Справа №635/2917/16-к
Провадження №1-кп/635/231/2017
У Х В А Л А
10 квітня 2017 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
прокурора ОСОБА_2 ,
потерпілих ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
секретар судових засідань ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 187, ч. 1 ст. 357 КК України,-
В С Т А Н О В И В :
В провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться вищевказане кримінальне провадження.
Ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 04 лютого 2016 року відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 04 квітня 2016 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01 квітня 2016 року строк тримання під вартою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 продовжено на 60 днів до 31 травня 2016 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30 травня 2016 року строк тримання під вартою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 продовжено на 60 днів до 28 липня 2016 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21 липня 2016 року строк тримання під вартою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 продовжено на 60 днів до 18 вересня 2016 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15 вересня 2016 року строк тримання під вартою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 продовжено на 60 днів до 13 листопада 2016 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 07 листопада 2016 року строк тримання під вартою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 продовжено на 60 днів до 05 січня 2017 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27 грудня 2016 року строк тримання під вартою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 продовжено на 60 днів до 24 лютого 2017 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 лютого 2017 строк тримання під вартою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 продовжено на 60 днів до 14 квітня 2017 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 закінчується 14 квітня 2017 року.
Вимогами п. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Прокурор у судовому засіданні просив продовжити строк тримання під вартою відносно обвинувачених, посилаючись на наявність ризику, передбаченого п. 1 ст. 177 КПК України, який дає підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватися від суду. В обґрунтування клопотання про продовження строків тримання під вартою посилався на те, що обвинувачені скоїли тяжкий злочин, передбачений ч.2 ст.187 КК України, мають спеціальну війському підготовку, а тому знаходячись на волі, можуть переховуватись від суду.
Потерпілі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримали клопотання прокурора.
Обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у судовому засіданні заперечували проти продовження строку тримання під вартою.
Захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечували проти продовження строку тримання обвинувачених під вартою з підстав недоведеності прокурором існування ризику, на який він посилається в обґрунтування клопотання про продовження строку тримання під вартою, та заявили клопотання про зміну обвинуваченим запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який цілодобовий домашній арешт, а захисник ОСОБА_5 також вважав можливим застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистої поруки на підставі звернення членів Президії Федерації регбі Одеської області.
В обґрунтування клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 на більш м`який у виді домашнього арешту захисник ОСОБА_6 посилався на наявність постійного місця проживання обвинуваченого та наявність у нього близьких родичів, які мають можливість його утримувати.
В обґрунтування клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 на більш м`який захисник ОСОБА_5 посилався на наявність у обвинуваченого постійного місця проживання та реєстрації, в судовому засіданні допитані всі потерпілі та свідки, досліджені письмові докази, обвинувачений під час тримання у слідчому ізоляторі порушень дисципліни не мав.
В обґрунтування клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_12 на більш м`який в виді домашнього арешту захисник ОСОБА_7 посилалась на наявність постійного місця проживання та реєстрації обвинувачених.
Обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у судовому засіданні заперечували проти продовження строку тримання під вартою, підтримали клопотання захисників.
При вирішенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, суд виходить з наступного.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.
При цьому, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 кримінальних правопорушень свідчать про підвищену суспільну небезпеку. Санкція ч.2 ст. 187 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Наданими захисниками документами підтверджується лише факт реєстрації місця проживання обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , дані щодо фактичного місця проживання останніх на момент затримання у суду відсутні.
Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою, суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до злочинів невеликої тяжкості та тяжких злочинів, суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченим, дані про осіб обвинувачених, які не мають місця роботи та офіційного джерела доходу,обвинувачені ОСОБА_9 і ОСОБА_8 мають негативні характеристики за місцем навчання в Національній академії Національної гвардії України, беручи до уваги посилання прокурора на те, що обвинувачені в разі зміни запобіжного заходу можуть переховуватися від суду, а також враховуючи ту обставину, що розгляд судового провадження не завершений, суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про існування ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України, а тому вважає доцільним продовжити тримання обвинувачених під вартою строком на шістдесят днів.
Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у сукупності з іншими даними про особу останніх спростовують доводи захисників про відсутність ризику у кримінальному провадженні. Наявність у обвинувачених міцних соціальних зв`язків та місця реєстрації, на які посилалися захисники, хоча і заслуговують на увагу, проте суттєво ризик у кримінальному провадженні не зменшують.
Вищевказані обставини свідчать про неможливість запобігання встановленому ризику шляхом застосування до обвинувачених ОСОБА_8 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, наявність у обвинувачених постійного місця реєстрації не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 197, 199, 331 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Строк тримання під вартою в Державній установі «Харківська установа виконання покарань №27» обвинуваченому ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 187, ч. 1 ст. 357 КК України продовжити на шістдесят днів - до 08 червня 2017 року.
Строк тримання під вартою в Державній установі «Харківська установа виконання покарань №27» обвинуваченому ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 187, ч. 1 ст. 357 КК України продовжити на шістдесят днів - до 08 червня 2017 року.
Строк тримання під вартою в Державній установі «Харківська установа виконання покарань №27» обвинуваченому ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 187, ч. 1 ст. 357 КК України продовжити на шістдесят днів - до 08 червня 2017 року.
У задоволенні клопотання захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 про зміну обвинуваченим запобіжного заходу з тримання під вартою на біль м`який відмовити.
Встановити строк дії ухвали до 08 червня 2017 року.
Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1