УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №279/5359/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.81 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2017 року. Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретарів с/з: ОСОБА_5 , ОСОБА_6
прокурора ОСОБА_7
захисника - адвоката ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05 грудня 2016 року,-
Цією ухвалою суду засудженому ОСОБА_9 відмовлено в задоволенні заяви про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що засуджений за час відбування покарання не довів своє виправлення.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції засуджений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, згідно якої просить ухвалу Коростенського міськрайонного суду скасувати та постановити нову, якою застосувати відносно нього умовно-дострокове звільнення.
Обгрунтовує свої вимоги тим, що він вже відбув 2/3 призначеного йому строку покарання, працює, позитивно характеризується, є одним з активістів установи виконання покарань, має чотири заохочення від адміністрації колонії за задовільну працю, застосовані відносно нього раніше стягнення вже погашені, вину в скоєному злочині визнав, бере участь в суспільному житті колонії.
Вважає, що суддя безпідставно прийняв оскаржуване рішення та допустив при тому неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, яка підтримала подану апеляційну скаргу, міркування прокурора, який заперечив щодо її задоволення, перевіривши ухвалу суду в межах ст.404 КПК України, Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_9 не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до п.17 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року №2 „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці тощо.
Згідно ч.2, ч.3 п.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, після фактичного відбування засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин. За змістом цього ж закону, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі є правом, а не обов`язком суду та може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_9 про його умовно-дострокове звільнення, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.
Як встановлено в ході апеляційного розгляду, суд першої інстанції належним чином дослідив клопотання засудженого, врахував відповідні матеріали провадження, згідно яких ОСОБА_9 раніше неодноразово судимий, відбуває покарання визначене ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17.06.2015 про порядок застосування покарання призначеного йому вироками Полонського районного суду Хмельницької області від 19.12.2014 за ст.ст. 185 ч.2, 296 ч.4, 122 ч.1, 70 КК України та Баранівського районного суду Житомирської області від 27.01.2015 за ст.ст. 185 ч.2, 186 ч.2, 70 КК України. Врахував дані про особу засудженого, згідно яких останній за період відбування покарання притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення, які погашені, неодноразово заохочувався адміністрацією установи, до праці та своїх обов`язків відноситься задовільно, ініціативу не проявляє, в суспільному житті відділення участі не приймає, за програмою виховного диференційованого впливу не займається, за характером скритий, брехливий, вину в скоєному визнає, але каяття не проявляє, має пристосовницьку цілеспрямованість.
За вказаних обставин суд дійшов до вірного висновку, що засуджений не своєю поведінкою не довів свого виправлення та не знайшов підстав для задоволення його клопотання.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05 грудня 2016 року про відмову засудженому ОСОБА_9 в задоволенні його заяви про умовно-дострокове звільнення - без зміни
Ухвала суду набирає законної сили негайно після її оголошення й оскарженню не підлягає.
Судді: