтуються на аналізі даних про поведінку засудженого за весь період відбування покарання, а не лише за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Так, з матеріалів даного провадження слідує, що крім обставин, які засуджений наводить в апеляційній скарзі, в ході судового розгляду також встановлено і те, що ОСОБА_7 за період перебування в слідчому ізоляторі характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав. Перебуваючи у виправній колонії, був працевлаштований до 29.09.2016р., однак на час розгляду його клопотання на виробництві установи не був залучений та з проханням забезпечити його роботою не звертався, характеризувався негативно і за порушення порядку відбування покарання двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності, і лише після цього змінив поведінку в кращу сторону, адміністрацією установи не заохочувався, не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, до виконання робіт із благоустрою установи ставиться не завжди з розумною ініціативою, під час перебування у виправній колонії з 18.01.2016 року по 01.01.2017 року в медичну частину за медичною допомогою не звертався, що підтверджується даними довідок і характеристики, виданих Копичинською виправною колонією УДПтС України в Тернопільській області

Зважаючи на усі вказані обставини в їх сукупності, колегія суддів не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали і застосування умовно-дострокового звільнення від призначеного покарання, як про це просить засуджений.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 04 січня 2017 року без змін.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2