Провадження № 11-кп/792/373/17
Справа № 671/1510/16-к Головуюча в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія::ч.2 ст.125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 червня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
її представника ОСОБА_8 ,
обвинуваченої ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000486 від 23 вересня 2016 року, за апеляційними скаргами прокурора, захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 на вирок Волочиського районного суду від 11 квітня 2017 року,
у с т а н о в и л а :
Вироком Волочиського районного суду від 11 квітня 2017 року,
ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та жителька АДРЕСА_1 , громадянка України, з середньою освітою, одружена, не працює, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, несудима,
визнана винуватою за ст.126 КК України з призначенням покарання у виді громадських робіт строком на 100 годин.
Цивільний позов ОСОБА_7 задоволено частково, ухвалено стягнути з ОСОБА_9 на її користь 878 грн. матеріальної та 3 000 грн. моральної шкоди.
За вироком суду, близько 18-ї години 22 вересня 2016 року в загальному коридорі гуртожитку по АДРЕСА_1 між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на ґрунті особистих неприязних стосунків виникла сварка. Під час неї ОСОБА_9 умисно рукою нанесла удар по голові ОСОБА_7 , від чого та впала на підлогу, а ОСОБА_9 продовжила наносити удари руками по різних частинах тіла, завдавши фізичного болю і не спричинивши тілесних ушкоджень.
В апеляційній скарзі прокурор просив вирок суду скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду та неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та ухвалити новий, яким ОСОБА_9 визнати винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити покарання у виді 150 годин громадських робіт.
Стверджував, що змінивши кваліфікацію дій ОСОБА_9 з ч.2 ст.125 КК України на ст.126 КК України, суд не вказав частину цієї статті та не зазначив конкретно у заподіянні удару чи побоїв її визнано винною.
Уважав, що суд, визнавши недопустимим доказом судово-медичний висновок експерта, який був виконаний на підставі медичної документації, без винесення відповідної ухвали безпідставно відмовив у задоволенні клопотання прокурора про призначення повторної судово-медичної експертизи та визнав ОСОБА_9 винною за ст.126 КК України, чим допустив неповноту судового розгляду.
Ураховуючи викладене, в ході апеляційного розгляду прокурор просив призначити повторну судово-медичну експертизу, дослідити характеризуючі дані обвинуваченої і допитати її та потерпілу ОСОБА_7 .
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просив вирок суду скасувати, закрити провадження у справі та відмовити у задоволенні цивільного позову ОСОБА_7 .
Стверджував, що висновок суду про винуватість ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, спростовується показаннями ОСОБА_9 та самої потерпілої ОСОБА_7 про те, що вона впала від поштовху, а не від удару по голові, внаслідок чого підвернула ногу, показаннями ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .
Крім того, висновок суду про нанесення ударів ОСОБА_9 потерпілій тоді, коли вона лежала на підлозі, не підтверджується даними протоколу слідчого експерименту та показаннями свідка ОСОБА_13 .
Уважав, що показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 є недопустимими доказами, оскільки отримані судом з порушенням порядку, встановленого ст.352 КПК України.
Зокрема, свідок ОСОБА_12 не була судом попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та за відмову від давання показань та їй було роз`яснено право не давати показань щодо близьких родичів, оскільки вона є сестрою потерпілої, хоча показання ОСОБА_12 стосувались і обвинуваченої, з якою свідок не перебуває в родинних стосунках.

Свідок ОСОБА_13 увсупереч вимогам ч.2 ст.352 КПК України не була приведена до присяги.
Захисник звертав увагу, що суд при перекваліфікації дій обвинуваченої з ч.2 ст.125 на ст.126 КК України, всупереч вимогам ст.374 КПК України не зазначив конкретну частину цієї статті у мотивувальній та резолютивній частині вироку.
Зауважив, що при призначенні ОСОБА_9 покарання у виді громадських робіт суд не врахував наявність на її утриманні малолітніх дітей і обґрунтував рішення щодо неможливості призначення покарання у виді штрафу лише відсутністю офіційних доходів, залишивши поза увагою, що обвинувачена є працездатною і отримує допомогу при народженні дитини.
Крім того, визнавши факт заподіяння тілесних ушкоджень недоведеним допустимими доказами, суд задовольнив цивільний позов потерпілої про стягнення витрат на лікування та моральної шкоди внаслідок заподіяння тілесних ушкоджень.
З метою надання належної оцінки доказам, просив під час апеляційного розгляду допитати обвинувачену ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_14 .
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскарженого судового рішення та доводів апеляційних скарг; думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів та частково підтримав апеляційну скаргу сторони захисту; захисника ОСОБА_10 та обвинувачену ОСОБА_9 на підтримання доводів поданої ним апеляційної скарги та заперечення проти апеляційної скарги прокурора; потерпілу ОСОБА_7 та її представника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу прокурора і просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 ; перевіривши матеріали провадження і доводи апеляційних скарг, колегія суддів уважає, що вони підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.
Згідно вимог ст.370 КПК України законність, обґрунтованість і вмотивованість судового рішення полягає в тому, що воно повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального та процесуального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч.3 ст.374 КПК України в мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, статті (частини статті) відповідного закону, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Однак суд першої інстанції не дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження та ухвалення вироку.
Так при допиті свідка ОСОБА_12 суд усупереч вимогам ст.352 КПК України не попередив її про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та за відмову від давання показань. Натомість роз`яснив їй право не давати показань щодо близьких родичів, хоча вона не перебуває в родинних стосунках із обвинуваченою ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_13 перед її допитом в порушення вимог ч.2 ст.352 КПК України взагалі не була приведена судом до присяги, що було здійснено судом лише після її допиту.
Статтею 126 КК України передбачено відповідальність за умисне завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, що кваліфікується за частиною першої цієї статті та ті самі діяння, що мають характер мордування, вчинені групою осіб, або з метою залякування потерпілого чи його близьких, або з мотивів расової національної чи релігійної нетерпимості, що кваліфікується за частиною другою цієї статті.
Суд першої інстанції під час ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_9 у своєму рішенні неконкретно сформулював обвинувачення, визнане судом доведеним. Так, перекваліфікувавши дії ОСОБА_9 з ч.2 ст.125 КК України на ст.126 КК України, суд всупереч цим вимогам у мотивувальній частині вироку не зазначив у заподіянні удару чи побоїв її визнано винною, а в резолютивній частині не вказав частину цієї статті, за якою вона засуджується.
За таких обставин та відповідно до вимог ст.409 КПК України вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Положеннями ст. 415 КПК України визначено вичерпний перелік підстав призначення нового розгляду у суді першої інстанції, проте такі у даному випадку відсутні.
В силу ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься і верховенство права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість держави (ст.3 Конституції України, ст.8 КПК України).
З огляду на викладене, колегія суддів вимушена ухвалити у цьому провадженні найсприятливіше рішення: скасувати оскаржений вирок, що не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, ухвалений з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції, який слід провести відповідно до вимог КПК України.
На думку колегії суддів, прийняттям саме такого рішення у цій справі не буде порушено рівновагу прав і законних інтересів обвинуваченої та потерпілої.
Оскільки вирок суду скасовується з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, інші доводи апелянтів не перевіряються, однак їх слід перевірити при новому судовому розгляді, який слід провести з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства.
Керуючись ст.ст.404, 407, 409, 415, 418, 426 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :
Апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Волочиського районного суду від 11 квітня 2017 року щодо ОСОБА_9 скасувати і призначити новий розгляду у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили негайно після її постановлення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:/підписи/
Згідно з оригіналом:
Суддя апеляційного суду ОСОБА_2