Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 29 червня 2017 року матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000226 за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Устинівського районного суду Кіровоградської області від 14 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 07 листопада 2016 року.

Вироком Устинівського районного суду Кіровоградської області від 14 червня 2016 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Новохристофорівка Новобузького району Миколаївської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 13 січня 2016 року за ч. 1 ст. 289 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком тривалістю 2 роки; 2) вироком Устинівського районного суду Кіровоградської області від 27 січня 2016 року за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком тривалістю 2 роки 6 місяців,

засуджено:

- за ч. 1 ст. 125 КК України до 150 годин громадських робіт;
- за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком більш суворим, призначеним вироком Устинівського районного суду Кіровоградської області від 27 січня 2016 року за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
За обставин, встановлених судом та детально описаних у вироку ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено: за умисне легке тілесне ушкодження; за таємне викрадення чужого майна (крадіжку) вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення.
Як убачається з вироку, 19 липня 2014 року близько 14.15 год., ОСОБА_6 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних стосунків з ОСОБА_7 , наніс останньому удар кулаком правої руки в область обличчя, в результаті чого спричинив потерпілому легкі тілесні ушкодження.

Крім того, 22 вересня 2014 року близько 00.00 год., ОСОБА_6 проникнувши до приміщення господарської будівлі ОСОБА_8 , що знаходиться в АДРЕСА_1 , повторно таємно викрав належний останній велосипед, загальною вартістю 1138, 50 грн. та таким чином заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 07 листопада 2016 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінено. Ухвалено вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 1 ст. 125 КК України до 150 годин громадських робіт; за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, визначено вирок Устинівського районного суду Кіровоградської області від 27 січня 2016 року щодо ОСОБА_9 виконувати самостійно. В решті вирок суду залишено без змін.

У касаційній скарзі, за її змістом, засуджений ОСОБА_6 просить скасувати постановлені відносно нього судові рішення і призначити новий розгляд в суді першої інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження. Обґрунтовуючи свої вимоги вказує, що заява потерпілого ОСОБА_7 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України в судах обох інстанцій не досліджувалася. Не погоджується з призначеним за ч. 3 ст. 185 КК України покаранням, посилаючись на його суворість та зазначає про безпідставне, на його думку, неврахування судом обставин, які пом`якшують покарання активне сприяння розкриттю злочину, визнання вини. Стверджує, що на час апеляційного розгляду сплинули визначені ст. 49 КК України строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, що апеляційний суд залишив поза своєю увагою.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка частково підтримала касаційну скаргу засудженого та вважала, що в зв`язку зі спливом передбачених ст. 49 КК України строків даності, ОСОБА_6 слід звільнити від покарання за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ч. 5 ст. 74 КК України, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неналежна, на думку захисника, оцінка доказів у провадженні, неповнота судового розгляду не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.

Тому, при перегляді судових рішень, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом першої інстанції.

Як убачається з вироку, висновки про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 3 ст. 185 КК України, за ретельно викладених у ньому обставин, доведено зібраними у встановленому законом порядку доказами, дослідженими в судовому засіданні, належно оціненими. Так, суд першої інстанції такого висновку дійшов на підставі аналізу: показань самого ОСОБА_6 , який визнав свою вину у скоєному, показань потерпілого ОСОБА_7 , даних, що містяться у висновку судово-медичної експертизи № 114 від 21 липня 2014 року; показань потерпілої ОСОБА_8 ; даних, що містяться в протоколі огляду господарської будівлі ОСОБА_8 , у висновку товарознавчої експертизи № 122-16Д від 13 травня 2016 року, а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

Сукупність наведених у вироку доказів, переконливо свідчить про те, що ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 125 та ч. 3 ст. 185 КК України.
При цьому, в судовому засіданні було досліджено заяву потерпілого ОСОБА_7 про заподіяння йому тілесних ушкоджень, що підтверджується журналом судового засідання від 14 червня 2016 року та зафіксованим на технічному носії інформації перебігом судового засідання 14 червня 2016 року, які містяться матеріалах справи та свідчать про безпідставність доводів касаційної скарги засудженого в цій частині.
Що стосується призначеного ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України, то колегія суддів вважає його таким, що відповідає вимогам ст. 65 КК України. При обранні його виду та розміру судом було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, в тому числі й ті, на які посилається засуджений у касаційній скарзі, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

При цьому, апеляційним судом обґрунтовано було прийнято рішення про зміну вироку суду першої інстанції в частині призначення остаточного покарання ОСОБА_6 з урахуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України.

Колегія суддів вважає, що постановлена за результатами розгляду апеляції захисника ухвала апеляційного суду, відповідає вимогам ст. 419 КПК України та погоджується з наведеними у ній висновками про необхідність зміни вироку суду першої інстанції в цій частині.

Водночас, як убачається зі справи, на час апеляційного розгляду сплинули визначені ст. 49 КК України строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, про що обґрунтовано зазначив у касаційній скарзі засуджений.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України ОСОБА_6 вчинив 19 липня 2014 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Злочин, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, відповідно до ст. 12 КК України класифікується як невеликої тяжкості та його санкція передбачає покарання, менш суворе ніж обмеження волі.

Тому, на час апеляційного розгляду та постановлення ухвали апеляційного суду 07 листопада 2016 року, враховуючи те, що вирок Устинівського районного суду Кіровоградської області від 14 червня 2016 року не набрав законної сили, сплинули строки давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України, в зв`язку з чим, постановлені відносно останнього судові рішення в частині засудження за ч. 1 ст. 125 КК України підлягають зміні.

При цьому, враховуючи те, що під час судового розгляду в суді першої інстанції ОСОБА_6 визнавав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, він підлягає звільненню саме від кримінальної відповідальності, а не від покарання, як про це в судовому засіданні вказувала прокурор.

Звільнення особи від покарання у зв`язку із закінченням строків давності може бути застосоване лише у випадках, коли суд не може звільнити особу від відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (на підставі ст. 49 КК України).

Зважаючи на викладені засудженим у касаційній скарзі доводи та вимогу до касаційного суду, вона підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 433, 434, 436 - 438 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIIІ від 02 червня 2016 року, колегія суддів
у х в а л и л а:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Устинівського районного суду Кіровоградської області від 14 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 07 листопада 2016 року щодо ОСОБА_6 змінити.

На підставі ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України вирок Устинівського районного суду Кіровоградської області від 27 січня 2016 року щодо ОСОБА_9 виконувати самостійно.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3