УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.12.2016 року м. Житомир
Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_3
Слідчий звернувся з клопотанням, в якому просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 та тимчасово позбавити її власників, офіційних володільців, третіх осіб, можливості відчуження, розпоряджання, використання, проведення в цій квартирі будь-яких робіт.
В клопотанні зазначено, що в ході проведення оперативно-розшукових заходів встановлено, що 08.08.2016 р. ПАТ КБ «Приват Банк» відчужив ТОВ «Естейт Селлінг» за договором купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1 . Вказана квартира на праві власності належить ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 07.03.2007 р.
Слідчий зазначає, що службові особи ПАТ КБ «Приват Банк» та ТОВ «Естейт Селлінг» вживають заходи, що можуть призвести до подальшого відчуження майна, що є єдиним житлом заявника та його сім`ї. Крім того, службові особи ПАТ КБ «Приват Банк» за попередньою змовою із керівництвом ТОВ «Естейт Селлінг», а також, можливо і нотаріусом, який посвідчував договір купівлі - продажу від 08.08.2016 р., зловживаючи своїм службовим становищем, незаконно заволоділи майном, що належить ОСОБА_6 , чим заподіяли потерпілому матеріальну шкоду, яка складає більше 1 млн. грн.
В обґрунтування своїх вимог слідчий зазначив, що в кримінальному провадженні виникла необхідність в накладенні арешту на квартиру АДРЕСА_1 .
З урахуванням норм ст. 107 КПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.
Прокурор Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав з підстав, викладених в ньому.
Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно з ч. 10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку, в тому числі і на рухоме та нерухоме майно.
Частина 11 ст.170 КПК України визначає, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
В клопотанні про арешт майна, яке подано слідчим, останній як на правові підставі арешту посилається на ч. 2 ст. 170 КПК України, де зазначає, що відповідно до даної норми передбачено, що слідчий суддя, суд накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазанченим у ч. 2 ст. 167 КПК України. Слід зазначити, що слідчий, за погодженням з прокурором, посилається на положення ч. 2 ст. 170 КПК України, яка втратила чинність відповідно до Закону України № 198 - VІІІ від 12.02.2015 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, в редакції чинній на час звернення слідчим з клопотанням про арешт майна, передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Зі змісту ч. 2 ст. 171 КПК України вбачається, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
До клопотання про арешт майна слідчим долучено заяву про вчинення злочину та копію з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерхомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, зі змісту якого вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ТОВ "Естейт селлінг" на підставі договору купівлі-продажу від 08.08.2016 року. Крім того, згідно договору іпотеки від 04.10.2016 року вказана квартири передана в іпотеку ПАТ Комерційний Банк "ПриватБанк".
Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Зі змісту матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим у кримінальному провадженні не проведено жодні слідчі, за наслідками проведення яких можливо встановити, що було вчинено злочин. Наявність в матеріалах кримінального провадження виключно заяви про вчинення злочину, яка також не містить конкретних фактів та доводів, які б могли свідчити про вчинення шахрайства стосовно майна заявника, не є доказом вчинення злочину.
За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що підстави для накладення арешту, відсутні, оскільки зі змісту клопотання та долучених до нього доказів не вбачається, що було вчинено кримінальне правопорушення, в клопотанні не зазначено правові підстави для накладення арешту, передбачені ст. 170 КПК України, а тому в задоволенні клопотання слід відмовити за безпідставністю.
Керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Житомирської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1