ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2017 року Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська матеріали кримінального провадження № 201/10909/15-к (пр. № 1-кп/201/88/2017), відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001831, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Колісне Саратського району Одеської області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, раніше не судимого, працюючого виноградарем агрофірми ТОВ «Шабо», який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 26 квітня 2015 року близько 23.00 години, перебуваючи в приміщенні однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , біля дивану, розміщеного впритул до стіни в правій боковій частині даної однокімнатної квартири, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків з потерпілим ОСОБА_5 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, вийшов з вказаної однокімнатної кімнати і направився до кухні, де, підійшовши до кухонного столу, дістав з шухляди кухонний ніж з кольоровим руків`ям з прямим клинком загостреним по краю. Потім, обвинувачений ОСОБА_4 тримаючи вказаний вище ніж, своєю правою рукою стиснутою у кулак, повернувся до вищевказаної кімнати однокімнатної квартири, де продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, діючи умисно, в повній мірі розуміючи та усвідомлюючи небезпечність свого злочинного діяння, наближаючись до потерпілого ОСОБА_5 підійшов до останнього. Продовжуючи свій злочинний намір направлений на завдання тяжких тілесних ушкоджень, знаходячись в тому ж місці та в той же час, ОСОБА_4 підійшов впритул до потерпілого ОСОБА_5 , який в цей момент перебував на дивані в положенні стоячи, і наніс останньому один удар кухонним ножем в область лівої нижньої частини живота, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаного поранення черева ліворуч з раною на череві ліворуч в клубовій ділянці (на відстані 89 см. вгору від підошовної поверхні стоп та на 7,5 см. ліворуч від умовної серединної лінії тіла), яка переходить в раньовий канал з ушкодженням по ходу якого: шкіри, підшкірно-жирової клітковини та далі проникає в черевну порожнину, з подальшим наскрізними ушкодженнями тонкої кишки, брижі тонкої кишки, брижі сигмоподібної кишки та великого сальника з явищами внутрішньочеревної кровотечі (500 мл. крові в черевну порожнину з кишковим змістом), які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя, що в момент заподіяння чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчиться смертю.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєному кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі та підтвердив фактичні обставини щодо вчиненого ним діяння та викладених у обвинувальному акті.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини кримінального провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення та наслідки ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин даного провадження, що не оспорюються. У зв`язку з цим суд не приводить не дослідженні докази винуватості обвинуваченого у мотивувальній частині вироку.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про доведеність вини обвинуваченого в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

При визначенні виду та розміру покарання, суд виходить зі ступеня тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, який характеризується позитивно, має постійне місце проживання та роботи, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення та одразу надав потерпілому медичну допомогу безпосередньо після вчинення останнього, визнав вину в повному обсязі та щиро розкаявся, що суд відносить до пом`якшуючих його покарання обставин. При цьому, обтяжуючих покарання останнього обставин, судом не встановлено.

Крім того, вирішуючи питання про міру покарання, суд, на підставі ст. 314-1 КПК України, враховує інформацію органу пробаціїї, що була зібрана уповноваженим представником у досудовій доповіді відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , яким, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінювався як низький, а отже виправлення останнього можливе без ізоляції від суспільства.

З врахуванням викладеного, а також думки потерпілого, який просив суд призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане із реальним позбавленням волі, оскільки він не має до останнього будь-яких матеріальних та моральних претензій, а також зважаючи на інформацію зібрану органом пробації щодо обвинуваченого, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, однак зі звільненням останнього від відбування покарання з випробувальним терміном на два роки в порядку, передбаченому ст. 75 КК України та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки саме таке покарання на думку суду буде відповідати ступеню тяжкості кримінального правопорушення, конкретним обставинам та наслідкам його вчинення, даним про особу обвинуваченого, який вину визнав у повному обсязі та щиро розкаявся, крім того, таке покарання буде також відповідати обставинам, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , встановлених судом, що на думку суду, свідчить про недоцільність призначення останньому покарання, пов`язаного з реальним його відбуттям, при цьому, суд вважає, що звільнення ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробуванням посприяє подальшому виправленню вказаної особи та попередження вчинення останнім нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання, якщо він протягом дворічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення, а також виконає покладені на нього обов`язки у виді: періодичного з`явлення для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомлення уповноваженого органу з питань пробації про зміну місця проживання, роботи і навчання, та не виїзду за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1