Справа№ 640/5101/16-к
н/п 1-кп/640/117/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.02.2017 року Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Харків, зі середньою освітою, не одруженого, який працює на посаді водія КП «Салтівське трамвайне депо», раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 статті 296 КК України, -
30 січня 2016 року близько 17 години 30 хвилин, ОСОБА_5 , керуючи трамвайним вагоном КП «Салтівське трамвайне депо» маршруту № 5 РК «Південний вокзал» - РК «вул. Одеська», зупинив вагон на зупинці громадського транспорту «провулок Короленко» розташованої навпроти нежитлової будівлі №7 по проспекту Московському, звідки з трамвайного вагону через передні автоматичні двері вийшов пасажир ОСОБА_6 , який почав переходити проїзну частину - проспект Московський до будівлі №7, водій трамваю ОСОБА_5 вийшов з кабіни водія взявши з собою металеву фомку, яку використовує для переводу стрілок та побіг і ОСОБА_6 , наздогнавши його на проїзній частині навпроти будівлі №7 по проспекту Московському, використовуючи металеву фомку умисно наніс удар в область голови, удар в область лівої руки в момент коли потерпілий прикривався та удар в область лівої, спричинивши потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді забитої рани на голові, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №622-ая/16 відносяться до легких тілесних ушкоджень, що причинили за собою короткочасний розлад здоров`я та тілесні ушкодження вигляді саден на лівій верхній кінцівці, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №622-ая/16 відносяться до легких тілесних ушкоджень.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину визнав частково, не заперечував факт заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 та пояснив, що 30.01.2016 року приблизно 17 годин 30 хвилин він знаходячись на своєму робочому місті керував транспортним засобом - трамваєм п`ятого маршруту, виїжджаючи з зупинки «Південний вокзал» запропонував всім пасажирам, які увійшли на зупинці оплатити за проїзд, через відсутність у вагоні кондуктора, всі пасажири оплатили за проїзд окрім двох пасажирів - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у зв`язку з чим він попросив здійснити оплату за проїзд в громадському транспорті, на що він відповів, що якщо йому потрібно, то йому необхідно підійди та взяти в нього гроші. У зв`язку з тім, що він здійснював керування трамваєм він не міг самостійно підійти до нього за грошима він продовжив рух. Під час руху одна з пасажирів зробила ОСОБА_6 зауваження, після чого він ще раз попрохав ОСОБА_6 сплатити за проїзд, на що останній почав висловлюватися на його адресу нецензурною лайкою, та казати, що відіб`є йому голову. Після цих слів та побоюючись за своє здоров`я він продовжив рух по вулиці Полтавський шлях. Через деякий час він почув оклик та обернувшись побачив, що ОСОБА_6 дає йому сплату за проїзд, а саме 10 грн., на що він отримав два квитки та здачу 5 грн. Також зазначив, що на протязі руху ОСОБА_6 сперечався з ним, ОСОБА_6 погрожував йому фізичною розправою та всіляко намагався принизити його честь та гідність. На зупинці «переулок Короленко» ОСОБА_6 , виходячи з трамваю вдарив його рукою в праву темену частину голови та плюнув на нього, після чого швидко вийшов зі своєю дівчиною з трамваю. Після цих дій він сильно обурився, вийшов з кабіни, взяв з собою металевій ломик, яким відчиняється водійська кабіна, пішов до ОСОБА_6 . Побачивши його останній перебіг на іншу сторону вулиці - Московський проспект та став біля арки будинку. Зрозумівши, що ОСОБА_6 хоче битися з ним в арці, де немає людей він підійшов до ОСОБА_8 та спитав у неї, про те, що відбувається з її хлопцем, на що вона відповіла, що він завжди такий. Після чого ОСОБА_6 підійшов до нього та став пропонувати розібратися з ним, як чоловік з чоловіком, при цьому ОСОБА_6 розминав тіло та робив помахи руками та ногами в його сторону, після чого ОСОБА_6 кинувся на нього та хотів завдати йому удар ногою. Сприймаючи вказані дії як серйозну погрозу для свого життя, маючи особисту неприязнь до нього, він наніс декілька несильних вдарів ОСОБА_6 своїм робочим інструментом - переводним ломиком. Після чого він зайшов до вагону трамваю та продовжив рух, ОСОБА_6 залишився на вулиці Московський проспект та продовжував висловлюватися на його нецензурною лайкою. В судовому засіданні вибачився в присутності потерпілого за спричинені йому тілесні ушкодження, цивільний позов визнав в частині витрат, пов`язаних з лікуванням, щиро розкаявся за заподіянні тілесні ушкодження ОСОБА_6 .
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що 30 січня 2016 року близько 17 години 15 хвилин він зайшов в салон трамваю № 5 на громадській зупинці «Південний вокзал» разом з дівчиною ОСОБА_8 , зайнявши вільні місця почули, через деякий час в трамвай зайшов водій, який виголосивши незрозумілу фразу, почав рух. Проїхавши приблизно одну зупинку, водій наголосив про необхідність оплатити проїзд, на що він відповів йому, що якщо йому «горять» гроші, то нехай він підійде він заплатить. Після цього, проїхавши до перехрестя вул. Полтавський шлях с вул. М. Конєва в м. Харкові водій вийшов з кабіни до салону, підійшов до нього, тримаючи в руці газовий балончик та почав погрожувати та пропонував йому вийти з салону, на що він відповів ОСОБА_5 , що не збирається нікуди виходити, зараз дістане гаманець та сплатить за проїзд. ОСОБА_5 наполягав на тому, щоб він вийшов з салону трамвая, проте він повідомив, що нікуди не буде виходити, після чого ОСОБА_5 виприснув в його бік сльозоточивий газ з газового балончика, після чого повернувся до кабіни. Прийшовши до тями, він одразу взяв гаманець, підійшов до кабіни водія, сплатив за проїзд, отримав два квитки, повернувся на своє місце та зателефонував в поліцію, де повідомив, що водій трамвая сприснув йому в обличчя з газового балончика, проте ніякої реакції не відбулося. Приїхавши до зупинки «провулок Короленко», намагаючись вийти та будучі обурений тим, що всі пасажири, яким потрібно були вийти на цій зупинці були змушені виходити лише через відчинені передні двері, проходячи поздовж водійської кабіну він плюнув в бік водія та вийшов разом з ОСОБА_8 з трамваю на вулицю. Пройшовши декілька метрів, обернувшись він побачив, як з трамвая вийшов водій, який тримав в руці металевій ломик, він відійшов на безпечну відстань від нього, побачив як ОСОБА_5 підійшов до його дівчини, він повернувся та запропонував йому покласти ломик та розібратися як чоловіки, проте ОСОБА_5 плюнув в його бік, а потім замахнувшись ломиком вдарив ним йому по голові, у зв`язку з тим, що він встиг згрупуватися удар відбувся в потиличну частину голови зверху вниз від чого почув звін у вухах, від чого миттєво впав зір, при цьому побачив як ОСОБА_5 знову замахнувся ломиком, проте він встиг виставити руку, відбив удар, чим захистив голову, проте було пошкоджено наручний годинник, після цього побачив, як ОСОБА_5 знову замахнувся, проте він вирішив скоротити дистанцію наблизившись до нього, внаслідок чого йому було завдано удар в область шиї. Побачивши вказане до них підійшли люди, які відгородили ОСОБА_5 від них, який повернувся до трамвая, зайшовши продовжив рух за маршрутом. Вказані обставини в судовому засіданні підтвердила будучи допитаною в якості свідка його дівчина - ОСОБА_8 ;
В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що 30 січня 2016 року приблизно о 17-00 годині вона зайшла на громадській зупинці «Південний вокзал» в трамвай № НОМЕР_1 , бачила, як до салону трамвая зайшли молоді люди, як потім дізналася ОСОБА_6 з дівчиною ОСОБА_8 , які привернули увагу зневажливою поведінкою та які ігнорували вимогу водія здійснити оплату за проїзд, на що він наголошував декілька разів, проте ОСОБА_6 запропонував йому самостійно підійти до нього та взяти плату за проїзд, почула, як він погрожував водію даті по бороді. У зв`язку з цим нею було зроблено зауваження цим молодим людям. Проїхавши майже зупинку ОСОБА_6 підійшовши до водійської кабіни здійснив оплату, повернувся на своє місце, словесно сперечаючись з водієм. Відзначила, що водій кабіну не покидав, не бачила у водія ніякого балончика з якого він відповідно не прискав, ніяких погроз на адресу ОСОБА_6 від водія трамвая ОСОБА_5 не чула. Зазначила, що виходячи на зупинці громадського транспорту пров. Короленко вона побачила, як ОСОБА_6 проходячи біля водійської кабіни штовхнув рукою в потиличну частину голову водія ОСОБА_5 після цього швидко вийшов разом з дівчиною з трамваю, за ними вийшов ОСОБА_5 , який пішов до них. Бачила, що коли ОСОБА_5 наближався до них, ОСОБА_6 робив незрозумілі рухи руками та ногами, удару не бачила, оскільки в подальшому події відбувалися за межами її полю зору в протилежній частині трамвая;
В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що 30.01.2016 року приблизно о 17-30 він знаходився в салоні автомобіля, розташованого по проспекту Московському в м. Харкові біля буд. №7 біля зупинки громадського транспорту ««провулок Короленко» в м. Харкові побачив, як з трамваю на зупинці вийшли хлопець з дівчиною, які рухалися вздовж трамваю по просп. Московському. Через деякий час з трамваю вийшов чоловік, який тримав в руках металеву монтировку та наніс декілька ударів нею зверху вниз по голові хлопця, який оборонявся руками, а потім відбіг на безпечну відстань, розмову він не чув, потім чоловік повернувся до трамваю, який поїхав далі за маршрутом. Підійшовши ближче, він викликав поліцію, запропонував допомогу.
Наведені показання потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 повністю підтверджують вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення, оскільки вказані показання логічні, послідовні, узгоджуються між собою та з іншими дослідженими доказами по справі. При цьому суд вважає за необхідним покласти їх свідчення, поряд з іншими доказами, перевіреними в судовому засіданні, поклавши їх в основу цього вироку, а саме:
-копією наказу № 165-ВК від 15.08.2011 року згідно якого ОСОБА_5 прийнято на роботу водієм трамвая (пасажирського) КП Салтівське трамвайне ДЕПО (арк. справи 116);
-протоколом огляду місця події від 06.02.2016 року, який містить опис місця заподіяння ОСОБА_5 тілесних ушкоджень ОСОБА_6 (арк. справи 144-146);
- відеозаписами з камер зовнішнього спостереження, розташованих на фасаді будівлі АДРЕСА_2 , на яких містяться фрагменти подій 30.01.2016 року біля зупинці громадського транспорту пров. Короленко між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (арк. справи 115);
- протоколами пред`явлення особи для впізнання від 09.02.2016 року згідно яких потерпілій ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_8 впізнали ОСОБА_5 як водія трамвая, який заподіяв йому тілесні ушкодження 30.01.2016 року на зупинці громадського транспорту пров. Короленко (арк. справі 138 151);
- протоколами пред`явлення речей для впізнання від 17.02.2011 року, згідно яких потерпілим ОСОБА_6 та свідком ОСОБА_8 проведений огляд металевої фомки якою обвинувачений ОСОБА_5 заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_6 (арк справі 166-178).
- протоколом проведення слідчого експерименту від 17.02.2016 року згідно якого потерпілий ОСОБА_6 показав механізм заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 (арк. справи 158 165);
- протоколом огляду місця події від 06.02.2016 року, який містить металевої фомки, вилученої у ОСОБА_5 (арк. справи 132-134);
- висновком експерта КЗОЗ Харківське обласне бюро судово-медичних експертиз № 622-ая/16 від 17.02.2016 року згідно якого у ОСОБА_6 мали місце забита рана на голові, яка належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ті днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня); садна на лівій верхній кінцівки викликали незначні скороминучі наслідки, які відносяться до легких тілесни ушкоджень (арк. справи 128-129).
Таким чином, аналіз фактичних даних покладених в обґрунтування обвинувального акту, зібрані в провадженні докази в їх сукупності, обґрунтовано дозволяють суду дійти висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення.
Разом з тим, дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковані органами досудового слідства за ч. 4 ст. 296 КК України за кваліфікуючими ознаками грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень (хуліганство) суд вважає за необхідним перекваліфікувати на ч. 2 статті 125 КК Украіни за кваліфікуючими ознаками нанесення умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
При цьому суд виходить з того, що обвинувачений в судовому засіданні категорично заперечував, свою причетність до інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК Украіни, а надані до суду органами слідства докази є явно недостатніми для визнання його винним в даному злочині. Аналіз зібраних по даному провадженню доказів та обставин, встановлених судом в ході судового розгляду дозволяє суду прийти до висновку про відсутність достатніх доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_5 кваліфікованого хуліганства та відповідно інкримінування йому зазначеного кримінального правопорушення
У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду Украіни « Про судову практику у справах про хуліганство» № 10 від 22.12.2006 року необхідно встановлювати всі фактичні обставини справи, в т.ч. направленість умислу, мотиви, мету, характер дій кожного із учасників хуліганства, виясняти чи порушив обвинувачений своїми діями громадський порядок, чи були вони скоєні по мотивам явної неповаги до суспільства, чи супроводжувались вони особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Діі, що супроводжувались погрозами вбивством, завданням побоів, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками , неправильними діями потерпілих, тощо, слід кваліфікувати за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені діі кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явноі неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
В даному випадку судом безспірно встановлено і цей факт не оспорюється жодною із сторін що між обвинуваченим ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_6 виникли неприязні стосунки, пов`язані з питанням оплати за проїзд в трамваї, зазначеними в установчій частині вироку, а також через дії потерпілого ОСОБА_6 під час виходу з трамваю, поєднаними зі штовханням та плювком в бік водія трамвая, що обурило ОСОБА_5 та спровокувало його відповідну реакцію.
Отже, за таких обставин твердження сторони обвинувачення про вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення передбаченого ч.4 статті 296 КК України потерпілим від якого визнаний ОСОБА_6 з хуліганських мотивів, тобто умисного грубого порушення ним громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю та винятковим цинізмом суд вважає неспроможним, оскільки матеріали кримінального провадження в систему зв`язку між собою дозволяють однозначно дійти висновку, щодо наявності між обвинуваченим та потерпілим саме неприязних стосунків через обопільні конклюдентні дії, які знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку між собою та простежуються у чіткій логічній послідовності за весь час проїзду в трамваї.
Відповідно до статті 296 КК Украіни основним безпосереднім об`єктом хуліганства є громадський порядок, об`єктивна сторона не конкретизована, а суб`єктивна сторона характеризується умисною формою вини і мотивом явноі неповаги до суспільства .
Згідно статті 125 КК України об`єктом злочину є здоров`я особи, об`єктивна сторона характеризується вчиненням тілесних ушкоджень, а суб`єктивна прямим або непрямим умислом.
Аналіз встановлених судом обставин вчинення ОСОБА_5 кримінально караного діяння, спрямованості умислу, мотиву, дозволяють суду прийти до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 переслідували намір заподіяння тілесних ушкоджень та були викликані особистими неприязними стосунками та поведінкою потерпілого ОСОБА_6 , а тому їх слід кваліфікувати за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи, а саме за ч.2 статті 125 КК України. Судом встановлено що ОСОБА_5 переслідував останнього з метою нанесення йому тілесних пошкоджень через виникнення неприязне них відносин між ними.
Відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. За положеннями ч. 4 цієї статті усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.
Обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.
Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви стосовно доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Європейський Суд у своєму рішенні «Капо проти Бельгії» від 13.01.2005 року відзначає, що у кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати загалом у світлі пункту 2 ст.6 Конвенції, і вимагає воно, окрім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та вирішення питань, зазначених у ст.374 КПК України.
При призначенні покарання обвинуваченому відповідно до статті 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, відповідно до п.1 ч.1 ст. 66 КК України, враховує щире каяття обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушенні. Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 з огляду на положення ст. 67 КК України судом не встановлено.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого діяння, обставини по справі, поведінку потерпілого, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, його щире каяття, приймаючи до уваги, що він офіційно працевлаштований, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, утримує матір похилого віку, яка є інвалідом та потребує постійного стороннього догляду за станом здоров`я та приходить до висновку про можливість призначення покарання у вигляді обмеження волі та вважає за можливим звільнити його від покарання з випробуванням у відповідності зі статтею 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, встановлених статтею 76 КК України.
Відповідно до ч. 2 статті 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову кримінальному провадженні.
З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що заподіяна обвинуваченим ОСОБА_5 шкода потерпілому ОСОБА_6 не відшкодована, суд вважає що цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди є доведеними, обґрунтованим та такими, що підлягає частковому задоволенню, з урахуванням доведеності розміру заявлених позовними належними, достатніми та допустимим доказами, за таких обставин суд вважає за необхідним стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди в розмір 10 000 грн., в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити за недоведеністю та необгрунтованістю.
Згідно обвинувального акту в ході досудового розслідування витрати на залучення експерта відсутні. Питання про речові докази після набрання вироком законної чинності вирішити відповідно до статті 100 КПК України.
На підставі наведеного, керуючись положеннями статті 62 Конституції України, статтями 50, 65, 66, 67, 75, 76, ч.2 статті 125, ч.4 статті 296 КК України, статтями 369, 370, 373, 374 КПК України, суд -
ОСОБА_5 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 статті 296 КК України та виправдати на підставі п.1 ч.1 статті 373 КПК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу інкримінованого кримінального правопорушення.
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 статті 125 КК України та призначити йому покарання за цією статтею у вигляді обмеження волі строком на один рік.
На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням строком на 1 (один) рік, якщо протягом встановленого судом іспитового строку він не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього відповідно до статті 76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Речові докази по кримінальному провадженню, передані на відповідальне зберігання за розписками - після набрання вироком законної чинності залишити за належністю у власників цих предметів.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно, після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя -