Провадження 11-кп/792/215/17
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
представника
потерпілих ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005033 від 28 серпня 2015 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 січня 2017 року,-
В с т а н о в и л а :
Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 січня 2017 року
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця хутора Олексіївка Красносулінського району Ростовської області, Російської Федерації, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , пенсіонера, одруженого, раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить три тисячі чотириста гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки.
Постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 351,84 грн. Інші процесуальні витрати покладено на рахунок держави.
Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено повністю, цивільний позов ОСОБА_7 задоволено частково.
Постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 1494,50 грн. матеріальної шкоди.
Постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 80000 грн. моральної шкоди.
Накладено арешт у вигляді заборони відчуження на автомобіль "VAZ 21723", державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 15.01.2009, видане 1-шим ВРЕР УДАІ УМВСУ в Хмельницькій області м. Хмельницький).
Речові докази:
- автомобіль "VAZ 21723", державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 , постановлено залишити в останнього;
- інші речові докази постановлено зберігати у справі.
За вироком суду, 28 серпня 2015 року, близько 20 год. 30 хв., ОСОБА_9 , керуючи автомобілем "VAZ 21723", державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись у м. Хмельницькому по вул. Чорновола зі сторони вул. Трудової в напрямку до вул. Гайдара, перед перехрестям з провулком Тракторним, в порушення п. 18.1 "Правил дорожнього руху", затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.01.2001, проявивши неуважність, під час наближення до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, не зменшив швидкості руху та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходам, в результаті чого вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка перетинала проїзну частину вул. Чорновола по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо відносно руху авто, у якої на грудях в сумці для переносу немовлят знаходився малолітній син ОСОБА_12 , внаслідок чого ОСОБА_7 впала на землю і малолітній ОСОБА_12 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Дорожньо-транспортна пригода, яка потягла вищенаведені наслідки, знаходиться в прямому причинному зв`язку із допущеним водієм автомобіля "VAZ 21723" ОСОБА_9 , порушенням "Правил дорожнього руху".

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 , як видно з її змісту, не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій, просить вирок суду скасувати та призначити покарання за ч. 1 ст. 286 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 2000 грн., без позбавлення права керування транспортними засобами, а також стягнути на користь ОСОБА_7 10000 грн. моральної шкоди. Вважає, що вирок суду ухвалений з порушенням норм матеріального та процесуального права, покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки за своїм розміром є явно несправедливим через суворість. Апелянт зазначає, що вину визнає, розкаюється у вчиненому, після дорожньо-транспортної пригоди зупинився, щоб надати допомогу потерпілій, навідував її у лікарні, цікавився станом здоров`я дитини, допомагав слідству, поштовим переказом перерахував потерпілій 1200 грн. матеріальної шкоди. Просить врахувати, що він у 2016 році переніс 2 операції з приводу тяжкої хвороби, на лікування ним витрачені значні кошти, великі витрати обвинувачений несе і на комунальні послуги, дружина хворіє на цукровий діабет і отримує мінімальну пенсію, в 2017 році йому проведена чергова операція по видаленню пухлини.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який просив вирок суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення, думку потерпілої та її представника, які заперечували проти поданої апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні в частині вирішення судом цивільного позову ОСОБА_7 з наступних підстав.
Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_12 середньої тяжкості тілесне ушкодження, за викладених в вироку обставинах, ґрунтуються на зібраних в провадженні та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, відповідають фактичним обставинам провадження, учасниками судового розгляду не оспорюються.

Дії ОСОБА_9 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи покарання ОСОБА_13 , суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст. 65 КК України, належним чином умотивував своє рішення з посиланням на встановлені обставини і дані, які характеризують обвинуваченого.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

Покарання ОСОБА_9 призначено у відповідності з вимогами ст. 65 КК України.

Обираючи покарання ОСОБА_9 , суд вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є необережним злочином невеликої тяжкості. Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що обставини, що могли б пом`якшувати покарання обвинуваченого: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, свого підтвердження не знайшли. Судом, з належним обґрунтуванням своїх висновків, було виключено обтяжуючу покарання обвинуваченого обставину, - вчинення злочину щодо малолітнього, оскільки дана обставина не охоплювалась умислом ОСОБА_9 .. З такими висновками погоджується колегія суддів. При визначенні виду, строку та розміру покарання суд враховував, що обвинувачений є особою пенсійного віку, наявність у нього тяжкої хвороби, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вчинив злочин невеликої тяжкості, характеризується позитивно. Судом першої інстанції були враховані також конкретні обставини справи та особа обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, суд врахував вищезазначені обставини в їх сукупності та прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому основного покарання у виді штрафу в мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

Таке покарання, на переконання колегії суддів, за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_9 , є необхідним і достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Доводи апелянта, що призначене судом обвинуваченому покарання є невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості, не знайшли свого підтвердження в апеляційному суді.
Суд першої інстанції в повній мірі врахував всі обставини, в тому числі і ті, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що після ухвалення вироку обвинуваченим було відшкодовано потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду, визначену вироком суду, вчинялись дії на відшкодування 1200 грн. шкоди під час досудового розслідування, що не оспорювалось в апеляційному суді потерпілою ОСОБА_7 , що значна кількість коштів сім`ї обвинуваченого витрачається на сплату комунальних послуг, що він та його дружина хворіє, не впливають на висновки суду першої інстанції та не дають підстав для призначення основного покарання обвинуваченому, з застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України, та без позбавлення права керування транспортними засобами.
Погоджуючись з висновком суду першої інстанції про обгрунтованість призначення ОСОБА_9 додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на визначений судом строк, колегія суддів враховує конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, мотиви допущених обвинуваченим грубих порушень правил безпеки дорожнього руху, наслідки, що настали, та ставлення винного до своєї протиправної поведінки, що в сукупності дає підстави вважати, що призначення такого додаткового покарання буде за своїм видом справедливим та необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів.

Колегія суддів не може погодитись з твердженням обвинуваченого ОСОБА_9 про наявність підстав для призначення йому покарання з врахуванням положень ст. 69 КК України, на які він вказує в своїй апеляційній скарзі, позаяк підстави для застосування ч. 1 ст. 69 КК України в провадженні відсутні.
З іншими доводами апелянта щодо наявності підстав для зміни вироку суду в частині розв`язання цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 колегія суддів погоджується з наступних підстав.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, потерпілою ОСОБА_7 було заявлено цивільний позов виключно в своїх інтересах до обвинуваченого про відшкодування на її користь спричиненої злочином моральної шкоди (а.с. 41-42). Колегія суддів приходить до висновку, що злочином потерпілій ОСОБА_7 спричинена моральна шкода, потерпіла від наїзду впала, відчувала фізичний біль, перенесла душевні страждання та переживання, страх, пов`язаний з наслідками вчиненого щодо її малолітнього сина злочину, хвилювалась за здоров`я малолітньої дитини, злочином було порушено звичний ритм її життя, потерпіла змушена була тривалий час перебувати в лікарні, здійснюючи догляд за малолітньою дитиною, витрачати значний час для відновлення своїх прав. Враховуючи тяжкість вимушених змін, вимоги розумності та справедливості, апеляційний суд визначає розмір морального відшкодування з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_7 в 10000 грн., в зв`язку з чим вирок суду в частині вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_7 слід змінити.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про безпідставність накладення арешту на автомобіль, що належить обвинуваченому, в вигляді заборони його відчуження, не можуть бути прийнятими до уваги, зважаючи, що положеннями ч. 6 ст. 170, ст. 374 КПК України передбачено можливість накладення арешту на майно обвинуваченого для забезпечення цивільного позову, відтак твердження апеляційної скарги, що вирок суду постановлений з порушенням вимог ст. 374 КПК України, є необґрунтованими.
Твердження потерпілої ОСОБА_7 та її представника ОСОБА_8 про те, що суд першої інстанції, стягуючи на її користь 80000 грн., стягував таку суму з розрахунку і моральної шкоди, спричиненої безпосередньо потерпілому ОСОБА_12 , в зв`язку з чим вони просили вирок суду в частині вирішення цивільного позову залишити без зміни, не заслуговують на увагу з наступних причин. В даному кримінальному провадженні позов пред`явлений потерпілою виключно у власних інтересах, а в інтересах малолітнього потерпілого позов заявлений не був. В суду першої інстанції не було підстав для визначення розміру відшкодування на користь потерпілої ОСОБА_7 в 80000 грн. Потерпіла ОСОБА_7 або представник потерпілого ОСОБА_11 , діючи в інтересах потерпілого ОСОБА_12 , вправі звернутись до суду з позовом в порядку цивільного судочинства про стягнення моральної шкоди на користь малолітнього потерпілого.
Інші підстави для зміни вироку суду, зважаючи на межі апеляційної скарги, в провадженні відсутні.
З врахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-
П о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 січня 2017 року щодо ОСОБА_9 в частині вирішення цивільного позову про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 80000 грн. моральної шкоди змінити.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 10000 грн. моральної шкоди.
В решті вирок суду залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.
Судді (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2