УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 638/4132/17

Провадження № 1-кс/638/812/17
20.03.2017 року слідчий суддя Дзержинського районного суду м.Харкова ОСОБА_1 , розглянувши матеріали за клопотанням слідчого Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_2 , в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000019 від 10.01.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, про накладання арешту на майно, -
в с т а н о в и в :
17.03.2017 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло вищезазначене клопотання, слідчий просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка перебуває у власності ОСОБА_3 .
В обґрунтування клопотання зазначено, що 13.08.2007 ОСОБА_4 уклала з ПАТ «Банк Золоті Ворота» договір споживчого кредиту № 314 від 13.08.2007, з метою отримання у кредит грошових коштів на суму 10 000 доларів США. З метою забезпечення кредитних зобов`язань ОСОБА_4 додатково уклала з банком договір іпотеки № 07-223 від 13.08.2007, предметом якого стала належна ОСОБА_4 квартира АДРЕСА_1 . Відповідно до змісту укладеного договору іпотеки, у разі невиконання, або неналежного виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_4 її квартира АДРЕСА_1 переходить у власність банку. В подальшому, 14.04.2008, договір споживчого кредиту був переукладений в іншій редакції, так як і договір іпотеки у зв`язку із збільшенням суми наданого ОСОБА_4 споживчого кредиту, максимальна сума якого була збільшено до 95 000 гривень у мультивалютній формі. Обов`язковою умовою укладеного кредитного договору було погашення встановленої, згідно додатку до кредитного договору, суми заборгованості кожного місяця, з урахуванням відсотків, а саме 11,3% у валюті долара та 14,5% у національній валюті.

Допитана в ході досудового розслідування ОСОБА_4 дала показання про те, що з листопада 2008 року вона не мала можливості здійснювати погашення заборгованості по кредитному договору у встановленому, відповідно договору, обсязі кожного місяця, тому сплачувала суму в тому обсязі, в якому мала можливість. В ході подальшого допиту ОСОБА_4 дала показання про те, що у зв`язку з відсутністю можливості сплачувати по кредитному договору встановлену суму, в неї виникла заборгованість. 30.10.2014, під час перебування у відділенні ПАТ «Банк Золоті Ворота» ОСОБА_4 було вручено лист про ліквідацію банку, де, зокрема було зазначено, що її борг банку складає 166 000 гривень. В подальшому у червні 2015 року банком було подано до суду позов про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості по кредитному договору № 314 від 13.08.2007.

04.08.2016 ОСОБА_4 стало відомо, що вона не являється власником квартири АДРЕСА_1 , а власником квартири є ОСОБА_3 .

В ході подальшого досудового розслідування встановлено, що 18.03.2016 було укладено «Договір про відступлення права вимоги» № 68 між ПАТ «Банк Золоті Ворота» та ТОВ «Фінансова компанія Інвест - Кредо» відповідно до якого права вимоги за кредитним договором № 314 та договором іпотеки № 07-223 від 13.08.2007 року переходить до ТОВ «Фінансова компанія Інвест - Кредо». 14.07.2016 за договором купівлі-продажу право власності на квартири перейшло до ОСОБА_3 .

Дослідивши матеріали провадження, зміст клопотання, встановлено наступне.
Шевченківським відділом ВП ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000019 від 10.01.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.
Ухвалою судді Дзержинського районного від 13.03.2017 року клопотання про арешт повернуто слідчому для усунення недоліків. Як вбачається з матеріалів справи, недоліки усунуто не було.
Відповідно до вимог абзацу 2 частини 1 статті 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
Матеріали прави не містять ні протоколу огляду, ні протоколу обшуку для підтвердження викладених в клопотанні обставин. Також посилання слідчого на те, що вищевказана квартира є речовим доказом не підтверджується матеріалами клопотання, адже в них відсутня постанова про визнання майна речовим доказом.
Також суд звертає увагу, що по даному кримінальному провадженню не було вручено підозру про вчинення кримінального правопорушення.
Метою застосування арешту майна є забезпечення можливості конфіскації майна або цивільного позову. При цьому слід пам`ятати, що сторона кримінального провадження, яка подає клопотання про арешт майна зобов`язана навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна (правову кваліфікацію правопорушення, яке передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди).
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 372 КПК України, слідчий суддя, -
у х в а л и в:
У задоволенні клопотання слідчого Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_2 , в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000019 від 10.01.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, про накладання арешту на майно - відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом 5 днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя