ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:[1]
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 1 грудня 2016 року касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді апеляційної інстанції, та захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, не судимого,
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
громадянина України, не судимого,
за участю прокурора ОСОБА_8 ,
У касаційних скаргах:
прокурор виклав вимогу про скасування судових рішень, постановлених щодо засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції. Вимогу мотивував істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону через неповідомлення потерпілих та відповідно проведення без їх участі підготовчих судових засідань. Зазначив про недотримання апеляційним судом положень ч. 2 ст. 404 КПК України, так як при постановленні вироку суд вийшов за межі апеляційних вимог прокурора і погіршив становище засудженого ОСОБА_6 , обравши покарання за ч. 4 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки, замість порушеного питання про призначення за цим злочином покарння у виді позбавлення волі на строк три роки. Крім того, вказав на невідповідність призначеного засудженим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання внаслідок м`якості, зокрема й ОСОБА_7 через застосування до нього звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України;
захисник ОСОБА_5 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , виклав вимогу про скасування вироку апеляційного суду із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, мотивувавши незаконністю та необґрунтованістю такого вироку, яким безпідставно задоволено апеляційні вимоги прокурора про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням засудженому ОСОБА_6 , що призвело у наслідку до невідповідності призначеного покарання внаслідок суворості.
Вироком Киїського районного суду м. Одеси від 28 серпня 2015 року засуджено:
ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк пять років; за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки; за ч. 4 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки; за ч. 2 ст. 345 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк пять років. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю три роки, з покладенням на нього обовязків, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України;

ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю один рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вироком суду також вирішено долю речових доказів та питання процесуальних витрат.

За вироком суду ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

21 червня 2014 року, приблизно о 04-ій год. 15 хв., ОСОБА_6 , знаходячись на терасі кафе-бару по АДРЕСА_1 , з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи винятковий цинізм, без будь-якої причини став висловлюватися на адресу ОСОБА_9 та інших відвідувачів кафе-бару нецензурною лайкою. При цьому, ОСОБА_6 вихопив у ОСОБА_9 мобільний телефон та із силою кинув його об підлогу, від чого той розбився. Після цього, проявляючи особливу зухвалість ОСОБА_6 кулаком руки наніс удар в обличчя ОСОБА_9 . Продовжуючи свої дії, дістав ніж, та незважаючи на намагання сторонніх осіб припинити його протиправні дії, наніс ОСОБА_9 ножем декілька ударів в область лівої гомілки. В результаті ОСОБА_6 вчиняючи хуліганство спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді забитої рани предвір`я порожнини рота в області верхньої губи, садно обличчя, що є легкими тілесними ушкодженнями, та різану рану середньої третини лівої гомілки з ушкодженням литкового м`яза, що призвело до масивної кровотечі, що ускладнилася розвитком гемарогічного шоку тяжкого ступеня, і за ознакою небезпеки для життя відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.

8 липня 2014 року, приблизно о 07-ій год. 30 хв., ОСОБА_6 , знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_2 , маючи при собі ніж та погрожуючи його застосуванням, а також заздалегідь заготовлений ним для нанесення тілесних ушкоджень предмет, схожий на більярдну кулю, що знаходився в тканевому матеріалі, застосував насилля до ОСОБА_10 , що виразилося у нанесенні чотирьох ударів вказаним предметом в область голови і обличчя, чим заподіяв останньому легких тілесних ушкоджень. Після нанесених ударів ОСОБА_6 ОСОБА_10 вдалося втекти від нападника, при цьому його особисте майно залишилось на столі, яким отримав можливість заволодіти ОСОБА_6 , розпорядившись ним на власний розсуд.

8 липня 2014 року, приблизно о 07-ій год. 35 хв., ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , діючи спільно і знаходячись за вказаною адресою, у дворі будинку АДРЕСА_2 , грубо порушили громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжувалося особливою зухвалістю, що виразилось в насильстві і заподіянні тілесних ушкоджень із застосуванням заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень предмета схожого на більярдну кулю, який знаходився в тканевому матеріалі, та ножа. Так, ОСОБА_6 , маючи при собі ключі від автомобіля, якими заволодів цього ж дня у потерпілого ОСОБА_10 , підійшов до автомобіля, що належить останньому і намагався його відчинити. В цей час ОСОБА_11 з метою припинення незаконних дій ОСОБА_6 підійшов до нього і намагався їх припинити, у відповідь на що ОСОБА_6 наніс останньому удар в область голови вказаним заздалегідь заготовленим для нанесення тілесних ушкоджень предметом, від якого потерпілий ОСОБА_11 впав на землю. В цей час підбіг ОСОБА_7 та разом із ОСОБА_6 почали наносити множинні удари ногами в область тулуба і голови, тим самим заподіявши потерпілому ОСОБА_11 легкі тілесні ушкодження. Крім того, з хуліганських спонукань, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пошкодили автомобіль, що належить потерпілому ОСОБА_10 , спричинивши останньому матеріальну шкоду на загальну суму 14 199,30 грн. Злочинні дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були припиненні свідками, після чого останні з місця вчинення злочину зникли.

8 липня 2014 року, приблизно о 16-ій год., ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , знаходячись там само, грубо порушили громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжувалося особливою зухвалістю, що виразилось в насильстві і заподіянні тілесних ушкоджень із застосуванням заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень предмета бейсбольної бити та ножа. ОСОБА_6 , побачивши потерпілого ОСОБА_12 , безпричинно, з хуліганських спонукань, наніс йому удар в обличчя, від чого потерпілий впав на землю. Діючи спільно, ОСОБА_7 повалився на потерпілого, став демонструвати ніж і погрожував його застосуванням. В той же час, ОСОБА_6 безпричинно почав наносити удари ногами та бейсбольною битою в область тулуба, голови та ніг потерпілого ОСОБА_12 , тим самим заподіявши останньому легких тілесних ушкоджень. Злочинні дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були припиненні свідками, після чого останні з місця вчинення злочину зникли.

8 липня 2014 року, приблизно о 20-ій год., оперуповноважені СКР Київського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , знаходячись при виконанні своїх службових обов`язків, побачили ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , на яких свідки вказали як на осіб, які вчинили тяжкі злочини. Оперуповноважені, підійшовши до них, представилися їм співробітниками міліції, показали свої службові посвідчення, але ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з метою уникнення можливого затримання, почали втікати та забігли в супермаркет. Після непреревного переслідування працівниками міліції, ОСОБА_6 , знаходячись в супермаркеті, діючи умисно та розуміючи, що перед ним дійсно працівники правоохоронного органу, завдав удари руками по кінцівкам оперуповноваженому ОСОБА_13 , тим самим спричинивши останньому легких тілесних ушкоджень.

Вироком Апеляційного суду Одеської області від 2 грудня 2015 року апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області задоволено частково. Вирок суду від 28 серпня 2015 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в частині призначеного їм покарання скасовано, постановлено новий вирок, яким засуджено:

ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк пять років; за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки; за ч. 4 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки; за ч. 2 ст. 345 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк пять років;
ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, на підставі ст. 75 КК України

ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю три роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала касаційну скаргу прокурора частково, в частині скасування ухвали апеляційного суду, і заперечувала проти задоволення касаційної скарги захисника, перевіривши матеріали провадження і обговоривши наведені у скаргах доводи, суд дійшов висновку, що касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає, а касаційна скарга прокурора задоволенню частково, з таких підстав.

Висновки суду про винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 187, ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 345 КК України та ОСОБА_7 зач. 4 ст. 296 КК України у касаційних скаргах не оспорюються.

Доводи захисника ОСОБА_15 щодо невідповідності призначеного покарання засудженому ОСОБА_6 внаслідок суворості через незастосування до останнього звільнення від відбування покарання з випробуванням, безпідставні. Суд апеляційної інстанції, постановивиши свій вирок і скасувавши вирок суду першої інстанції, зокрема й в частині застосування до засудженого ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України, дійшов правильного висновку про неможливість виправлення останнього без ізоляції від сусупільства, мотивувавши своє рішення належним чином, врахувавши при цьому повною мірою дані про особу засудженого, вчинення ним 5 злочинів, 4 з яких є тяжкими, із застосуванням ножа і предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, та й конкретні обставини вчинення цих злочинів із зухвалістю у кроткий проміжок часу.
Необґрунтованими вважає суд й посилання у касаційній скарзі прокурора на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело у наслідку до невідповідності призначеного засудженому ОСОБА_7 покарання у зв`язку із звільненням останнього від його відбування на підставі ст. 75 КК України. Предметом розгляду в апеляційному суді було й вказане питання, за результатом розгляду чого апеляційну скаргу прокурора було задоволено частково, призначено покарання в межах санкції статті, але не в мінімальних межах, як призначив суд першої інстанції. Разом з тим, апеляційний суд з урахуваннях даних про особу засудженого, який раніш не судимий, позитивно характризується, відсутності претензій від потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні, з урахуванням обставин, які пом`якшують покарання, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, щире каяття, та того факту, що до затримання був працевлаштований та за час тримання під вартою робоче місце було за ним збережене, що свідчить про можливість виправлення та соціальну реабілітацію ОСОБА_7 без його ізоляції від суспільства.
Твердження у касаційній скарзі прокурора про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону при проведенні підготовчих судових засідань 4 вересня 2014 року та 20 січня 2015 року без виклику та участі потерпілих, є такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження, оскільки в них наявні довідки та телефонограми суду першої інстанції про належне сповіщення всіх потерпілих, є заяви потерпілих про відсутність претензій до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та наявні клопотання про розгляд кримінального провадження без їх участі (а.к.п. 41, 42, 56-59, 68, 69, 74, 75, 82, 102, 103, 112, 210 т. 1). Крім того вказані твердження прокурора є аналогічними тим, що були наведені в апеляційній скарзі прокурора, перевірялись апеляційним судом та були спростовані з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення.
Разом з тим, доводи прокурора про допущене апеляційним судом погіршення правового становища засудженого ОСОБА_6 є слушними.
Так, в апеляційній скарзі прокурор просив суд про постановлення вироку із призначенням:
засудженому ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років; за ч. 1 ст. 187 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк три роки; ч. 4 ст. 296 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк три роки; за ч. 2 ст. 345 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк один рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань остаточно засудженому ОСОБА_6 визначити покарання у виді позбавлення волі на строк сім років;
засудженому ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 296 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.
Відповідно до ч. 1 ст. 421 КК України обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
Частиною 2 статті 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Всупереч наведеним положенням кримінального процесуального закону, при постановленні вироку апеляційним судом погіршено правове становище засудженого ОСОБА_6 , оскільки при призначенні покарання за ч. 4 ст. 296 КК України обрано його у більшому розмірі, ніж було порушено перед судом в апеляційній скарзі прокурора чотири роки позбавлення волі, замість трьох.
Натомість, вказане порушення вимог процесуального закону не є істотним та таким, що було б безумовною підставою до скасування вироку апеляційного суду із призначенням нового розгляду, оскільки є можливим до виправлення судом касаційної інстанції.
Інші порушення вимог кримінального процесуального закону, на які є посилання у касаційних скаргах прокурора та захисника, не є істотними.
Керуючись ст.ст. 376, 433, 434, 436 КПК України, суд

постановив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Апеляційного суду Одеської області від 2 грудня 2015 року щодо засудженого ОСОБА_6 змінити, пом`якшити покарання засудженому ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 296 КК України та призначити йому за цією статтею покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 187, ч. 4 ст. 296 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_6 визначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

В решті вирок апеляційного суду щодо засудженого ОСОБА_6 залишити без зміни.

Цей же вирок щодо засудженого ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Провадження за касаційною скаргою № 5-2199км16 Категорія: ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 187, ч. 4 ст. 296,
ч. 2 ст. 345 КК України
Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_16
Доповідач в суді апеляційної інстанції: ОСОБА_17
Доповідач в касаційній інстанції: ОСОБА_1