Справа № 279/3299/16-к
Номер рядка звіту 2
Номер провадження 1-кп/279/70/17
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" травня 2017 р. Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
у складі головуючого судді ОСОБА_1
з секретарем ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4
потерпілої ОСОБА_5
представника потерпілої ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Коростеня, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , освіта середня-технічна, одруженого, на утриманні має двох малолітніх дітей, працюючого слюсарем на підприємстві "Укрзахідвибухпром", не інваліда, не депутата, раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ст.135 ч.1 КК України,-
22 березня 2016 року близько 19 години 30 хвилин, ОСОБА_7 , керуючи автомобілем "Шевролет АВЕО", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вулиці Селезньова в м.Коростені в напрямку м.Житомира, неподалік будинку № 72 вказаної вулиці, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який рухався по дорозі у попутному автомобілю напрямку.
Унаслідок ДТП пішоход ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження, які перебувають у причинному звязку з настанням смерті, яка настала на місці події внаслідок тупої поєднаної травми тіла, яка супроводжувалась переломами хребта, розривом атланто-потиличного з`єднання, переломом кісток правої гомілки.
Після здійснення наїзду на пішохода ОСОБА_9 , водій ОСОБА_10 , будучи причетним до скоєння даної дорожньо-транспортної пригоди, в порушення вимог п.2.10 правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, не вжив усіхможливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілому, не викликав карету швидкої медичної допомоги, не відправив потерпілого до лікувального закладу, не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган поліції, не вжив усіх можливих заходів для збереження слідів пригоди і з метою уникнення відповідальності за скоєне, на автомобілі, причетному до ДТП, з місця пригоди поїхав, чим завідомо залишив без допомоги потерпілого ОСОБА_9 , який перебував у небезпечному для життя стані та був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан та був зобов`язаний і мав змогу надати потерпілому допомогу.
Своїми умисними діями, які виразилися у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебувала у небезпечному для життя стані і була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через безпорадний стан, особою, яка мала змогу надати допомогу та сама поставила потерпілого в небезпечний для життя стан, ОСОБА_7 скоїв злочин, передбачений ст. 135 ч.1 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні винуватим себе у вчиненні даного злочину не визнав, цивільний позов не визнав. Показав, що 22.03.2016 року близько 19 години 30 хвилин із своїм братом ОСОБА_11 на власному автомобілі Шеврове Авео їхав із швидкістю 60-70 км/год в с.Гулянка за картоплею. Буля мряка, моросив дощ. По вул.Селезньова на своїй полосі руху із зміщенням вправо побачив тіло людини. Встиг тільки трохи викрутити руль, так як назустріч їхала фура, відчув удар, зрозумів, що збив людину, але не зупинився бо відчув шок, паніку і страх. Брат казав зупинитись, але він не зміг і висадив брата десь через 1-1,5 км, а сам поїхав далі, від удару під капотом почало диміти. Він виїхав на поле, та авто зупинилось і загорілось. Кинув авто і пішки пішов додому. До ранку дійшов додому. Зранку сам пішов в поліцію. Їздив до місця проживання потерпілої, надав потерпілій 8 000 грн. на похорони та ще 2 000 доларів США для дітей. Потерпіла просила ще 35 000 доларів США на житло дітям.
В ході судового розгляду обвинувачений свою вину визнав з одночасним поданням клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності, в задоволенні якого судом було відмовлено.
Вина ОСОБА_7 повністю підтверджена дослідженою в судовому засідання достатньою сукупністю належних і допустимих доказів, а саме :
- показаннями допитаної в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_5 , яка показала, що 22.03.2016 року вона по телефону спілкувалась із сином ОСОБА_9 . Ввечері цивільна дружина сина повідомила, що він не прийшов додому. Син розповідав, що знайшов хорошу дружину, пив він тільки пиво, алкоголем не зловживав, хоч був розлучений через горілку. Обвинувачений ОСОБА_12 приїжджав до неї в Черкаську область, надав 8 000 гривень. Цивільний позов обґрунтувала тим, що вона поховала сина 26 років, його 2 дітей зараз на її утриманні на що вона просить по 1000 гривень щомісяця на кожну дитину до їх повтоліття. Щодо покарання обвинуваченого то просила покарати суворо та справедливо.
- показаннями, допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_13 , який показав, що він 22.03.2016 року разом з обвинуваченим, який є його рідним братом, домовилися на його автомобілі Шевролет Авео поїхати в с.Гулянка за картоплею. З вул.Кіровав м.Коростені виїхали десь о 19 годині. Коли їхали по вул.Селезньова то він на спідометр не дивився, потерпілого не бачив. Біля школи почув удар та зрозумів, що щось перелетіло через авто. ОСОБА_14 авто не зупинив, їхав далі. Зупинились через кілометр півтора, він вийшов та пішов додому ;
- показаннями, допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_15 , який показав, що в березні 2016 року він як фельдшер швидкої допомоги виїзджав до школи по вул.Селезньова в м.Коростені на ДТП. Був невеликий дощ. Потерпілий померлий чоловік лежав на спині, на асфальті проїзжої частини , що в напрямку м.Житомира, близько 1 метра від її краю. На місці був чоловік і жінка, які виклакали швидку і бачили як збили чоловіка, а також була поліція;
- показаннями, допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_16 , який показав, що в березні 2016 року він по справах їхав на таксі десь із швидкістю 70 км/год і побачив що десь за 40-50 м. попереду сталося ДТП, а саме автомобіль Шевроле збив чоловіка, його підкинуло, а авто поїхало далі;
- показаннями, допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_17 , яка показала, що 22 березня 2016 року ОСОБА_9 не прийшов додому. Зранку на швидкій допомозі сказали, що звечора було ДТП і його збили. Вона була присутня при слідчому експерименті і бачила, що людину попереду авто видно далеко, а ОСОБА_12 казав, що людину не бачив;
- показаннями, допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_18 , який показав, що він біля школи по вул.Селезньова в м.Коростені в автомобілі чекав знайомого. Йшов дощ, освітлення не було. Коли з його авто зрівнялась фура почув удар і зрозумів, що легковий зустрічний автомобіль збив чоловіка. Авто через 100-150 м призупинилось, але поїхало далі.
Таким чином, допитані по справі свідки, які були очевидцями події, показали, що саме автомобіль обвинуваченого, за кермом якого він і знаходився, збив потерпілого. Поведінка обвинуваченого після цього говорить про те, що він не мав наміру зупинятись, повідомляти про ДТП поліцію, викликати швидку. Так, обвинувачений, збивши потерпілого, призупинив автомобіль, але не зупинився та поїхав далі. Висадив пассажира, від`їхав на значну відстань від населених пунктів, від місця ДТП де залишив автомобіль горіти та не викликаючи органи пожежної безпеки, пішки, не використовуючи транспорт, пішов додому.
Окрім того, вина обвинуваченого підтверджується дослідженими судом письмовими доказами, висновками експертиз та наявними по кримінальному провадженню речовими доказами.
Так відповідно до рапорту чергового Коростенського ВП, 22.03.2016 року близько 19 години 30 хвилин від гр-на ОСОБА_18 по телефону надійшло повідомлення, що по вул.Селезньова сталося ДТП внаслідок якого загинула людина;
- згідно даних протоколу огляду місця ДТП поблизу будинку № 72 по вул.Селезньова в м.Коростені, під час якого зафіксовано обстановку ДТП, а саме похмуру погоду, мокрий асфальт, температуру повітря +1 С, відсутність слідів шин автомобіля та відсутність освітлення в зоні дії ДТП. Тіло потерпілого лежало у положенні на спині головою по напрямку руху транспорту, ліва частина тіла на межі закінчення асфальтованої частини та початку грунтової обочини. Вилучено лакофарбове покриття автомобіля червоного кольору, уламки пластику автомобіля, взуття потерпілого. Відстань від місця зіткнення авто з потерпілим до його тіла складає близько 35 40 метрів;
- даними висновку судово-медичної експертизи № 86 від 03.06.2016 року про те, що смерть потерпілого ОСОБА_9 настала внаслідок тупої поєднаної травми тіла, яка супроводжувалась переломами хребта, розривом атлпнто-потиличного з`єднання, переломи кісток правої гомілки. Тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя, знаходяться у причинному зв`язку з настанням смерті, є несумісними з життям. Врятувати життя потерпілого шляхом надання йому своєчасної медичної допомоги було неможливо. В крові та сечі потерпілого виявлено етиловий спирт в концентрації 2,42 та 2,89 проміле;
- згідно даних протоколу огляду місця події від 23.03.2016 року, в Коростенському районі біля с.Поліське в степу знайдено автомобіль Шевролет Авео, що належав обвинуваченому. Авто знищено вогнем. На авто є залишки покраски червонного кольору, сліди деформації капоту;
- ОСОБА_7 має посвідчення водія з правом керування автомобілями категорії «В», та має у власності автомобіль "Шевролет АВЕО SF69Y", легковий седан-В, червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;
- ОСОБА_7 , якого обстежили в Коростенській центральній міській лікарні 23.03.2016 року, ознак алкогольного спя`ніння не мав;
- даними висновку медико-криміналістичного дослідження одягу потерпілого від 29.04.2016 року № 81-МК про те, що на одежі та взутті потерпілого в задній частині виявлені сліди тертя по твердій поверхні та розрив швів в напрямку зліва на право в напрямку осі тіла. В момент первинного контакту потерпілий рухався та був повернутий до травмуючого фактору лівою задньою поверхнею тіла;
- даними протоколу слідчого експерименту з обвинуваченим ОСОБА_7 під час якого ОСОБА_7 на місці ДТП розповів та показав, що його авто рухалось по смузі в напрямку руху до м.Житомир. Потерпілий знаходився на відстані 1,1 м. від правого краю дороги спиною до автомобіля. Від місця роз`їзду транспортних засобів до наїзду на пішохода авто подолало за 0,96 секунди. Пішохода можливо розпізнати за 30 метрів;
- даними протоколу слідчого експерименту з свідком ОСОБА_13 під час якого ОСОБА_13 на місці ДТП розповів та показав, що він перебував в автомобілі, який рухалось по смузі в напрямку руху до м.Житомир. Автомобіль знаходився на відстані 0,5 м. від правого краю дороги. Потерпілий знаходився на їх смузі руху спиною до автомобіля на відстані 1-0,5 м від краю дороги;
- даними висновків експерта за результатами проведення судово-автотехнічної експертизи від 20.05.2016 року № 312/16-25, та від 16.06.2016 року № 3/523 про те, що причиною створення аварійної ситуації і виникнення ДТП стала наявність на смузі руху автомобіля обвинуваченого перешкоди потерілого, з видимістю, яка менша за величину відстані необхідної для застосування заходів водієм. Водій ОСОБА_7 не мав технічної можливості шляхом гальмування уникнути наїзду на пішохода. Такої можливості не муло при швидкості руху як 60 км/год так і 80 км/год. Обїзд рекомендується тільки для нерухомого обєкту, і маневр обїзду міг призвести із зустрічним транспортом.
- речовими доказами : автомобілем "Шевролет АВЕО SF69Y", легковий седан-В, червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; пластиковими уламками частин автомобіля; одягом та взуттям потерпілого ОСОБА_9 , які визнані речовими доказами постановою слідчого та зберігаються в Коростенському ВП ГУ НП у Житомирській області.
Така позиція суду ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, які в своїй сукупності, достатності та взаємозв"зку поза розумним сумнівом доводять причетність обвинуваченого до вчинення злочинних дій та винуватість обвинуваченого в інкримінованому йому злочині.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого є спричинення тяжких наслідків смерті людини.
Суд визнає необґрунтованими посилання захисника обвинуваченого, самого обвинуваченого на те, що всі докази є недопустимими, так як всі прокурори у справі не були уповноважені на здійснення функцій прокурора, а перший заступник керівника прокуратури не мав право продовжувати строки слідства, постанови про призначення прокурорів відсутні.
Пункт 15 ч.1 ст.3 КПК України визначає, що прокурором є прокурори міст і районів, їх перші заступники, старші прокурори та прокурори прокуратур всіх рівнів.
Стаття 36 ч.2 КПК визначає, що прокурор здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням уповноважений приймати процесуальні рішення про продовження строків досудового розслідування, повідомляти особі про підозру, затверджувати обвинувальний акт, звертатися до суду з обвинувальним актом, підтримувати державне обвинувачення в суді.
Відповідно до ст.37 КПК України, прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, а також старшого прокурора цієї групи.
Судовий розгляд проводився відповідно до ст..337 КПК України стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
З матеріалів кримінального провадження слідує, що за фактом ДТП та залишення в небезпеці відомості до ЄРДР вносились за ст..ст.286 ч.2, 135 ч.1 КК України.
Досудове слідство за ст..286 ч.2 продовжується, у зв`язку з цим до суду направлялись матеріали кримінального провадження за ст..135 ч.1 КК України.
Всі витяги з ЄРДР та постанови про призначення прокурорів були надані суду.
Також, суд визнає необґрунтованими посилання захисника обвинуваченого, самого обвинуваченого на те, що обвинувачений все таки визнав вину і здійснив явку з повинною, що обвинувачений не порушував правил ДТП, що потерпіла ОСОБА_19 за ст..135 ч.1 КК України не може бути потерпілою і що відомості до ЄРДР внесені неправомірно так як стаття 135 ч.1 КК України є статтею приватного обвинувачення.
Так, на досудовому слідстві ОСОБА_12 вину не визнавав, ні телефоном чи іншим технічним засобом, ні наданням письмового документу про факт вчинення злочину чи явку з повинною не стверджував.
Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст..135 ч.1 КК України передбачає залишення в небезпеці особи, коли обвинувачений сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан. Залишаючи особу, не має значення який фактично був стан потерпілого після дій обвинуваченого, тобто чи він живий, чи мертвий, окрім того, не має значення хто порушив правила дорожнього руху. Судом встановлено, що саме обвинувачений поставив потерпілого в небезпечний для життя стан. Факт смерті потерпілого на місці ДТП ОСОБА_20 відомий не був і залишаючи потерпілого на дорозі він не знав живий він чи ні. Факт смерті потерпілого на місці ДТП і неможливість надання йому медичної допомоги виключає кваліфікацію за ст..135 ч.3 КК України.
Також, факт смерті визнається судом обтяжуючою обставиною, що спричинила тяжкі наслідки.
Стаття 477 КПК України, яка надає перелік злочинів приватного обвинувачення, вказує статтю 135 ч.1 КК України як кримінальне правопорушення приватного обвинувачення, однак з поміткою «без обтяжуючих обставин». Окрім того, ст..477 КПК України говорить про те, що кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень.
Заяву про залучення до провадження як потерпілого, щодо кримінальних правопорушень вчинених відносно її сина ОСОБА_19 подала 24.03.2016 року. При цьому стаття 477 КПК України не зобов`язує ОСОБА_19 надання заяви саме про вчинене кримінальне правопорушення ( яка фактично зобов`язує внесення відомостей до ЄРДР), як того вимагає ст..ст.56 ч.2 п.1 та ст..214 ч.1 КПК України, що і мала на увазі сторона захисту, інакше саме така назва заяви і була б вказана у тексті статті 477 КПК України.
ОСОБА_7 вчинив злочин невеликої тяжкості.
Як особа ОСОБА_7 молодого віку, на спеціалізованих обліках не перебуває, характеризується позитивно, працює, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимий.
Призначаючи покарання, відповідно до ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючої покарання обставини.
Також суд враховує обстановку за яких вчинено злочин, поведінку та стан потерпілого, відношення обвинуваченого до вчиненого, позицію потерпілої щодо покарання, суд приходить до висновку, що обвинуваченому має бути призначене покарання передбачене санкцією частини інкримінуємої статті у виді обмеження волі.
Крім того, враховуючи тяжкість злочину, особу винного, а саме його сімейний, майновий та соціальний стан, часткове відшкодування завданих збитків, всі обставини справи, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та без відбування покарання, тому, на підставі ст.75 КК України звільняє обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, що буде справедливим, співмірним вчиненому, достатнім та необхідним для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Судові витрати підлягають стягненню з обвинуваченого. Арешт на майно обвинуваченого не накладався. Доля речових доказів вирішується відповідно ст.100 КПК України.
Вирішуючи питання про заявлений по справі цивільний позов суд прийшов до слідуючого. Так, потерпіла ОСОБА_5 просить стягнути на її користь 500 000 грн. моральної шкоди одноразово.
Обвинувачений цивільний позов не визнав.
Захисник обвинуваченого вказав, що позовна заява надана тільки в підготовчому засіданні та не сплачено судовий збір.
Однак, позовна заява надійшла до суду разом з обвинувальним актом, про що вказано і в супровідному листі, ОСОБА_5 визнано цивільним позивачем ще на досудовому слідстві, а згідно ст..5 ч.1 п.2 ЗУ «Про судовий збір», позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільнені від сплати судового збору.
Потерпіла обґрунтовує моральну шкоду втратою сина та перебуванням на її утриманні двох малолітніх дітей свого сина із розрахунку 1000 грн. на кожну дитину щомісяця до їх повноліття.
Потерпіла є опікуном двох малолітніх дітей ОСОБА_21 , а саме ОСОБА_22 - 2011 р.н. та ОСОБА_23 2009 р.н., які проживають з нею. Батько дітей помер, а мати позбавлена батьківських прав, що не звільняє її від обов`язку утримувати дітей.
Вирішуючи питання щодо підстав та розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує положення пунктів 4,8,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р № 5 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (нематеріальної) шкоди», виходячи з розміру заявлених вимог, враховуючи міркування позивача щодо того в чому саме виражається спричинена їй моральна шкода, якими саме неправомірними діями вона спричинена, міркування щодо визначення розміру шкоди та доказів на її підтвердження, бере до уваги характер та обсяг фізичних та психічних страждань позивача, характер та тривалість майнових втрат та можливість їх відновлення, тяжкість вимушених змін в її житті, виходячи з конкретних обставин справи. Крім того, суд бере до уваги стан здоров`я обвинуваченого, його сімейний та матеріальний стан, а також надання ним коштів при похованні померлого потерпілого.
Відповідно до ст..1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній особі відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, а згідно ст..1168 ч.1 ЦК, моральна шкода завдана ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово.
Безумовно, позивач понесла душевні страждання, був порушений звичайний спосіб життя, для відновлення якого потрібні матеріальні і душевні зусилля, що призвело до вимушених змін у житті. Тому суд, виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості, вважає що вимога щодо стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню частково.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.135 ч.1 КК України КК України і призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.
На підставі ст.ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням встановивши йому іспитовий строк на два роки, якщо протягом цього строку він не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до Уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти Уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з Уповноваженим органом з питань пробації.
- автомобіль "Шевролет АВЕО SF69Y", легковий седан-В, червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути власнику ОСОБА_7 ;
-пластикові уламки частин автомобіля; одяг та взуттям потерпілого ОСОБА_9 знищити.
Судові витрати 2288 грн. 64 копійок за проведення експертиз стягнути з ОСОБА_7 на користь держави.
Цивільний позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в сумі 300 000 гривень.
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Коростенський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляції, а в разі подачі апеляції - після розгляду справи апеляційною інстанцією, якщо його не скасовано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, може бути отримана в суді учасниками судового провадження.

Суддя Коростенського міськрайонного суду ОСОБА_1