Справа № 128/5462/14-к
Провадження №11-кп/772/70/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 квітня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі :
суддя-доповідач : ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув матеріали кримінального провадження № 0000966 від 21.07.2014 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 зі змінами адвоката ОСОБА_6 на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 06 червня 2016 року, яким:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Вулига, Тиврівського району Вінницької області, громадянина України, українця, маючого середньо-спеціальну освіту, одруженого, працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135, ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання за ч. 1 ст. 135 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки, за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. На підставі положень ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. Вирішено питання з судовими витратами та цивільними позовами.

за участю : секретаря: ОСОБА_7 ,

прокурора: ОСОБА_8

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

адвоката: ОСОБА_6

потерпілого: ОСОБА_9

представника потерпілого: ОСОБА_10

В С Т А Н О В И В:
З вироку суду першої інстанції вбачається, що 21 липня 2014 року, приблизно о 10.30 год., обвинувачений - водій ОСОБА_5 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно-справним автомобілем марки ВАЗ 2109, червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись по автомобільній дорозі Вінниця-Гнівань, поблизу буд. № 7, по вул. Молодіжній, с. Агрономічне, Вінницького району Вінницької області в напрямку м. Гнівань , в порушення вимог п. п. 2.9 (а), 10.1 Правил дорожнього руху України, якими передбачено , що водієві забороняється керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та перед початком руху, перестроюванням та будь-якою змін напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, перед зміною напрямку руху не переконався , що це буде безпечно і не створить перешкод для руху або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, здійснив виїзд на узбіччя автодороги, де допустив наїзд на пішохода - потерпілого ОСОБА_9 , який рухався по узбіччю в зустрічному відносно автомобіля напрямку утримуючи велосипед в руках.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_9 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1639 від 24.10.2014 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла: закритої черепно - мозкової травми - струсу головного мозку, перелому кістки лицьового черепа (лобного відростку виличної кістки справа з поширенням на латеральну стінку правої орбіти, латеральної стінки правої гайморової пазухи), забійно -рваної рани правого надбрів`я, поверхневих скальпованих ран правої виличної ділянки, саден правої половини обличчя та шиї; закритої травми грудної клітини - перелому тіла і шийки правої лопатки без зміщення, забою правої нирки; рваної рани 3-го пальця правої кисті, множинних саден правої верхньої кінцівки, які по давності утворення відповідають строку ДТП- 21.07.2014 року та належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як такі, що не являлись небезпечними для життя в момент спричинення і супроводжувались загрозливими для життя явищами, спричинили тривалі (більше 21 доби) розлад здоров`я.

Після вчинення ДТП обвинувачений ОСОБА_5 зник з місця вчинення даної пригоди автомобілем, та проведеними пошуковими заходами, був затриманий співробітниками міліції.

Згідно висновку судово - автотехнічної експертизи № 429 а від 06.10.2014 року, в даній дорожній обстановці, при умові, що в автомобілі були відсутні технічні несправності, що впливають на керованість та напрямок руху транспортного засобу перед виникненням події ДТП, дії водія автомобіля ВАЗ, державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_5 з технічної точки зору регламентувались вимогам в п.10.1 Правил дорожнього руху України.

В ситуації, яка склалася, при умові, що в автомобілі були відсутні технічні несправності, що впливають на керованість та напрямок руху транспортного засобу перед виникненням події ДТП та технічних параметрах вказаних в постанові про призначення експертизи, в діях водія ВАЗ, державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_5 , вбачається невідповідність вимогами п. 10.1 Правил дорожнього рухуУкраїни.

В даній дорожній обстановці можливість попередження виникнення дорожньо-транспортної пригоди, при умові, що в автомобілі були відсутні технічні несправності, що впливають на керованість та напрямок руху транспортного засобу перед виникненням події ДТП та технічних параметрах вказаних в постанові про призначення експертизи, з боку водія ВАЗ 2109 державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_5 забезпечувалась відповідністю його дій вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України

Порушення водієм ОСОБА_5 вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України знаходяться у прямому причинному зв`язку з наслідками даної дорожньо-транспортної пригоди.

Також, в цей же день, 21 липня 2014 року , приблизно о 10.30 год., обвинувачений - водій ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно-справним автомобілем марки ВАЗ 2109, державний номерний НОМЕР_1 , рухаючись по автомобільній дорозі Вінниця-Гнівань, поблизу буд. № 7, по вул. Молодіжній, с. Агрономічне Вінницького району Вінницької області в напрямку м. Гнівань Вінницької області , в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок наїзду на пішохода - потерпілого ОСОБА_9 , заподіяв останньому середньої тяжкості тілесні ушкодженні, поставивши потерпілого в небезпечний для життя стан.

Так, після вчинення наїзду на потерпілого ОСОБА_9 , водій ОСОБА_5 , достовірно знаючи та усвідомлюючи, що пішохід ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження , через що перебуває в небезпечному для житті стані, позбавлений реальної можливості до самозбереження, усвідомлюючи, що в результаті його дій можуть настати тяжкі наслідки, не вжив заходів для надання першої медичної допомоги потерпілому, не звернувся за допомогою до присутніх осіб і не відправив потерпілого до лікувального закладу, хоча повинен і мав об`єктивну можливість це зробити, легковажно розраховуючи на те, що можлива допомога буде надана іншими особами, натомість не зупиняючись, автомобілем самовільно покинув місце пригоди, чим залишив потерпілого в небезпеці.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу зі змінами адвоката ОСОБА_6 , в яких вони просять вирок Вінницького районного суду від 06.06.2016 щодо ОСОБА_5 скасувати, та закрити провадження за ч. 1 ст. 135 КК України, в частині призначеного покарання за ч. 1 ст. 286 КК України змінити, через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, призначити йому покарання з застосуванням ст. 75 КК України.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_6 заявив клопотання про направлення справи на новий судовий розгляд, пославшись на відсутність в матеріалах кримінального провадження протоколу автоматичного розподілу справи між суддями в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора ОСОБА_8 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника, які вважали за необхідне направити справу на новий судовий розгляд, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою та задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 ч. 1 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135, ч. 1 ст. 286 КК України.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, вина ОСОБА_5 , в скоєнні інкримінованих йому злочинів доказана та підтверджується наданими суду доказами та показаннями допитаних в судовому засіданні першої інстанції потерпілої, свідків та показами самого обвинуваченого, який повністю визнав свою вину.
Дії ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286,ч. 1 ст. 135 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для житті стані і позбавлена можливості вживати заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан відповідно.

Порушень кримінально-процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність засудженої та на кваліфікацію її дій, не виявлено.
Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

За змістом закону (ст. 50 КК України), покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ст. 65 КК України, та п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» за № 7 від 24.10.2003встановлено, що суди при призначенні покарання мають суворо додержуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_5 покарання, належним чином виконав вимоги ст. ст. 50, 65 КК України, які узгоджуються із роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 Про практику призначення судами кримінального покарання, а саме відповідно до вимог ст. 65 КК України та врахував особу винного, який одружений, працює електрозварником в ПАТ « Маяк», має на утриманні двох неповнолітніх доньок- ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судимого, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, у лікарів психіатра та нарколога на обліку не перебуває. Крім цього, суд першої інстанції належним чином врахував і міркування потерпілого ОСОБА_9 , який наполягав на суворому покаранні..

Тому колегія вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 про суворість призначеного обвинуваченому покарання не підлягає до задоволення, так як покарання в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Порушень кримінально-процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не виявлено.

Доводи обвинуваченого про необхідність направлення справи на новий судовий розгляд у зв`язку з відсутністю протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються рішенням зборів суддів Вінницького районного суду Вінницької області від 26.01.2015 року, відповідно до якого справи, що перебували в провадженні судді ОСОБА_13 передаються суддям без протоколу автоматизованого розподілу справ, а згідно акту прийняття-передачі.
Посилання апеляційної скарги зі змінами адвоката ОСОБА_6 на відсутність в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України не заслуговують на увагу суду, оскільки із ст. 135 КК України слідує, що небезпечний для життя стан це безпорадний стан особи, коли вона без сторонньої допомоги не має можливості вжити ефективних заходів для самозбереження. Стосовно водія транспортного засобу, то ненадання допомоги при настанні наслідків, спричинених порушенням ним правил безпеки руху, кваліфікується за сукупністю злочинів за ч. 1 чи ч. 2 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК України.
Посилання змін до апеляційної скарги про те, що потерпілий не перебував в небезпечному для життя стані та не був позбавлений можливості до самозбереження, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються показами свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та хірурга Вінницької обласної клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова ОСОБА_16 , які були допитані в суді першої інстанції.
Будучи допитаною в судовому засіданні, свідок ОСОБА_14 суду показала, що 21.07.2014 року вона бачила, як потерпілого було збито автомобілем червоного кольору та повідомила, що людина від удару підлетіла над машиною, а потім впала в кущі. Свідок повідомила, що обвинувачений перед зіткненням різко крутнув вправо в сторону потерпілого та виїхав на узбіччя, хоча жодних перешкод для його руху не було ні в зустрічному, ні в попутному напрямку. Також повідомила, що стан потерпілого був критичний.
Свідок ОСОБА_15 суду показав, що коли він спустився в кювет, куди потерпілого відкинуло від удару, то побачив, що останній був без свідомості, весь в крові, хрипів, задихався. Стан потерпілого був критичний, голова була неприродньо зігнута та знаходилась під тулубом, він притримував рукою голову, щоб не відвалилась.
Хірург Вінницької обласної клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова ОСОБА_16 , допитаний в якості свідка в суді першої інстанції показав, що стан потерпілого потребував термінового оперативного лікування, згідно медичних протоколів останнього 21.07.2014 року в реанімаційному відділенні Вінницької міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги було здійснено хірургічне втручання закрита торакотомія, яка без надання медичної допомоги закінчується смертю.
Посилання доповнень до апеляційної скарги на денну пору доби під час якої сталася дорожньо-транспортна пригода та присутність очевидців під час скоєного злочину колегія суддів оцінює критично, оскільки вони ніяким чином не виправдовують злочинної бездіяльності обвинуваченого.
Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку повинні бути зазначені підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.
Відповідно до п.6 Пленуму Верховного Суду України від 3.03.1989р.№3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» при розгляді кримінальної справи суд зобов`язаний на основі всебічного повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, роль і ступінь участі кожного з підсудних в її заподіянні, а також, чи відшкодовано її повністю або частково до судового розгляду справи, і у вироку дати належну оцінку зазначеним обставинам.
Відповідно до п.13 вищевказаної постанови покладаючи на підсудного обов`язок відшкодувати матеріальну шкоду, суд має виходити з установленого законом правила про те, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.
З вироку суду першої інстанції вбачається, що приймаючи рішення про вирішення цивільного позову, суд у повній мірі дотримався даних вимог, повно дослідив обставини справи та прийшов до обґрунтованого висновку, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 про відшкодування спричиненої обвинуваченим злочинами майнової шкоди на суму 9584 грн.98 коп. та моральної шкоди в розмірі 85000 грн. підлягає до повного задоволення, оскільки зазначена шкода доведена перед судом потерпілим наданими копіями чеків на придбання медикаментів та перевязочного матеріалу , а також медичними документами ( виписками з медичних карток амбулаторного хворого, виписками з медичних карток стаціонарного хворого) , довідкою Вінницького обласного комунального гуманітарно - педагогічного коледжу , фотокартками, тому апеляційні вимоги обвинуваченого та в цій частині колегія суддів вважає необґрунтованими.
Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності задоволення позовних вимог в частині моральної шкоду у повному обсязі , оскільки злочинними діями обвинуваченого потерпілому завдані тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, в результаті чого потерпілий вимушений був пройти курс лікування та продовжує лікуватися . Потерпілий пережив фізичну біль , був порушений його звичний засіб життя для відновлення якого потерпілий потребує значних зусиль. Потерпілий ОСОБА_9 є особою молодого віку, через ДТП був перерваний його навчальний процес, він не має змоги займатися спортом в повному обсязі. У зв`язку чим, саме моральна шкода в розмір 85000 гривень, суд вважає буде достатньої компенсацією за понесені ним моральні та душевні страждання.
Оскільки судом першої інстанції при судовому розгляді кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 286,ч. 1 ст. 135 КК України та винесені вироку , дотримано вимоги КПК України, тому колегія суддів вважає, що доводи зазначені в апеляційній скарзі обвинуваченого із змінами адвоката ОСОБА_6 задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376 ч. 2, 404, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 зі змінами адвоката ОСОБА_6 на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 06 червня 2016 року щодо ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 135, 1 ст. 286 КК України по кримінальному провадженню № 0000966 від 21.07.2014 року - залишити без задоволення.

Вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 06 червня 2016 року щодо ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 135, 1 ст. 286 КК України по кримінальному провадженню № 0000966 від 21.07.2014 року - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до касаційного суду на протязі трьох місяців.

Судді:
З оригіналом згідно суддя: