Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/3163/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 березня 2017 року місто Київ

Слідчий суддя суддя Подільського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду у місті Києві скаргу ОСОБА_4 , інтереси якого представлені адвокатом ОСОБА_3 , на постанову слідчого СВ Подільського УП ГУ НП в м.Києві про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0007755 від 20.10.2015 р., -
В С Т А Н О В И В :
Адвокат ОСОБА_3 , що діє як представник і в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до Подільського районного суду м.Києва зі скаргою, в якій просить зобов`язати слідчого СВ Подільського УП ГУ НП в місті Києві, уповноваженого на досудове розслідування кримінального провадження № 0007755 від 20.10.2015 р., вчинити дії, передбачені ст.55 КПК України, та визнати ОСОБА_4 потерпілим, ознайомити з правами, визначеними КПК України, в строки, визначені ст.ст.55, 220 КПК України.
Скарга мотивована тим, що в провадженні СВ Подільського УП ГУ НП України в м.Києві (слідчий ОСОБА_5 ) перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0007755 від 20.10.2015 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.358 ч.1 КК України. 24.10.2016 р. ОСОБА_4 подав до Подільського РУП заяву про залучення його в якості потерпілого у даному кримінальному провадженні, на яку постановою від 06.12.2016 р. йому відмовлено з посиланням на те, що ОСОБА_4 не заподіяно шкоди. Копія оскаржуваної постанови отримана скаржником лише 28.02.2016 року. Вважає, що слідчий не дотримався вимог закону при винесені даної постанови, оскільки ОСОБА_4 заподіяно моральну шкоду, яка полягає у порушенні його цивільних прав на розпорядження трьома земельними ділянками, які стали предметом фіктивного договору іпотеки, укладеного 25.06.2014 р. від імені ОСОБА_4 та ПАТ «КБ «Актив-Банк». Крім того, моральна шкода полягає в порушенні права власності на вказані земельні ділянки та настанні інших негативних наслідків, а саме: пред`явлення Банком вимоги до ОСОБА_4 з приводу погашення кредиту, який він не отримував, за рахунок його власності.
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримав скаргу в повному обсязі за підставами, викладеним у ній, та просив скасувати постанову слідчого. Вказав, що внаслідок протиправних дій невстановлених органом досудового розслідування осіб, ОСОБА_4 втратив право на розпорядження належними йому земельними ділянками, що є порушенням права власності останнього. Додав, що вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, стосовно майна ОСОБА_4 є лише складовою частиною готування до іншого злочину, передбаченого ст.ст.190 або 191 КК України. Додав, що вищевказане кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбачене ст.358 ч.1 КК України, було розпочато за заявою ОСОБА_6 .
Слідчий СВ Подільського УП ГУ НП України в м.Києві та прокурор Київської місцевої прокуратури № 7, будучи повідомленими про час та місце розгляду скарги у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Слідчим ОСОБА_5 кримінальне провадження № 0007755 від 20.10.2015 р. слідчому судді не подано.
Відповідно до ст.306 ч.3 КПК України неявка слідчого та прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Вислухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до таких висновків.
На підставі ст.303 ч.1 п.5 КПК України особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою, під час досудового розслідування кримінального провадження слідчому судді може бути оскаржено рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим.
Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
В судовому засіданні встановлено, що 24.10.2016 р. ОСОБА_4 була подана заява слідчому СВ Подільського УП ГУ НП в місті Києві про залучення його як потерпілого у кримінальному провадженні ЄРДР № 0007755 від 20.10.2015 р., яка мотивована заподіянням йому винними особами, які підробили підписи від його і мені і довіреність від 20.20.2015 р., матеріальної і майнової шкоди.
Постановою слідчого СВ Подільського УП ГУ НП в місті Києві ОСОБА_5 від 06.12.2016 р. відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про залучення його в якості потерпілого у даному кримінальному провадженні з мотивуванням на те, що під час проведення досудового розслідування не встановлено підстав заподіяння матеріальної чи будь-якої іншої шкоди внаслідок можливого вчинення кримінального правопорушення.
Як вбачається з оскаржуваної постанови слідчого, СВ Подільського УП ГУ НП в місті Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесені до ЄРДР № 0007755 від 20.10.2015 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України.
Згідно ст.55 КПК України, в основі набуття фізичною особою статусу потерпілого у кримінальному провадженні лежить одночасна сукупність таких умов: фактичної (завдання кримінальним правопорушенням відповідної шкоди) та формальної (подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого).
Частина 5 ст.55 КПК України надає слідчому або прокурору право винести постанову про відмову у визнанні потерпілим в тому разі, якщо повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди.
Отже, саме правильність застосування слідчим або прокурором цієї норми є предметом перевірки слідчим суддею під час розгляду даної категорії скарг.
Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Суспільна небезпечність злочину, передбаченого ст.358 КК України, визначається тим, що його вчинення порушує не тільки нормальну діяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, організацій, а але й може завдати істотної шкоди права і законним інтересам фізичних та юридичних осіб, сприяє вчиненню інших більш тяжких злочинів.
Для визнання особи потерпілою достатньо мати докази, які свідчать лише про те, що діяння підпадає під ознаки злочину, передбаченого однією зі статей особливої частини Кримінального кодексу; злочин було вчинено або підготовлено; саме цим злочином справді заподіяно певну шкоду, вказану в законі; існує причинний зв`язок між даним злочином і моральною, фізичною або майновою шкодою, що настала.
Як вбачається з постанови слідчого від 06.12.2016 р., матеріалами кримінального провадження встановлено, що на протязі травня-червня 2014 р. невстановлена особа підробила довіреності, видані, нібито, від імені ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , на підставі яких було укладено фіктивні договори іпотеки, за якими, в забезпечення виконання зобов`язань за укладеним 15.12.2011 р. між ПАТ КБ «Актив-Банк» та ОСОБА_8 кредитним договором № 1215/01, незаконно передані земельні ділянки, що знаходяться на території Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області.
В ході судового розгляду скарги достеменно встановлено, що власником однієї з незаконно переданих вищевказаних земельних ділянок є ОСОБА_4 .
Приписами частини першої статті 1 Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 1 Конвенції передбачено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, передбачені Конвенцією. У справі «Ассенов проти Болгарії» Суд вказав, що, в поєднанні з іншими статтями Конвенції повага до прав людини включає ефективне розслідування порушення прав людини. Цієї ж правової позиції притримується Суд і в рішенні у справі «Лабіта проти Італії».
Процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст.55 КПК України є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані. За умови встановлення того, що зазначені вимоги є недотриманими, слідчі судді приймають рішення про скасування постанов.
В судовому засіданні представником ОСОБА_4 вказано на те, що ОСОБА_4 не є заявником за вказаним кримінальним провадженням, а має у ньому статус свідка.
Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя вважає постанову слідчого від 06.12.2016 р. необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки висновок слідчого про відсутність доказів щодо реального настання наслідків та завдання шкоди ОСОБА_4 , що є власником земельної ділянки, яка за підробленою довіреністю від імені останнього була передана в іпотеку банку, зроблено не в контексті всіх зібраних по справі доказів. А тому є достатні та обґрунтовані підстави вважати за заподіяння ОСОБА_4 матеріальної шкоди, пов`язної із позбавленням його права власності на об`єкт нерухомого майна.
З часу початку досудового розслідування (майже півтора року) органом досудового розслідування могла бути проведена почеркознавча експертиза щодо справжності підпису на довіреності від імені ОСОБА_4 .
Крім того, перевіривши постанову про відмову у задоволенні клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що дана постанова є не обґрунтованою, містить тільки загальні формулювання без посилань на конкретні норми закону, що не може обмежувати права особи, якій було завдано збитків, або ймовірно могли бути завдані збитки.
Оцінивши надані докази в їх сукупності, слідчий суддя прийшов до висновку, що слідчий СВ Подільського УП ГУ НП в місті Києві, в порушення вимог ст.55 КПК України незаконно відмовив у визнанні ОСОБА_4 потерпілим, чим порушив його законні права та інтереси та безпідставно усунув від участі у кримінальному провадженні, а тому постанова про відмову у визнанні потерпілим підлягає скасуванню.
Щодо вимоги про зобовязання слідчого надати скаржнику статуса потерпілого у кримінальному провадженні, то слідчий суддя не уповноважений приймати саме таке процесуальне рішення. Між тим, діючи в межах повноажень щодо здійснення у порядку, передбаченого КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слідчий суддя приймає рішення у відповідності до ст.307 ч.2 п.3 КПК України шляхом зобов`язання слідчого до вчинення дій виходячи з такого.
Враховуючи те, що постанова слідчого від 06.12.2016 р. про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим підлягає скасуванню як така, що не відповідає вимогам закону, тому ОСОБА_4 набуває статусу потерпілого на підставі поданої ним 24.10.2016 р. заяви про залучення потерпілим, при цьому у нього, відповідно до ч.2 ст.55 КПК України у останнього виникають права і обов`язки, однак слідчим не вручена пам`ятка про процесуальні права та обов`язки. А відтак слідчий суддя приходить до висновку про зобов`язання слідчого виконати вимоги ч.2 ст.55 КПК України щодо ОСОБА_4 .
Згідно наданих матеріалів, скарга подана у встановлений ст.304 ч.1 КПК України строк з часу отримання копії оскаржуваної постанови.
Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки наявні правові підстави для скасування постанови слідчого про відмову у визнанні особи потерпілим та зобов`язання до вчинення дій.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 305-307, 309 КПК України, -
У Х В А Л И В:
Скаргу задовольнити.
Скасувати постанову слідчого СВ Подільського УП ГУ НП в м.Києві ОСОБА_5 від 06 грудня 2016 р. про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні № 0007755 від 20.10.2015 р.
Зобов`язати слідчого Подільського УП ГУ НП у м. Києві, в провадженні якого на момент виконання даної ухвали слідчого судді буде знаходитись кримінальне провадження 0007755 від 20.10.2015 р., вчинити в межах даного кримінального провадження дії, передбачені ч.2 ст.55 КПК України, щодо вручення ОСОБА_4 пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого у порядку та строки, встановлені КПК України.
Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. КиєваОСОБА_1