Справа № 1-679/10
Провадження № 1/1412/679/10
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.12.2010 рокуЗаводський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Бобрової І.В.,

при секретарі Демянюк І.А.,

за участю помічника прокурора Прокуратури Заводського району міста Миколаєва ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, непрацюючого, неодруженого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше засудженого 27.05.2010 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

08.06.2009 року близько 00 годин 20 хвилин ОСОБА_2, в стані алкогольного спяніння, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_1, побачив у ОСОБА_3 мобільний телефон «Nokia N-73», після чого в нього виник корисний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою.

Після чого, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_3 з проханням надати належний останньому мобільний телефон під приводом здійснення дзвінка, ОСОБА_3 передав підсудному телефон «Nokia N-73» вартістю 1900 грн. Отримавши мобільний телефон шляхом зловживання довірою ОСОБА_2, під приводом здійснення телефонного дзвінка, вийшов на вулицю та зкрився з місту злочину, привласнив та розпорядився викраденим на власний розсуд.

Своїми злочинними діями ОСОБА_2 заподіяв потерпілому ОСОБА_3 майнову шкоду на загальну суму 1900 гривень.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_2 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину при зазначених вище обставинах не визнав, суду пояснив, що телефон він взяв у ОСОБА_3 в рахунок боргу, і останній про це знав, тому добровільно і віддав телефон. Того ж дня на ігрових автоматах за 500 гривень, підсудний, оскільки йому терміново потрібні були гроші, заклав телефон, всі 500 гривень він зразу ж програв. В здійсненні злочину він себе обмовив під тиском працівник міліції.

Потерпілий ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що 07.06.2009 року він святкував свій день народження в родинному колі в квартирі АДРЕСА_2, в цей день до нього прийшов ОСОБА_2, з яким вони раніше були знайомі, але близьких дружніх відносин не підтримували. Близько опівночі гості розійшлися, залишилася мати, брат, дівчина потерпілого та ОСОБА_2, який попросив мобільний телефон для здійснення дзвінку. ОСОБА_3 дав підсудному телефон, з яким той вийшов в підїзд і не повернувся. В той час, як ОСОБА_2 вийшов в підїзд, потерпілий вийшов за ним та, почувши шаги по сходинах, спустився на двір, але підсудного ніде не було. Почекавши декілька днів потерпілий написав заяву в міліцію.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_4, яка є матерю потерпілого, показала, що ОСОБА_2 07.06.2009 року прийшов до них до дому (вул. Рюміна, 2б, кв.№ 8, м. Миколаїв) де вся сімя святкувала день народження її сина ОСОБА_5. За північ гості розійшлися, а ОСОБА_2, який залишився, попросив мобільний телефон у ОСОБА_3 для здійснення дзвінку, як він з вийшов у підїзд вона не бачила, але сини сказали, що ОСОБА_2 вийшов з телефоном на вулицю та зник, додзвонитися на телефон неможливо бо він вимкнений. На питання суду, чи був у ОСОБА_3 борг перед ОСОБА_2 зазначила, що вона про це чує вперше, ОСОБА_3 ніколи про існування боргу не казав.

Свідок ОСОБА_6 брат потерпілого, в судовому засіданні показав, що 07.06.2009 року знаходився в домі 2б по вулиці Рюміна в квартирі № 8, де в родинному колі святкував день народження брата ОСОБА_3. Коли саме прийшов ОСОБА_2 сказати ускладнюється, але він чув його прохання відносно здійснення телефонного дзвінку та бачив, як потерпілий передав підсудному телефон. Після того, як ОСОБА_2 вийшов дзвонити у підїзд, він разом з ОСОБА_3 рушили за ним, спустилися на двір, де намагалися знайти підсудного, але його ніде не було. На слідуючий день вони разом з братом ходили до дому до підсудного, там нікого не було, тому через декілька днів ОСОБА_3 змушений був звернутися в міліцію.

Окрім показань свідків вина підсудного повністю підтверджується зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами: протоколом пояснення ОСОБА_3 про злочин (а.с.2), заявою ОСОБА_2 від 10.09.2010 року про чистосердечне розкаяння та визнання своєї вини (а.с.24), протоколом пояснення ОСОБА_2 від 10.09.2010 року їм підписаний (а.с.25), протоколом допиту ОСОБА_2 в якості обвинуваченого (а.с.39,75,76), протоколом вилучення мобільного телефону (а.с.22).

Суд не приймає до уваги доводи підсудного про те, що він підписував протоколи та писав власноручно заяву про визнання своєї вини під тиском працівників міліції, оскільки вони повністю спростовуються матеріалами прокурорської перевірки, за результатами якої відмовлено в порушенні кримінальної справи на підставі п.1 ст.6 УПК України та сприймає їх як бажання уникнути кримінальної відповідальності.

При визначенні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу підсудного та обставини, що обтяжують та помякшують покарання.

Зокрема судом враховано, що ОСОБА_2 раніше засуджений за вчинення умисного злочину, вчинив новий умисний корисливий злочин в період іспитового строку, що характеризує його як суспільно-небезпечну особу, згідно судово-медичного висновку № 357 від 30.09.2010 року алкоголізмом та наркоманією не страждає. На обліку в Миколаївській обласній психоневрологічній лікарні та в Миколаївському обласному наркологічному диспансері не перебуває.

Обставинами, що помякшують покарання не виявлені.

Обставиною, що обтяжує покарання, суд вважає скоєння злочину в стані алкогольного спяніння та рецидив злочинів.

За таких обставин, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_2 не можливе без ізоляції його від суспільства, тому йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України та ст. 71 КК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_2 визнати винним у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання у виді двох років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України визначити покарання ОСОБА_2 за сукупністю вироків шляхом часткового складання призначеного судом покарання та невідбутої частини покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.05.2010 р. та остаточно призначити покарання у виді трьох років восьми місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_2 до набрання вироком законної сили залишити без зміни тримання під вартою.

Строк відбування покарання рахувати з 10.09.2010 року, тобто з моменту затримання.

Речові докази по справі: мобільний телефон «Nokia N-73», переданий на зберігання потерпілому залишити власнику ОСОБА_3.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Миколаївської області протягом 15 діб з дня його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, в той же строк, з моменту отримання копії вироку.

Суддя Боброва І.В.