Ухвала
іменем україни

05 липня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006413, щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 30 вересня 2016 року та вирок Апеляційного суду Рівненської області від 24 січня 2017 року,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись із ухваленими щодо ОСОБА_5 судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить їх скасувати призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги захисник мотивує тим, що дії його підзахисного кваліфіковано неправильно та матеріали провадження не містять достатніх доказів його винуватості в інкримінованому злочині. Вказує на те, що суд апеляційної інстанції безпосередньо докази не дослідив, натомість в порушення вимог процесуального закону постановив новий вирок.

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 30 вересня 2016 року ОСОБА_5 визнано винуватим за ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Вироком Апеляційного суду Рівненської області від 24 січня 2017 року вирок місцевого суду в частині звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання скасовано, ухвалено новий, яким останнього засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

У решті вирок місцевого суду залишений без зміни.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 16 жовтня 2014 року приблизно о 05.00 год., маючи умисел на заволодіння чужим майном, перебуваючи поблизу магазину «Бахус» на вул. Соборній у м. Рівне, під час розмови з ОСОБА_8 зняв з шиї останнього золотий ланцюжок вагою 10 г, вартістю 5 000 грн, який сховав при собі та, усвідомлюючи, що його дії викриті потерпілим, втік із зазначеним майном, завдавши потерпілому майнової шкоди на загальну суму 5 000 грн.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора із запереченнями проти скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, про що порушує питання захисник, перегляду в касаційному порядку не підлягає, а отже, при касаційному розгляді кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку.

При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та правильність кваліфікації його дій за даною нормою кримінального закону судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у судових рішеннях наведено докладні мотиви.

Той факт, що ОСОБА_5 повторно, відкрито заволодів чужим майном, підтверджується показаннями самого засудженого, потерпілого, свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , даними, що містяться у протоколах пред`явлення особи для впізнання та слідчого експерименту.

На думку колегії суддів,висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_5 саме у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, належним чином обґрунтовані та вмотивовані.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено та судом правильно вирішено питання про їх належність та допустимість.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, суд апеляційної інстанції, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, наявність обставини, що пом`якшує покарання - повне відшкодування збитків, а також дані про його особу, тобто дотримався вимог статей 65-67 КК України.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Вирок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 420 КПК України.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 30 вересня 2016 року та вирок Апеляційного суду Рівненської області від 24 січня 2017 року щодо ОСОБА_5 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3