Справа № 308/6929/15-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

07.06.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11кп/777/10/2017 за апеляційною скаргою заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_8 на вирок Ужгородського міськрайонного суду від 05.02.2016.
Цим вироком ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Убаганського району Кустанайської області Казахстану, мешканець АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одружений, що має на утриманні малолітню дитину, непрацюючий, не судимий, засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_10 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком у два роки та з покладенням на нього обов`язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися у кримінально-виконавчу інспекцію для реєстрації.
ОСОБА_10 визнаний винним у тому, що за попередньою змовою з ОСОБА_11 у м. Ужгороді відкрито викрав:
- 05.01.2015 приблизно о 16:00 з супермаркету «Вопак» по проспекту Свободи, 52 майно загальною вартістю 201 грн. 11 коп.;
- 06.01.2015 приблизно о 12:00 з супермаркету «Вопак» по проспекту Свободи, 52 майно загальною вартістю 268 грн. 78 коп.;
- 17.04.2015 приблизно о 15:00 з супермаркету «Вопак» по вул. Бестужева, 9 майно загальною вартістю 348 грн. 69 коп.;
- 26.04.2015 приблизно о 18:45 з супермаркету «Вопак» по проспекту Свободи, 52 майно загальною вартістю 354 грн. 45 коп..
В апеляційній скарзі заступник прокурора Закарпатської області, не оспорюючи правильності встановлення судом першої інстанції фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеності вини та правової кваліфікації діянь за ч.2 ст. 186 КК, просить вирок щодо ОСОБА_10 скасувати за м`якістю призначеного йому покарання та ухвалити новий, в якому зазначити про вчинення ним злочину за попередньою змовою з особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження та призначити ОСОБА_10 реальне покарання у виді позбавлення волі на чотири роки. Вказує, що суд першої інстанції був не вправі вказувати у вироку ОСОБА_11 співучасником злочину, оскільки матеріали щодо нього виділені в окреме провадження, не дотримався вимог ст. ст. 65 і 75 КК, не врахував, що ОСОБА_10 притягується до кримінальної відповідальності не вперше, звільнявся від відбування покарання за попереднім вироком, але належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, не працює і за короткий проміжок часу вчинив чотири епізоди корисливих тяжких злочинів. Посилається на те, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, тривалий час переховувався від слідства та суду, заходів до відшкодування матеріальної та моральної шкоди не вжив.
Апеляційний суд заслухав доповідь судді про зміст вироку і апеляційної скарги, промову прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, заперечення захисника та обвинуваченого проти апеляційної скарги, за клопотанням прокурора дослідив матеріали кримінального провадження про особу обвинуваченого, провів судові дебати, заслухав останнє слово обвинуваченого, обговорив доводи апеляційної скарги і приходить до переконання, що вона підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеність вини та правова кваліфікація діянь ОСОБА_10 за ч.2 ст. 186 КК, як грабежу, вчиненого повторно і за попередньою змовою групою осіб, за винятком зазначення прізвища та ініціалів співучасника, в апеляційній скарзі не оспорюються.
Розглядаючи апеляційну вимогу щодо формулювання у вироку обвинувачення, визнаного доведеним, Апеляційний суд виходить з наступного.
Констатація судом першої інстанції у вироку винуватості ОСОБА_10 у вчиненні грабежів за попередньою змовою з ОСОБА_11 , фактично є висновком про те, що і ОСОБА_11 вчинив ці ж злочини.
Така преюдиція щодо винуватості ОСОБА_11 не лише входить в колізію з нормами КПК щодо вільної оцінки доказів, а й суперечить передбаченим статтею 7 КПК загальним засадам кримінального провадження, зокрема верховенству права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини. Натомість міжнародні стандарти у галузі судочинства послідовно стверджують про неприпустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом на справедливий судовий розгляд.
Так, відповідно до частини другої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частини другої статті 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, частини першої статті 11 Загальної декларації прав людини кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
За таких обставин очевидним є те, що зазначення у вироку щодо ОСОБА_10 про співучасть у вчинених ним злочинах ОСОБА_11 є незаконним.
З цих самих міркувань було б незаконним зазначити у вироку і те, що співучасником ОСОБА_10 є особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження у зв`язку з її розшуком. За наявності в цьому кримінальному провадженні процесуального рішення про виділення в окреме провадження матеріалів щодо ОСОБА_11 у зв`язку з його розшуком, таке формулювання встановлених судом фактичних обставин кримінального правопорушення конкретно вказувало б саме на цю особу, як на співучасника злочину.
Втім, процесуального рішення про виділення матеріалів щодо ОСОБА_11 в окреме провадження в цьому кримінальному провадженні немає, в реєстрі матеріалів досудового розслідування воно не вказано.
Отже, апеляційний суд визнає доведеним, що ОСОБА_10 за попередньою змовою з співучасником у м. Ужгороді відкрито викрав:
- 05.01.2015 приблизно о 16:00 з супермаркету «Вопак» по проспекту Свободи, 52 майно загальною вартістю 201 грн. 11 коп.;
- 06.01.2015 приблизно о 12:00 з супермаркету «Вопак» по проспекту Свободи, 52 майно загальною вартістю 268 грн. 78 коп.;
- 17.04.2015 приблизно о 15:00 з супермаркету «Вопак» по вул. Бестужева, 9 майно загальною вартістю 348 грн. 69 коп.;
- 26.04.2015 приблизно о 18:45 з супермаркету «Вопак» по проспекту Свободи, 52 майно загальною вартістю 354 грн. 45 коп..
Кваліфікація діянь ОСОБА_10 за ч.2 ст. 186 КК України, як відкритого викрадення чужого майна, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, встановленим судом обставинам їх вчинення відповідає.
Відповідно до засад ч.2 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин з урахуванням ступеня його тяжкості, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно з ч.1 ст. 75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти тільки за умови, якщо дані про тяжкість злочину та особу винного складають підставу для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання.
Міру покарання ОСОБА_10 суд визначив у межах санкції ч.2 ст. 186 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ним злочину, того, що злочин він вчинив не вперше, але визнав вину, розкаявся, має сім`ю, на утриманні малолітню дитину.
Звільнення ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням суд вмотивував тим, що він на обліку у психіатра і нарколога не перебуває, визнає вину, щиро кається, частково відшкодував шкоду, і що обставин, які обтяжували б його покарання, не встановлено.
Ці обставини знаходять своє підтвердження в матеріалах кримінального провадження за винятком твердження про те, що обвинувачений не перебуває на обліку у психіатра і нарколога. За довідкою з Закарпатського обласного наркологічного диспансеру ОСОБА_10 з 24.05.2012 перебуває під диспансерним наглядом з діагнозом: «психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю та опіоїдів. Синдром залежності» (а.п.81).
З цього приводу та на запитання про джерела засобів до існування, переховування від слідства та суду, заходи до відшкодування завданої злочином шкоди, ОСОБА_10 під час апеляційного розгляду кримінального провадження повідомив, що після засудження переглянув свою поведінку і ставлення до життя, аж до взяття під варту в іншому кримінальному провадженні, яке вважає безпідставним, працював, має намір працювати і далі, відшкодувати завдані збитки, присвятити своє життя сім`ї, дитині, ні алкоголю ні наркотичних засобів не вживає більше року, а у період, протягом якого нібито здійснювався його розшук, перебував на стаціонарному лікуванні в обласній психіатричній лікарні, а потім у слідчому ізоляторі (Закарпатській УВП № 9).
Факт перебування ОСОБА_10 у Закарпатській УВД № 9 з 28.03.2017 підтвердив прокурор, надавши копію протоколу затримання, а фактичних даних, які спростовували б ці твердження ОСОБА_10 в матеріалах кримінального провадження немає і прокурором під час апеляційного розгляду не надано.
Тому Апеляційний суд визнає доводи апеляційної скарги з приводу м`якості покарання непереконливими і для призначення більш суворого покарання явно недостатніми.
Строк дії застосованого щодо ОСОБА_10 в цьому кримінальному провадженні запобіжного заходу в виді домашнього арешту закінчився. Клопотань про запобіжний захід Апеляційному суду не подано.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК, Апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Ужгородського міськрайонного суду від 05.02.2016 року щодо ОСОБА_10 змінити.
Виключити з формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, у мотивувальної частини вироку зазначення про те, що особою, за попередньою змовою з якою вчинив злочини ОСОБА_10 , є ОСОБА_11 ..
В решті вирок Ужгородського міськрайонного суду від 05.02.2016 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_10 , який утримується під вартою в іншому кримінальному провадженні протягом трьох місяців з дня вручення йому копії цієї ухвали.

Судді: