Номер провадження: 11-кп/785/24/17
Номер справи місцевого суду: 515/910/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.02.2017 року м. Одеса

головуючого - судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

прокурора: ОСОБА_8 ,

обвинуваченого: ОСОБА_9 ,

захисника: ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000145 від 17.03.2016 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Татарбунарського районного суду Одеської області від 07.07.2016 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Тараклія Чадир-Лунгського району Республіки Молдова, громадянин України, не одружений, з неповною середньою освітою, офіційно не працевлаштований, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий;

визнаний винним та засуджений за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Стягнуто на користь держави судові витрати, пов`язані із залученням експерта, у сумі 703 гривні 68 копійок,-
встановив

Зазначеним вироком суду ОСОБА_9 засуджений за те, що 16.03.2016 року, у вечірню пору доби, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи за місцем свого мешкання: АДРЕСА_1 , під час сварки зі своєю матір`ю - ОСОБА_11 , на підставі раптово виниклих неприязних відносин, умисно, з метою нанесення потерпілій тілесних ушкоджень, наніс потерпілій не менше двох ударів рукою в область голови. Далі, піднявши з підлоги дерев`яний табурет, наніс ним потерпілій не менше двох ударів в область верхньої частини тіла, кінцівок та голови. Внаслідок цього остання отримала тілесні ушкодження у виді відкритого перелому верхньої третини правого плеча, закритий перелом обох кісток нижньої частини правого передпліччя, закритого перелому зовнішньої третини правої ключиці, розриву зв`язок лівого акроміального ключичного зчленування, перелому 1-6 лівих та 1-11 правих ребер, множинних саден та кровотеч обличчя, крововиливу під м`які тканини волосистої частини голови з правого боку, крововилив в області грудино-ключичних зчленувань, рубленої рани нижньої третини правої голені, що спричинили травматичний шок, від яких ОСОБА_11 померла на місці.

В апеляційних скарзі обвинувачений ОСОБА_9 , не погоджуючись з вироком суду зазначив, що вважає висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки судом не було враховано те, що ініціатором конфлікту була його матір - ОСОБА_11 , яка раніше відбувала покарання в місцях позбавлення волі, постійно його повчала та провокувала на сварки і не давала йому можливості створювати свою сім`ю, а також не були враховані обставини, що пом`якшують покарання, а саме те, що він раніше не судимий, хворіє на виразку шлунку.

При цьому обвинувачений послався на невинуватість у вчиненому, оскільки надані ним показання у справі були отримані під фізичним та психологічним тиском з боку працівників поліції.

Також обвинувачений зазначив, що обвинувальний акт відносно нього складений неналежним чином, в ньому відсутнє формулювання обвинувачення, яке в тому числі на його думку є неконкретним, чим порушено його право на захист, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Просив вирок скасувати та перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 121 КК України на ст. 116 КК України.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений уточнив свої доводи, просив призначити новий розгляд кримінального провадження, посилаючись при цьому на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків районного суду фактичним обставинам справи та допущення істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.

Заслухавши доповідь головуючого - судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали уточнену обвинуваченим апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність вироку районного суду; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування вироку суду та призначення нового судового розгляду судом першої інстанції, виходячи з наступного:

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, але положення ч. 2 ст. 404 КПК України дає можливість апеляційному суду вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Відповідно до положень ч. 3, 4 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадку, передбаченого ст. 381 КПК України.

Разом з тим, апеляційним судом встановлені грубі порушення вимог ст.349 КПК України, які у відповідності до положень ст.ст. 409, 411 КПК України є підставами для скасування вироку суду.

З журналу судового засідання від 07.07.2016 року і аудіо запису фіксації судового процесу та оскаржуваного вироку вбачається, що суд, встановивши факт визнання обвинуваченим вини у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення та обговоривши питання щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, ухвалив провести розгляд у відповідності до положень ч.3 ст.349 КПК України.

В районному суді ОСОБА_9 , визнавши себе винуватим у скоєні правопорушення, за яким він був засуджений оскаржуваним вироком суду, надав пояснення в яких фактично підтвердив лише факт сварки зі своєю матір`ю та спричинення останній декількох ударів по обличчю.

При цьому відповіді на запитання суду щодо обставин скоєного та нанесення наявних у потерпілій тілесних ушкоджень, які привели до смерті останньої він фактично не надав, пояснивши при цьому, що не пам`ятає усіх обставин скоєного, визнавши при цьому лише нанесення ним двох ударів табуреткою та при цьому повторно зазначив, що не пам`ятає обставини нанесення таких ударів.

Як вбачається з викладених в обвинувальному акті обставин вчиненого, потерпілій ОСОБА_11 були спричинені множинні та чисельні ушкодження, які як вказують викладені в обвинувальному акті обставини були нанесені не тільки по голові, а також у в область тулубу останньої, в тому числі в верхню частину тіла і кінцівок потерпілої.

Разом з тим, надані обвинуваченим пояснення щодо обставин нанесення ним тілесних ушкоджень та їх кількість не співвідносяться тим тілесним ушкодженням, які як зазначено в обвинувальному акту були виявлені у потерпілої.

Наведене свідчить про те, що районним судом під час розгляду обвинувального акту не було належним чином перевірено підтвердження обвинуваченим фактичних обставин вчиненого, що вказує на невиконання судом першої інстанції вимог ст. 349 КПК України, оскільки у такому випадку суд зобов`язаний був в повному обсязі провести судовий розгляд та дослідити усі доказі, якими обґрунтовувалось обвинувачення.

Недотримання районним судом вимог ст. 349 КПК України призвело до однобічності та неповноти судового слідства, не дослідження таких обставин, з`ясування яких може мати суттєве значення для правильного і всебічного розгляду справи.

Крім того, апеляційним судом встановлене інше грубе порушення вимог кримінального процесуального закону, яке у відповідності до положень ст.ст. 409, 411 КПК України також є підставою для скасування вироку суду.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки в ньому не конкретно викладено формулювання обвинувачення, зокрема щодо дій обвинуваченого та причинно-наслідкового зв`язку між цими діями та їх наслідками.

За таких умов, обвинувальний акт не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, що унеможливлювало прийняття районним судом оскаржуваного рішення і вказує на обгрунтованість доводів апеляційної скарги обвинуваченого в частині незрозумілості ним висунутого йому обвинувачення.

Суд першої інстанції на вищезазначене порушення вимог закону уваги не звернув і при неконкретному обвинуваченні, ухвалив щодо ОСОБА_9 обвинувальний вирок, що є неприпустимим.

Вищевказані порушення вимог КПК України хоча і не зазначені в ч.2 ст.412 та ч.1 ст.415 КПК України, як підстави для безумовного скасування рішення суду першої інстанції, але з урахуванням положень ч.6 ст.9 КПК України визнаються апеляційним судом суттєвим, з наступних підстав.

Частина 6 ст. 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення Кримінального процесуального Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України.

Відповідно до положень ст.7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: законність, забезпечення права на захист та доступ до правосуддя.

Таким чином, враховуючи положення ст.ст. 7, 9 КПК України та встановлені факти розгляду обвинувального акту з неконкретним обвинуваченням, неналежного виконання районним судом вимог ст.349 КПК України при проведенні судового розгляду, який суперечив вимогам положень ст.2 КПК України, фактично позбавив гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження та недотримання судом визначеної законом процедури судочинства, колегія суддів вважає наведені порушення вимог кримінального процесуального закону істотними та у відповідності до положень ст. 2, 7, 9, 409, 412, 415 КПК України визнає їх підставою для скасування вироку суду і призначення нового розгляду у суді першої інстанції, в іншому складі суду, зі стадії підготовчого провадження, у відповідності до вимог положень ст. 416 КПК України.

При цьому, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 щодо його невинуватості у вчиненому та наявності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.116 КК України, не можуть бути предметом розгляду апеляційним судом, оскільки встановлені апеляційним судом порушення вимог закону, фактично виключають розгляд обвинувального акту без усунення недоліків, наведених в даній ухвалі.

Вказані порушення, шляхом позбавлення гарантованих Конституцією України та КПК України прав учасників кримінального провадження та недотримання визначеної законом процедури судочинства, на думку апеляційного суду, взагалі перешкоджали розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_9 по суті та унеможливлювали за результатами такого судового розгляду ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, а тому з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 9, 415 КПК України, апеляційний суд визнає їх істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду справи, неухильно дотримуючись вимог КПК України, суду першої інстанції, у повній відповідності до положень закону та з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, необхідно виконати вимоги ст. 314 КПК України та прийняти за результатами попереднього розгляду законне і обґрунтоване рішення, мотивувавши його належним чином.

Надалі, у разі призначення судом справи до розгляду, неухильно дотримуючись вимог кримінального процесуального закону України, суду першої інстанції необхідно всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини справи, проаналізувати зібрані у справі докази в їх сукупності, дати їм належну правову оцінку, і в залежності від встановленого, прийняти по справі законне і обґрунтоване рішення, мотивувавши його належним чином.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд Одеської області, -

постановив
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Вирок Татарбунарського районного суду Одеської області від 07.07.2016 року відносно ОСОБА_9 за ч.2 ст.121 КК України - скасувати.

Призначити новий розгляд обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000145 від 17.03.2016 року відносно ОСОБА_9 за ч.2 ст.121 КК України зі стадії підготовчого судового засідання.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 залишити раніше обраний під час досудового розслідування у вигляді тримання під вартою до розгляду цього питання в порядку, передбаченому ст.314 КПК України.
Ухвала є остаточною та оскарження у касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4