Справа № 522/5507/16-к
Провадження № 1-кп/520/735/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.05.2017 року колегія суддів Київський районний суд м. Одеси, в складі:
Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10
перекладача ОСОБА_11 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Одеси матеріали кримінального провадження, внесене до ЄРДР за № 0000050 від 06.02.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст.15 ст. 113, ст. 113, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст.258 та ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_13 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст.258-3, ст.113, ч. 1 ст.14 ч. 2 ст.258 та ч. 1 ст.263 КК України; ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст.258-3, ч. 2 ст.15 ст.113, ст.113 та ч. 1 ст. 263, ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст.258-3, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258 та ч.1 ст. 263 КК України; ОСОБА_16 та ОСОБА_17 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст.258-3, ч. 1 ст.14 ч. 2 ст. 258 та ч.1 ст.263 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В провадження Київського районного суду м. Одеси з Апеляційного суду Одеської області в порядку ст. 32,34 КК України надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженню відносно ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .
Прокурор просить призначити справу до судового розгляду, вважає, що обвинувальний акт складений із дотриманням вимог ст. 291 КПК України, підстав для закриття справи, внесення подання про визначення підсудності немає.

Захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_6 звернулися до суду з клопотаннями про повернення обвинувального акту прокурору внаслідок невідповідності цього акту вимогам ст.290, 291 КПК України, та вимогам ст. 109 КПК України, на підставах викладених в їх письмових клопотаннях.

Захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 підтримали клопотання захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_6 про повернення зазначеного обвинувального акту прокурору, у зв`язку з тим, що він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 підтримали думку своїх захисників, щодо повернення зазначеного обвинувального акту прокурору.
Прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисників про повернення обвинувального акту прокурору, бо вважає, що для цього нема підстав.
Представники потерпілих надали суду письмові заяви про слухання підготовчого судового засідання за їх відсутністю.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали обвинувального акту з додатками, колегія суддів приходить до висновку про необхідність повернення прокурору обвинувального акту в зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України, а клопотання захисників такими, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст.314 ч.3 п. 3 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду. Отже, повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Відповідно до ч.4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Вимоги до обвинувального акту визначені ст. 291 КПК України, де в п.5 ч.2 цієї статті зазначено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Формулювання обвинувачення визначає конкретний обсяг та межі судового розгляду, а також надає обвинуваченому можливість реалізувати своє право на захист та знати, в чому саме він обвинувачується. Однак, у зазначеному обвинувальному акті не міститься сформульованого належним чином обвинувачення.
Згідно даного обвинувального акту обвинувачений ОСОБА_12 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України створення терористичної групи чи терористичної організації, за кваліфікуючими ознаками: створення терористичної групи, керівництво такою групою та участь у ній.
Обвинувачені ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-1 КК України створення терористичної групи чи терористичної організації, за кваліфікуючими ознаками: участь у терористичній групі.
Також, зі змісту обвинувального акту вбачається, що в ньому відсутнє викладення встановлених досудовим розслідуванням фактичних обставин щодо вчинення обвинуваченими терористичних актів (тобто більше ніж один терористичний акт), а також що обвинувачені, навіть за твердженням слідства, були обізнані та приймали участь у терористичних актах (тобто більше ніж одному), оскільки відповідно до ст.1 ЗУ «Про боротьбу з тероризмом» під терористичним актом визначають злочинні діяння у формі застосування зброї, вчинення вибуху, підпалу чи інших дій, відповідальність за які передбачена статтею 258 КК України, обвинувачення не конкретизовано щодо кожної особи окремо, а саме: обвинувачення у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень жодному обвинуваченому не висунуто.

Відсутність певної конкретизації формулювання обвинувачення в обвинувальному акті можуть бути наслідком того, що зазначені обставини не встановлені під час досудового розслідування.

Положеннями п. «а» ч.3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. Тобто, викладення в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення повинне бути в однозначно зрозумілій формі.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту. Відсутність висунутого обвинувачення є підставою для скасування вироку, ухваленого на підставі лише оголошеної підозри.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті п.п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (справа «Камасінскі проти Австрії» рішення від 19.12.1989 року). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», рішення від 25.07.2000 року у справі «Матточіа проти Італії», рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та ін. проти Австрії».

Також, судом при дослідженні обвинувального акту встановлено, що в супереч п.3 Додатку 61 («Перелік документів, які посвідчуються гербовою печаткою в органах прокуратури України») до п.п.18.2.1,18.2.4 «Інструкції з діловодства в органах прокуратури України», затвердженої Наказом Генерального прокурора України №3 від 15.01.2013 року, обвинувальний акт, наданий суду, не містіть печатки прокуратури Одеської області.

Тобто, саме підписання обвинувального акта прокурором та скріплення його підпису печаткою, надає йому статусу офіційного документу і свідчить про належне його затвердження прокурором.

Відсутність печатки на обвинувальному акті, колегія суддів, розцінює як неналежне його затвердження, тобто порушення вимог ч. 1 ст. 291 КПК України.

Крім того, згідно до вимог ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити, зокрема, номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування.

Проте, не зважаючи на дані обвинувального акту про виділення матеріалів в окреме провадження, реєстр матеріалів кримінального провадження не містить письмової інформації про прийняття вказаних процесуальних дій. (виділені матеріали №0000062, №0000017, №0000261, №0000225).

Згідно до вимог ч. 4 ст. 217 КПК України заборонено виділяти в окреме провадження і проводити досудове слідство в окремому провадженні стосовно встановлених досудовим слідством осіб, які скоїли противоправні дії разом з особою, яку досудове слідство обвинувачує, якщо це може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судовий розгляд.

Крім того, органом досудового слідства в переліку процесуальних дій, які були проведені в ході досудового розслідування, вказані слідчі дії без зазначенням часу їх проведення.

Також дослідивши зазначений обвинувальний акт, суд звертає увагу на те, що в анкетних даних обвинуваченого ОСОБА_15 не вказано його громадянство.

Як, встановлено судом, відповідно до матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_15 є громадянином держави Ізраїль, але у реєстрі матеріалів досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні відсутні відомості про повідомлення департаменту Консульської служби Міністерства закордонних справ України о затриманні громадянина іншої держави, та повідомлення посольства держави Ізраїль про затримання громадянина їх держави.

Одночасно, реєстр матеріалів досудового розслідування зазначеного кримінального провадження не містить інформації, з якої суд міг би зробити висновок про забезпечення під час досудового розслідування обвинуваченому права на перекладача та дотримання вимог ст. 290 КПК України, а саме: про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження за участю перекладача, на мові, яка зрозуміла обвинуваченому.
У свою чергу, стаття 10 Конституції України та стаття 6 Закону України « Про засади державної мовної політики », визначили, що державною мовою в Україні є українська мова.

Відповідно до положень статей 14,15,17 Закону України «Про засади державної мовної політики», судочинство в Україні у цивільних, господарських, адміністративних і кримінальних справах здійснюється державною мовою у межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовами частини третьої статті 8 цього Закону, за згодою сторін суди можуть здійснювати провадження цією регіональною мовою (мовами).

Згідно ст. 29 КПК України, особа повідомляється про підозру у вчиненні кримінального правопорушення державною мовою або будь-якою іншою мовою, якою вона достатньо володіє для розуміння суті підозри у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Але, на думку суду, ця вимога закону слідчим та прокурором була проігнорована, що призвело до порушення права обвинуваченого на захист, передбачене ст. 20 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст. 42 КПК України, підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують, користуватися рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави.

При розгляді кримінального провадження, учасник якого не володіє чи недостатньо володіє державною мовою, суд враховує правові позиції Європейського суду з прав людини. Право на безоплатну допомогу перекладача застосовується, зокрема, до документальних матеріалів та досудового провадження. Кожен, кого обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, хто не розуміє мову, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, має право на отримання безоплатної допомоги перекладача, що здійснює письмовий і усний переклад усіх тих документів чи заяв у провадженні проти нього, розуміти які йому необхідно або які потрібно оголосити на суді мовою, що там використовується, для того, щоб здійснити своє право на справедливий судовий розгляд (п. 48 рішення ЄСПЛ від 28 листопада 1978 року у справі "Лудіке, Белкасем і Коч проти ФРН").

Крім того, суд дослідивши реєстр матеріалів досудового слідства та його додатки звертає увагу на розписку обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_9 про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, в яких вони у письмовій формі вказали, що їм не відкрити матеріали кримінального провадження у повному обсязі, та не надано доступу до речових доказів.

Стаття 290 КПК України передбачає, що прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання, зобов`язаний надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до приміщення або місця, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем держави, і прокурор має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді.

Дослідивши реєстр про відкриття провадження, порядковий номер реєстру № 557, про надання підозрюваному ОСОБА_12 та його захиснику доступу до матеріалів досудового розслідування та можливості ознайомлення із матеріалами кримінального провадження, їм разом одночасно надано 28.03.2015 року з 10:00 години до 10:30 години, тобто 30 хвилини на ознайомлення підозрюваному та захиснику з матеріалами кримінального провадження, яке складається з 20 томів.

Також суд звертає увагу на те, що іншим обвинуваченим та їх захисникам, при відкритті матеріалів кримінального провадження був обмежений час, а саме: обвинуваченому ОСОБА_15 та його захиснику надано на ознайомлення 25.03.2015 року з 11:00 до 11:20 годин, ОСОБА_13 та його захиснику 28.03.2015 року з 12:10 до 12:25 годині, обвинуваченому ОСОБА_14 та його захиснику 28.03.2015 року з 12:35 годині до 13: 00 годині, обвинуваченому ОСОБА_17 та його захиснику 28.03.2015 року з 16: 20 до 16:55 годин. Фактично кожному обвинуваченому надавалось час у середньому 20 хвили на ознайомлення з матеріалами, які складаються з 20 томів.

Крім того, ч.12 ст. 290 КПК України містить вимогу щодо недопустимості відомостей в суді як доказів, зібраних під час досудового розслідування, якщо сторона кримінального провадження не здійснить їх відкриття відповідно до положень ст. 290 КПК України.

Із наведеного слідує, що в ході досудового розслідування було порушено право обвинувачених та їх захисників на ознайомлення з матеріалами досудового розслідування зазначеного кримінального провадження, які безпосередньо стосуються обвинувачення ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 у вчиненні кримінальних правопорушень в порядку КК України, у тому числі після відкриття матеріалів згідно зі ст. 290 КПК України.

Викладене свідчить про те, що органом досудового розслідування допущено порушення вимог ст. 291 КПК України відносно зазначеного обвинувального акта, а також вимог ст.109 КПК України відносно реєстру матеріалів досудового розслідування, що унеможливлює, при викладених обставинах, призначення кримінального провадження до розгляду судом по суті.

Отже, обвинувальний акт з додатками не відповідає вимогам діючого законодавства. Вказані підстави для повернення обвинувального акту прокурору не були предметом обговорення судом апелляційної інстанції раніше.

Тобто вказані порушення, шляхом позбавлення гарантованих Конституцією України та КПК України прав учасників кримінального провадження та недотримання визначеної законом процедури судочинства, на думку колегії суддів, взагалі перешкоджають розгляду обвинувального акту відносно обвинувачених по суті та унеможливлюють за результатами такого судового розгляду ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення.

З огляду на вищенаведене обвинувальний акт з доданими до нього матеріалами підлягають поверненню прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314-317 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст.15 ст. 113, ст. 113, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст.258 та ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_13 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст.258-3, ст.113, ч. 1 ст.14 ч. 2 ст.258 та ч. 1 ст.263 КК України; ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст.258-3, ч. 2 ст.15 ст.113, ст.113 та ч. 1 ст. 263, ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст.258-3, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258 та ч.1 ст. 263 КК України; ОСОБА_16 та ОСОБА_17 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст.258-3, ч. 1 ст.14 ч. 2 ст. 258 та ч.1 ст.263 КК України, повернути прокурору Одеської області, як такий, що не відповідає вимогам КПК України, з підстав, викладених у мотивувальній частині ухвали.

Запобіжний захід обраний ухвалою Київського районного суду м. Одеси 26.04.2017 року обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів діє до 25.06.2017 року.
Ухвала про повернення обвинувального акту може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3