Справа № 636/688/17
Провадження № 1-кс/636/95/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2017 року слідчий суддя Чугуївського міського суду Харківської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора Чугуївської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , слідчого СВ Чугуївського ВП ГУНП України в Харківській області ОСОБА_4 ,
ВСТАНОВИВ:
12 березня 2015 року до чергової частини Чугуївського РВ ГУМВС України в Харківській області надійшла заява ОСОБА_5 про те, що невідомі особи шляхом внесення недостовірних даних до акту погодження меж земельної ділянки отримали технічну документацію на земельну ділянку розташовану по АДРЕСА_1 , чим підробили вказаний документ.
Власник земельної ділянки ОСОБА_9 у судове засідання не прибула, причин своєї неявки не надала, була повідомлена про слухання справи у належний спосіб.
Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядаєтьсяслідчим суддею за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, тому слідчий суддя розглядає клопотання за відсутності власника земельної ділянки.
Згідно положень ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальнійконфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Цей перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
Так, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, тобто як матеріальний об`єкт є речовим доказом, або знаряддям вчинення кримінального правопорушення . У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96--2 Кримінального кодексу України щодо спеціальної конфіскації.
У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна. У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, як речового доказу.
За правилами ст.173 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3,4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 3..1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та пояснень заявника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 особи від імені якої був поставлений підпис в акті погоджування меж, до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_7 , був доданий акт погоджування меж земельної ділянки в якому підписи від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_14 , згідно висновку експерта, виконані не ними, а іншою особою. За відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно, співвласниками житлового будинку АДРЕСА_2 є ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_5 та ОСОБА_13 у відповідних частках будинку. ОСОБА_6 та ОСОБА_14 співвласниками будинку не являються і будь-якого відношення до права користування чи володіння земельною ділянкою на якій розташований цей будинок - не мають. Тобто узгоджувати межі земельної ділянки та ставити свої підписи в акті погоджування меж - не мали права, і наявність таких підписів, підроблених чи ні, не утворює юридично-правових наслідків для цих осіб. Виготовлення і використання цього акту, як офіційного документу, не впливає на право отримання у власність земельної ділянки розташованої по АДРЕСА_1 , а тільки вказує на наявність або відсутність узгодження її меж.
Крім цього, за нормами Земельного Кодексу України, що дії з 2001 року, норма площі земельної ділянки для забудови та обслуговування житлових будинків у містах не може перевищувати 0,10 га, тобто 1000 кв. метрів. За наявністю земельних ділянок, що перевищують вказану норму, стосовно надлишку укладається договір оренди земельної ділянки. До наступного часу заявниця не надала правовстановлюючого документу про право власності або користування земельною ділянкою домоволодіння АДРЕСА_2 з визначенням площі та конфігурації у відповідності до вимог Земельного Кодексу України. Наведена норма площі земельної ділянки для забудови та обслуговування житлових будинків у містах діє незалежно від кількості співвласників у будинку в порядку спадкування або переходу права власності в порядку набування. Тоді як власник землі в місті Чугуєві - міська радау відповідності до закону, має право вилучати надлишки земельних ділянок та передавати такі ділянки для забудови іншим громадянам.
Заявниця ОСОБА_5 за даними реєстру прав власності на нерухоме майно, отримала частку будинку у власність в порядку успадкування та набування у 2010 році, в цей час за домоволодінням визначалася загальна площа земельної ділянки у 2345 кв. метрів, що більш ніж у двічі вище за норму. За таким, порушення її прав, як власника частки будинку, щодо користування відповідною земельною ділянкою, відсутнє.
За таким, слідчий та прокурор не навели належного обґрунтування необхідності накладання арешту на сусідню земельну ділянку, якаперебуває у власності добросовісного набувача ОСОБА_9 , оскільки державний акт на право приватної власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_7 та в наступному нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки на ім`я ОСОБА_9 ніким не оспорюються і не визнані у передбачений законом порядок недійсними.
Земельна ділянка на яку пропонує накласти арешт слідчий та прокурор, не єречовим доказом по справі; не підпадає під спеціальну конфіскацію; до неї не може бути застосована конфіскація майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; вона не підпадає під відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення за цивільним позовом, бо такого не існує, за таким відсутні будь-які підстави арешту земельної ділянки у сенсі застосування ч.2 ст.170 КПК України.
Більш того ч.10 ст.170 КПК України прямо забороняє накладання арешту на нерухоме майно, що перебуває у власності добросовісного набувача.
Слідчий суддя, дослідивши документи та матеріали, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, а також витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання, та враховуючи, що в матеріалах кримінального провадження не вбачається наявність достатніх підстав вважати, що вказана земельна ділянка має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, вона не є засобом вчинення кримінального правопорушення, і тому неможе призвести до зникнення, втрати або пошкодження майна та відповідних доказів у кримінальному провадженні, настання інших наслідків, а застосування арешту навпаки порушить права добросовісного набувача нерухомого майна.
Керуючись ст.ст.107,167,170,171,172,173,175,309,371,372,395 КПК України, слідчий суддя -
ПОСТАНОВИВ:
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення, а особою не присутньої в судовому засіданні у той же строк з дня отримання нею її копії.
Слідчий суддя: підпис.
Згідно оригіналу, що знаходиться в матеріалах справи.
Слідчий суддя: