Справа №718/850/17
Провадження №1-кп/718/57/17
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2017 року Кіцманський районний суд Чернівецької області

у складі: головуючої-судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кіцмань кримінальне провадження № 0000042, внесене 11.03.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, на утриманні має трьох дітей, пенсіонера, не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 , по місцю свого проживання, в АДРЕСА_2 без передбаченого законом дозволу, незаконно зберігав вибуховий пристрій, а саме ручну осколкову гранату РГД 5, яка, згідно з висновком експерта №7-В/166-Х від 24.03.2017 року є ручною осколковою гранатою РГД-5 та відноситься до категорії бойових припасів, вибухових пристроїв, виготовлена промисловим способом та придатна для здійснення вибуху.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 263 КК України, тобто незаконне поводження із бойовим припасом вибуховим пристроєм без передбаченого законом дозволу.

Свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні обвинувачений ОСОБА_4 визнав частково, вважає, що в його діях відсутній склад злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України і його слід звільнити від кримінальної відповідальності за ч.3 ст. 263 КК України у зв`язку із добровільною здачею ручної гранати працівникам поліції. При цьому пояснив, що він займається волонтерством з 2014 року. Приблизно в листопаді або грудні 2016 року, повернувшись із зони антитерористичної операції, у своєму мікроавтобусі ОСОБА_6 він виявив ручну гранату. Не знаючи, що з гранатою робити, він приніс додому, заховав та чекав слушної нагоди для того, щоб здати вибуховий пристрій. Однак, у зв`язку із святами, забув про гранату. 16.03.2017 року о 9 год. зранку до нього додому прийшли працівники поліції , пред`явивши ухвалу суду про проведення обшуку, однак зазначена там адреса його місця проживання, не відповідала його фактичному місцю проживання. Слідчий запитав чи є у нього зброя, на що він повідомив, що у нього є ручна граната, яку він має намір їм добровільно видати та яку зберігає вдома. Він провів працівників поліції до прибудови свого будинку, де в присутності двох понятих, показав на ящик, в якому знаходилась дана граната та запал до неї. Він визнає свою вину в незаконному зберіганні даного вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу, однак у зв`язку із добровільною його здачею бойового припасу працівникам поліції, при першій ж нагоді, вважає, що його слід звільнити від кримінальної відповідальності за вчинене.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим своєї вина за ч.1 ст. 263 КК України, винність ОСОБА_4 в злочині, за встановлених судом обставин, повністю підтверджується сукупністю дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема:

даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_7 старшого слідчого СВ Путильського ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області, який звертався із клопотанням до суду про проведення обшуку у житлі ОСОБА_4 . В судовому засіданні пояснив, що 16.03.2017 року біля 08 год., ознайомившись із ухвалою суду про дозвіл на проведення обшуку в жилих та нежилих приміщеннях за місцем проживання ОСОБА_4 , виявив описку, у зв`язку із невірним посиланням на номер будинку та номер квартири особи в якої планувався обшук, а саме зазначена АДРЕСА_3 . На електронну адресу суду негайно скерував заяву про виправлення описки, а о 9 год. того ж дня йому повідомили працівники прокуратури, що ухвала про виправлення описки вже виготовлена і він може проводити обшук. В житлі ОСОБА_4 , він пояснив йому про описку в ухвалі суду, при цьому ОСОБА_8 дав згоду на проведення обшуку в його житлі та повідомив, що він зберігає вибуховий пристрій, який знайшов у своєму автомобілі після повернення із зони АТО. В присутності понятих ОСОБА_8 , на його вимогу, видав ручну осколкову гранату РГД-5 та вказав на місце в господарській будівлі, де вона зберігалась.

даними в судовому засіданні показаннями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які в якості понятих запрошувались працівниками поліції при проведенні обшуку в житлі ОСОБА_4 . В суді пояснили, що близько 09 години зранку 16.03.2017 року вони були присутні під час пред`явлення ОСОБА_8 в його житлі ухвали суду про проведення обшуку. Чули розмови між слідчим та ОСОБА_8 про те, що адреса в ухвалі не співпадає із фактичним місцем його проживання. Скінтей повідомив, що у нього є граната, яку він хоче добровільно видати, при цьому він вказав на господарське приміщення біля його будинку та на місце де він зберігав гранату.

Крім показів свідків, вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення також підтверджується письмовими доказами по справі, а саме:

Витягом з кримінального провадження № 0000042 від 11.03.2017 року про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України (а.с.44).

Рапортом о/у СКП Путильського ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області від 11.03.2017 року про те, що вході проведення цільової оперативно-профілактичної операції «Зброя та вибухівка» працівниками сектору кримінальної поліції Путильського ВП отримано інформацію про те, що житель АДРЕСА_2 в своєму помешканні незаконно зберігає нарізну вогнепальну зброю невстановленого зразка. Даний факт зареєстровано в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події 11.03.2017 року № 306. (а.с.45, 46)

Рапортом начальника СКП Путильського ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області про те, що під час санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 в АДРЕСА_2 було виявлено та вилучено ручну гранату РГД-5 із маркуванням 1-84Т та УЗРГМ-2 до ручної гранати РГД-5 із маркуванням 129/88/583. Даний факт зареєстровано в ЄО 16.03.2017 року № 329. (а.с.47).

Актом №26 перевірки об`єкта на наявність вибухових пристроїв, вибухових речовин або конструктивно схожих на них предметів від 16.03.2017 року, здійсненої групою спеціалістів-вибухотехніків в період з 09 год. 30 хв. до 10 год. підсобного приміщення та прилеглої до нього території біля будинку АДРЕСА_4 , яке належить ОСОБА_4 . В результаті огляду виявлено вибухові пристрої та вибухові речовини: корпус ручної осколкової гранати РГД-5 та запал УЗРГМ-2 до ручних гранат цього типу (а.с.77).

Довідкою № 118/123/32/01-2017 про категорію небезпечності виявлених вибухових матеріалів, які є небезпечними, так як в сукупності являють собою ручну осколкову гранату РГД-5, що відноситься до категорії бойових припасів (а.с. 78).

Висновком експерта Чернівецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 24.03.2017 року № 7-В/166-Х, згідно висновку якого надані на дослідження предмети являлися: запалом УЗРГМ-2 до ручної осколкової гранати РГД-5та корпусом ручної осколкової гранати РГД-5. Дані предмети являються частинами одного пристрою ручної осколкової гранати РГД-5, яка відноситься до категорії бойових припасів, вибухових пристроїв. Дана ручна осколкова граната виготовлена промисловим способом та була придатна для здійснення вибуху. (а.с.83-94).

Разом з тим, суд, при оцінці доказів не досліджує протокол обшуку, проведеного ст. слідчим СВ Путильського ВП ОСОБА_7 від 16.03.2017 року за адресою АДРЕСА_2 та додатки до протоколу (а.с.62-67), так як визнає його недопустимим доказом з огляду на наступне.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», слід мати на увазі, що згідно зі ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом. Докази повинні визнаватись такими, що одержані незаконним шляхом, наприклад тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Ст. 84 КПК України передбачає, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Із ст. 86 КПК України вбачається, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

У відповідності до ч.1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта та на підставі доказів, наданих суду сторонами кримінального провадження.

Суд досліджує докази безпосередньо, оцінює їх за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що 15.03.2017 року слідчим суддею Кіцманського районного суду винесено ухвалу, надано ст.слідчому СВ Путильського ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області дозвіл на проведення обшуку в жилих та нежилих приміщеннях, які знаходяться за місцем проживання ОСОБА_4 , жителя АДРЕСА_5 . На підставі даної ухвали суду, ст. слідчим 16.03.2017 року о 09 год 10 хв. проведено обшук житла ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_6 і тільки 16.03.2017 року о 10 год. 30 хв. судом виправлено описку в ухвалі суду від 15.03.2017 року, ухвалено рахувати в подальшому правильним « АДРЕСА_2 », замість помилкового « АДРЕСА_5 ».

А тому, у зв`язку із тим, що обшук житла ОСОБА_4 проводився із порушенням суттєвих процесуальних умов надання дозволу суду, результати такого обшуку, тобто такий протокол обшуку разом із додатками до нього, слід визнати недопустимим доказом в даному кримінальному провадження та таким, який не може бути використаний судом при прийнятті процесуального рішення, оскільки отриманий внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією України.

В судовому засіданні обвинувачений та його адвокат ОСОБА_5 , посилаючись на недопустимість згаданого вище доказу, заявили про те, що є всі підстави для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ч.3 ст. 263 КК України, оскільки ОСОБА_4 добровільно видав 16.03.2017 року бойову гранату працівникам поліції, які прийшли до нього додому із несанкціонованим обшуком, так як станом на 09 год. 10 хв. 16.03.2017 року не мали для цього законних підстав.

Однак, суд вважає, що доводи обвинуваченого та сторони захисту про те, що факт визнання протоколу обшуку житла від 16.03.2017 ОСОБА_4 недопустимим доказом в кримінальному провадженні, не спростовують обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_4 , натомість є безпідставними, оскільки вина ОСОБА_4 у незаконному зберіганні бойових припасів, вибухових речовин без передбаченого законом дозволу доводиться іншими доказами в справі.

Так, обвинувачений даючи частково визнавальні покази в судовому засіданні, повністю визнав факт зберігання ним ручної осколкової гранами РГД-5 за місцем свого проживання на протязі 4-5 місяців і тільки на вимогу працівників поліції видав дану гранату, вказавши на місце її зберігання. Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 також пояснили, що 16.03.2017 року тільки після того як працівники поліції прийшли додому до ОСОБА_4 та повідомили про наявність ухвали суду про обшук, останній заявив, що зберігає вдома ручну гранату та бажає її видати.

А тому, ОСОБА_4 розуміючи, що обшук стосується саме його житла по АДРЕСА_2 , а також знаючи про існування описки в ухвалі суду щодо точної адреси його місця проживання, добровільно видав ручну гранату, яку зберігав за місцем свого проживання. Дане знайшло своє підтвердження в ході з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами.

Разом з тим, такі дії обвинуваченого не підпадають під ознаки ч.3 ст. 263 КК України, оскільки не розцінюються судом як добровільна здача бойового припасу органам влади .

Згідно п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №3 «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами», під добровільною здачею органам влади зброї, бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв, яка згідно з ч.3 ст.263 КК є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності, необхідно розуміти такі дії, коли особа, маючи можливість і надалі зберігати будь-який із зазначених предметів, незалежно від мотивів, за власним бажанням передає його відповідному державному органу.

Отже, в даному випадку в діях ОСОБА_4 відсутня добровільна видача заборонених предметів в розумінні ч.3 ст.263 КК України, так як не є добровільне здавання вибухових речовин тоді, коли органами влади вже виявлено факт зберігання відповідних предметів в обвинуваченого, адже тоді обвинувачений вже не має реальної можливості і надалі зберігати вибухові речовини. А дане підтверджується витягом із ЄДРДР, відомості до якого внесені ще 11.03.2017 року за ознаками ч.1 ст. 263 КК України, доказами та мотивами, якими керувався суд ухвалюючи рішення про надання дозволу на обшук житла ОСОБА_4 та інш. матеріалами справи в їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи в сукупності досліджені в судовому засіданні докази по справі, з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, суд вважає, що дії обвинуваченого кваліфіковано вірно за ч.1 ст.263 КК України, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_4 незаконно зберігав бойові припаси, вибухові речовини без передбаченого законом дозволу.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Судом не встановлено обставин, які б пом`якшували або обтяжували покарання обвинуваченому.

Відповідно до ст. 65 КК України, п.1 постанови Пленуму ВСУ №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами станом на 6 листопада 2009 року), під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно п.3 згаданої Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, згідно із ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, вчиненим умисно, конкретні обставини справи та відношення обвинуваченого до скоєного, який вину визнав частково, особу обвинуваченого, який являється пенсіонером, раніше не судимим, волонтером, батьком трьох дітей, одруженим, який позитивно характеризується за місцем проживання, враховуючи також численні грамоти та подяки у зв`язку із волонтерською діяльністю в зоні АТО.

Виходячи з наведеного та враховуючи особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст.263 КК України на мінімальний встановлений статтею строк, без відбування покарання, відповідно до ст. 75 КК України та з покладенням на нього обов`язків, відповідно до ст.76 КК України, оскільки суд, застосовуючи принцип індивідуалізації покарання, переконаний, що перевиховання та виправлення обвинуваченого можливі без ізоляції від суспільства, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання.

Згідно з ст.124 КПК України, документально підтверджені витрати по кримінальному провадженню на залучення експерта, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 .

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 349, 370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Визнати ОСОБА_4 винним в скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1. ст. 263 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Документально підтверджені витрати за залучення експерт в сумі 3631грн. 65 коп. та 330 грн. 15 коп., а всього разом 3961 (три тисячі дев`ятсот шістдесят одна) гривня 80 копійок стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави.

Речовий доказ по справі, а саме: металеві частини та уламки ручної гранати РГД -5, які знаходяться в сейф пакеті № 3989278 та здані на збереження в камеру зберігання речових доказів УЛМТЗ ГУНП в Чернівецькій області, - знищити (а.с. 95-97).

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернівецької області через Кіцманський районний суд протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1