УХВАЛА

08 лютого 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ново Заслоново
Вітебської області Республіки Білорусь, громадянина
України, зареєстрованого та проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1 ,
за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 12 грудня 2016 року кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 закрито, його звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України на підставі ч. 4 ст. 309 КК України.
За доводами апеляційної скарги прокурора, судом першої інстанції помилково застосовано ч. 4 ст. 309 КК України, яка не підлягала застосуванню, оскільки суд не з`ясував питання щодо добровільності проходження обвинуваченим лікування від наркотичної залежності. На думку прокурора, саме по собі звернення за реабілітаційною допомогою до лікарні не може бути підставою для звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 309 КК України. Крім цього, суд не зясував наявності у медичного закладу, в якому проходив лікування обвинувачений, ліцензії на здійснення відповідної діяльності.
Прокурор звертає увагу на те, що обвинувачений з 2000 року перебуває на обліку у лікаря нарколога та впродовж 15 років, при бажанні, мав змогу пройти повний курс лікування від наркоманії, однак цього не зробив, лише 10 жовтня 2016 року, після затримання за вчинення злочину, пов`язаного з обігом наркотичних засобів, звернувся до медичного закладу за реабілітаційною допомогою. З огляду на це, прокурор вважає, що вказані обставини ставлять під сумнів добровільність звернення ОСОБА_5 до лікувального закладу.
Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції проігноровано, що Київське міське відділення Міжнародної благодійної організації «Реабілітаційний центр «Сходи» Медичний центр не належить до тих суб`єктів господарювання, які мають право відповідно до ліцензійних умов на здійснення господарської діяльності з медичної практики за спеціальністю «Наркоманія».
Відповідно до ухвали суду першої інстанції, органом досудового розслідування встановлено, що 23 серпня 2016 року приблизно в 10 год. 00 хв. ОСОБА_5 з метою придбання наркотичного засобу в телефонній розмові з невстановленою судом особою за грошові кошти в сумі 900 грн. домовився про незаконне придбання наркотичного засобу метадону, для власного вживання, без мети збуту.
В цей же день ОСОБА_5 на банківську картку «ПриватБанк» перерахував 900 грн. на рахунок невстановленої судом особи. Переславши гроші, ОСОБА_5 під час телефонної розмови з невстановленою судом особою отримав інформацію про адресу місця розташування закладки з наркотичним засобом методоном.
Цього ж дня в 15 год. 00 хв. ОСОБА_5 на розі будинку № 19/1 по вул. Ревуцького в м. Києві, умисно, незаконно, шляхом підбору закладки, придбав раніше замовлений для власного вживання, без мети збуту, наркотичний засіб методон, загальною масою 0,361 г, що знаходився в чотирьох згортках з поліетилену, після чого був затриманий працівниками поліції.
Враховуючи те, що ОСОБА_5 добровільно звернувся до лікувального закладу з метою вилікуватись від наркоманії та пройшов курс лікування, суд першої інстанції дійшов висновку про закриття кримінального провадження щодо нього та звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України.
Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив ухвалу суду скасувати з призначенням нового підготовчого судового засідання в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_7 заперечували проти задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ухвалюючи рішення про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, на думку колегії суддів, ці вимоги закону судом першої інстанції повною мірою не дотримані.
Частиною 4 ст. 309 КК України передбачено, що особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23 грудня 2005 року при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися, що діяння, яке поставлене особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні.
Відповідно до матеріалів провадження, клопотання про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності було заявлено під час підготовчого провадження.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до положень Глави 27 КПК України на цій стадії судового провадження докази не досліджуються. В такому випадку, розглядаючи клопотання, суд повинен був зясувати у обвинуваченого ОСОБА_5 його ставлення до висунутого обвинувачення та в разі не погодження з ним, розглянути клопотання після дослідження доказів під час судового розгляду.
Проте як вбачається з журналу судового засідання та аудіозапису від 12 грудня 2016 року судом першої інстанції цього зроблено не було.
Відповідно до ухвали, ОСОБА_5 був затриманий працівниками міліції з наркотичним засобом, який він незаконно без мети збуту придбав, перевіз та зберігав, 23 серпня 2016 року.
Як вбачається з довідки Київського міського відділення медичного центру Міжнародної благодійної організації «Реабілітаційний центр «Сходи» 08 грудня 2016 року (а.с. 34), ОСОБА_5 10 жовтня 2016 року добровільно звернувся до лікувального закладу та йому встановлений діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів, стан відміни неускладнений. Крім цього, в даній довідці зазначено, що ОСОБА_5 продовжує лікування по теперішній час.
Колегія суддів звертає увагу на те, що вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з вищевказаної підстави, суду необхідно було з`ясувати, чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно вона звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено і чи і дійсно ставить за меті вилікуватись від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.
Відповідно до аудіозапису судового засідання від 12 грудня 2016 року після заявленого обвинуваченим ОСОБА_5 клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з проходженням ним лікування від наркотичної залежності, суд першої інстанції не з`ясував вищевказані обставини та видалився до нарадчої кімнати для прийняття рішення за клопотанням.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи прокурора про порушенням судом норм кримінального процесуального закону, ґрунтуються на законі.
В той же час доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не перевірив дійсність довідки лікувального закладу, не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається з журналу судового засідання від 12 грудня 2016 року, прокурор будь-яких клопотань з приводу витребування додаткової інформації з лікувального закладу про проходження ОСОБА_5 відповідного лікування не заявляв, доказів на спростування таких даних суду він також не подав, а навпаки, просив суд задовольнити клопотання обвинуваченого.
Отже, суд першої інстанції, не з`ясувавши вищевказаних обставин, передчасно прийняв рішення про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, що є підставою для скасування ухвали суду з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
При новому розгляді суд першої інстанції з урахуванням положень кримінального процесуального закону та викладених в ухвалі суду апеляційної інстанції мотивів, повинен прийняти законне та обґрунтоване рішення.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 12 грудня 2016 року, якою кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрито та його звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, скасувати та направити на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3