Справа №489/2318/15-к 26.01.2017
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 січня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря: ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Миколаєва, громадянин України, з середньою освітою, не одружений, не працюючий, раніше не судимий, проживаючий в АДРЕСА_1 ,
обвинувачений у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.258-3 ч.1; 263 ч.1 КК України, а також
ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Миколаєва, громадянин України, з середньою освітою, неодружений, не працюючий, не маючий судимості, проживаючий в АДРЕСА_2 ,
обвинувачений у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.258-3 ч.1; 358 ч.ч.1, 4; 263 ч.1КК України.
Учасники судового провадження:
Обвинувачені: ОСОБА_5 , ОСОБА_7 ,
Захисники: ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ,
_______________________________________________________________
Провадження № 11-кп/784/91/17 Головуючий у суді 1 інстанції: ОСОБА_11
Категорія: ч. 1 ст. 258-3, ч. 1,4 ст. 358 Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
ч. 1 ст. 263 КК України
Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
В апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_5 та в його інтересах захисник ОСОБА_6 просять оскаржуваний вирок скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді 1 інстанції.
В апеляційній скаргах обвинувачений ОСОБА_7 та в його інтересах захисник ОСОБА_8 просять оскаржуваний вирок скасувати, визнати невинуватим ОСОБА_7 за ст.ст.258-3 ч.1; 263 ч.1 КК України, а за ст.358 ч.ч.1,4 КК України призначити покарання в межах відбутого строку покарання.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Обвинувачений ОСОБА_5 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.258-3 ч.1; 263 ч.1 КК України та призначено покарання:
за ст.258-3 ч.1 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років без конфіскації майна;
за ст.263 ч.1 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст.70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років без конфіскації майна.
Обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.258-3 ч.1; 263 ч.1; 358 ч.ч.1, 4 КК України та призначено покарання:
за ст.258-3 ч.1 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років без конфіскації майна;
за ст.263 ч.1 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
за ст.358 ч.1 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік;
за ст.358 ч.4 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік.
На підставі ст.70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 8 років без конфіскації майна.
Прийняті рішення щодо розподілу процесуальних витрат та долі речових доказів.
Узагальнені доводи апеляційних скарг.
В своїх апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_5 та і його інтересах захисник ОСОБА_12 вважають вирок незаконним і підлягаючим скасуванню через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Стверджують, що кримінальне провадження відносно обвинувачених ОСОБА_5 і ОСОБА_7 розглянуто Ленінським районним судом м. Миколаєва з порушенням правил підсудності.
Зазначають, що відповідно до вимог ст.32 КПК України розгляд вказаного кримінальне провадження має здійснювати суд, в межах територіальної юрисдикції якого вчинений найбільш тяжкий з інкримінованих ним злочинів (участь у терористичній організації «ДНР») - тобто в межах територіальної юрисдикції м. Донецька та Донецької області.
Натомість суд 1 інстанції всупереч вимогам ст.34 КПК України не направив вказане кримінальне провадження до Апеляційного суду Миколаївської області з поданням для вирішення питання територіальної підсудності.
Крім того, апелянт ОСОБА_13 вказує про ігнорування судом клопотань сторони захисту, які були заявлені ним і не розглянуті судом у відповідності до вимог закону. Стверджує, що не розглянуті його клопотання про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_5 , допит свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які були присутніми при проведені обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , про здійснення їх приводу.
Апелянти зазначають, що судом не вірно оцінені показання свідка ОСОБА_16 , якій в судовому засіданні, в порушення ст.352 КПК України відмовився від присяги свідка та повідомив про те, що перебуває на обліку у лікаря-психіатра. За такого вважають ці показання недопустимим доказом.
Крім того, зазначають про відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ст.258-3 КК України, оскільки всупереч вимогам ст.ст.1, 24 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» в матеріалах провадження відсутні будь-які нормативні акти, рішення суду, якими організація ДНР була визнана терористичною. За такого, вважають недоведеною участь обвинуваченого у терористичній організації.
Зазначають про відсутність кваліфікуючих ознак «сприяння діяльності терористичній організації», оскільки в обвинувальному акті відсутні відповідні ознаки, вичерпний перелік яких міститься в ст.25 Закону України «Про боротьбу з тероризмом».
Апелянт ОСОБА_13 заперечує висновок суду про вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ст.263 ч.1 КК України. Мотивує тим, що хоча обвинувачений ОСОБА_5 не заперечуючи факту виявлення вибухових пристроїв при проведені обшуку за місцем його проживання, зазначив в протоколі проведення обшуку, що вилучені гранати йому не належать. Також ОСОБА_5 як під час досудового розслідування, так і в ході судового розгляду зазначав, що гранати йому підкинули особи, які проводили обшук.
Вказує на висновок експерта, згідно якого відсутні відбитки пальців рук ОСОБА_5 на вилучених за місцем проживання гранатах. Зазначає, що при обшуку його автомобіля, не було виявлено жодних вибухових пристроїв.
Крім того, зазначає, що за місцем проживання обвинуваченого, також проживають двоє дорослих осіб, проте вони не були допитані з приводу виявлення вибухових предметів, що також не було враховано судом.
Судом не враховано, що вибухові пристрої в момент їх виявлення знаходились в розібраному стані запали від`єднанні від корпусів гранат, а тому не були придатні для застосування, що має істотне значення для кваліфікації дій.
Апелянт ОСОБА_13 вказує, що жодних інших доказів, які б вказували на незаконне придбання, носіння та зберігання гранат ОСОБА_5 у кримінальному провадженні відсутні, що на його думку, свідчить про відсутність в діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ст.263 ч.1 КК України.
Заперечує посилання суду у вироку про те, що ОСОБА_5 працював охоронцем одного із керівників терористичної організації ДНР Пушиліна, оскільки в обвинувальному акті не зазначено будь-яких відомостей стосовно цієї особи: його анкетних даних, процесуальний статус (підозрюваного чи обвинуваченого), а також відомості, щодо виділення матеріалів кримінального провадження, відносно цієї особи в окреме провадження. Водночас, наголошує на показання ОСОБА_5 в суді про те, що він ніколи не був знайомим із ОСОБА_17 .
Вважають безпідставними висновок суду про те, що ОСОБА_5 виконував функції «гранатометника», оскільки відсутні конкретні посилання на протокол слідчої дії, яким даний факт було встановлено. Звертають увагу, що у протоколі проведення негласних слідчих дій, де викладено текст телефонних розмов обвинуваченого, термін «гранатометник» взагалі не згадується.
Вважають недопустимими доказами фотознімки обвинуваченого зі зброєю, оскільки належність досліджених фотознімків судом не перевірялось та автоматично не вказує на вчинення ОСОБА_5 терористичних дій.
Наголошують на показаннях обвинуваченого, який пояснив, що у збройних військах він ніколи не служив, навичок володіння зброєю не має, а тому приймати участь у терористичній організації не міг.
Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 вважає, що судом 1 інстанції було допущено неповноту судового розгляду.
Зокрема, не був допитаний свідок ОСОБА_18 (неповнолітній син співмешканки обвинуваченого ОСОБА_7 ), який був присутній в автомобілі під час затримання обвинуваченого та знаходився на пасажирському сидінні, де за версію обвинувачення, були виявлені граната та запал до неї.
Вважає безпідставною відмову суду в задоволенні клопотання про допит свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 - співробітників ДАІ, які 24.12.2014 року оглядали автомобіль ОСОБА_7 на блок посту біля Варварівського мосту (тобто до проведення обшуку цього автомобіля співробітниками СБУ).
Вказує, що судом не були допитані поняті ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , у присутності яких співробітниками СБУ проводився обшук автомобіля ОСОБА_7 . Вважає, що вказані свідки можуть підтвердити чи спростувати, факт виявлення в автомобілі ОСОБА_7 вибухових предметів.
Звертає увагу на безпідставність проведення негласних слідчих дій відносно ОСОБА_7 , які були здійснені до внесення відомостей до ЄРДР про вчинення ним злочинів.
Зазначає, що згідно показань свідка ОСОБА_16 ОСОБА_7 виконував функції охоронця, ні в кого не стріляв та не вбивав.
Вказує, що досудовим слідством не було встановлено, яким чином в автомобілі ОСОБА_7 опинились вибухові пристрої.
Вважає, затримання ОСОБА_7 24.12.2014 року проведено з порушенням вимог ст.208 КПК України, оскільки відносно нього не було внесено жодних відомостей до ЄДРДР, а лише внесено відомості, стосовно ОСОБА_5 .
Крім того, вказує, що в ході обшуку ОСОБА_7 в нього зникли грошові кошти в розмірі 10 тис. доларів США та золотий браслет. З цього приводу захисником було внесено відомості до ЄРДР.
Обвинувачений ОСОБА_7 , вважає вирок суду 1 інстанції незаконним і необґрунтованим, оскільки в його діях відсутній склад злочинів, передбачених ст.263 ч.1, ст.258-3 ч.1 КК України.
Вказує, що єдиним встановленим фактом з боку обвинувачення є його участь в здійсненні охорони одного із керівників ДНР - ОСОБА_22 під час його публічних виступів в м. Донецьку із закликами на повалення конституційного устрою України, зміни територіального устрою чи державних кордонів.
На думку апелянта, жодних доказів, щодо його особистої причетності до вчинення будь-яких терористичних дій чи його сприяння у вчиненні таких дій, в матеріалах провадження відсутні.
Зазначає, що перелік кваліфікуючих ознак, які визначать форми сприяння терористичній діяльності, перераховані в положеннях ст.25 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», проте жодних посилань на вказаний перелік в обвинувальному акті щодо його дій не має.
Стверджує, що його дії, які були спрямовані лише на охорону одного із керівників ДНР - ОСОБА_22 та адміністративного будинку в м. Донецьку, не потягли за собою, жодних негативних наслідків для суспільства, навіть враховуючи те, що в його руках знаходилась вогнепальна зброя.
Зазначає, що в його автомобілі не було вибухових пристроїв, оскільки перед проведенням обшуку співробітниками СБУ, його автомобіль було оглянуто військовослужбовцями на блокпосту біля Варваріського мосту, проте вказаний факт, судом не було належним чином перевірено, а працівники ДАІ не були викликані та допитані з цього приводу.
Крім того, пояснює, що після його затримання, на його руки були одягнуті наручники, після чого, хтось із співробітників СБУ до його руки приклав гранату, однак вказане не було перевірено судом.
Вважає, судом безпідставно не було допитано неповнолітнього хлопця, який перебував в автомобілі під час затримання та який був свідком його затримання та проведення обшуку.
Крім того, вважає, що в порушення вимог ст. 66 КК України, ст. ст. 370, 374 КПК України, судом не було належним чином враховано пом`якшуючі обставини його вини, характеризуючи дані про його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують призначене йому покарання.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
В березні-квітні 2014 року, на території м. Донецька та Донецької області було створено стійке ієрархічне об`єднання під назвою «Донецька народна республіка» («ДНР»), в яку входило більше трьох осіб, головною метою якої було здійснення терористичної діяльністю шляхом: планування, організації, підготовки та реалізації терористичних актів, насильства над фізичними особами, знищення рухомого та нерухомого майна, організації незаконних збройних формувань для вчинення терористичних актів, участі в них; вербування, озброєння, підготовку та використання терористів; пропаганди і поширення ідеології тероризму, фінансування та іншого сприяння тероризму.
Основною метою діяльності, так званої «ДНР» є насильницька зміна та повалення конституційного ладу та захоплення державної влади в України, а також, зміна меж території і державного кордону України, шляхом створення незаконного державного утворення.
Так звана ДНР є стійким об`єднанням, в межах якого, здійснюється розподіл функцій між терористами, в якій встановлено певні правила поведінки, які є обов`язковими для усіх її членів, під час підготовки та скоєння терористичних актів. Таким чином, відповідно до ст. 1 ЗУ «Про боротьбу з тероризмом» об`єднання ДНР, має всі ознаки притаманні терористичній організації, одним із керівників якої є ОСОБА_22 .
Так, 10 травня 2014 року, обвинувачений ОСОБА_5 знаходячись на території м. Донецька, усвідомлюючи та підтримуючи злочинні наміри терористів ДНР, керуючись власними переконаннями, вирішив прийняти в ній участь та сприяти діяльності терористів з метою реалізації злочинних намірів направлених на зміну та повалення конституційного ладу, зміну території і державного кордону України.
З цією метою, з 10 травня по 10 червня 2014 року, ОСОБА_5 всебічно сприяв діяльності терористів ДНР, неодноразово приймав участь в охороні одного із керівників ДНР ОСОБА_22 , під час його публічних виступів та інших заходів у м. Донецьку, де терористи висловлювали заклики до повалення конституційного ладу, зміну території і державного кордону України.
Також, ОСОБА_5 приймав участь в охороні захопленого терористами будівлі Донецької обласної державної адміністрації розташованої за адресою: бульвар Шевченка, 34, м. Донецьк, з метою недопущення працівників правоохоронних органів України для його звільнення від терористів, чим також сприяв діяльності терористів ДНР та безпосередньо приймав в ній участь.
Крім того, з 10 червня по 2 грудня 2014 року, ОСОБА_5 , знаходячись на території Донецької області неодноразово зі зброєю в руках приймав участь в охороні місць розташування терористів від можливої атаки військовослужбовців Збройних Сил України, виконував вказівки керівників терористів з охорони ділянки кордону між Україною та Російською Федерацією, що розташована біля смт. Ульяновське Донецької області та надавав допомогу терористам в організації таборів, тобто сприяв діяльності терористів ДНР та безпосередньо приймав в ній участь.
Крім того, у невстановлений час та у невстановленої в ході досудового розслідування особи, ОСОБА_5 незаконно придбав гранату Ф-1, яку в подальшому незаконно зберігав за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , а також гранату РГД-5, яку незаконно зберігав безпосередньо при собі.
Крім того, в той же день, в ході особистого обшуку ОСОБА_5 , за місцем його проживання, в кишені куртки було вилучено: корпус бойової гранати «РГД-5» і підривач типу «УЗРГМ 76 349-2 50», які згідно висновку експерта, при поєднанні в єдину конструкцію утворюють вибуховий пристрій промислового виготовлення: «Наступальна осколкова ручна граната РГД5».
Обвинувачений ОСОБА_7 , 09 травня 2014 року, знаходячись на території м. Донецька, усвідомлюючи та підтримуючи злочинні цілі терористичної організації ДНР, керуючись власними переконаннями, вирішив прийняти в ній участь та сприяти діяльності терористів з метою реалізації злочинних намірів направлених на зміну та повалення конституційного ладу, зміну території і державного кордону України, шляхом вчинення вибухів, підпалів, диверсій на території Донецької області.
З цією метою, ОСОБА_7 з 9 травня по 10 червня 2014 року, всебічно сприяв діяльності терористів, так званої «ДНР», неодноразово приймав участь в охороні одного з керівників ДНР ОСОБА_22 під час його публічних виступів та інших заходів у м. Донецьку, де терористи висловлювали заклики до повалення конституційного ладу, зміну території і державного кордону України. Також, приймав участь в охороні захопленого терористами будинку Донецької обласної державної адміністрації, розташованої за адресою: бульвар Шевченко, 34 м. Донецьк, з метою недопущення працівників правоохоронних органів України для його звільнення від терористів, чим сприяв діяльності терористів ДНР та безпосередньо приймав в ній участь.
Крім того, ОСОБА_7 11-12 червня 2014 року, більш точну дату встановити, в ході досудового розслідування не виявилось можливим, знаходячись на зупинці міського транспорту «Рассвет», розташованій по вул. Космонавтів в м. Миколаєві, незаконно придбав у невстановленої слідством особи, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серійний номер: НОМЕР_1 .
Надалі, 15-17 червня 2014 року, більш точну дату встановити в ході досудового розслідування не виявилось можливим, ОСОБА_7 за адресою місця свого проживання: АДРЕСА_2 , підробив вищевказаний паспорт, шляхом заміни дійсної фотографії на свою.
Після чого, за допомогою монети, наніс на фотокартку імітацію частини відбитка печатки установи, яка має право видавати такий документ.
Крім того, ОСОБА_7 01 грудня 2014 року прибув до відділення ПАТ КБ «ПриватБанк», розташованого за адресою: вул. Будівельників 10/2 у м. Миколаєві, де використовуючи вищевказаний паспорт та повідомивши працівнику банку неправдиві анкетні дані, отримав банківську картку «Універсальна» ПАТ КБ «ПриватБанк» - за № НОМЕР_2 .
Крім того, 19.06.2014 року, ОСОБА_7 прибув до Миколаївського відділення №5 АТ «Сбербанк Росії», за адресою: пр-т Леніна, 76 у м. Миколаєві, де використовуючи завідомо підроблений ним паспорт, повідомивши працівнику банку свої неправдиві анкетні дані, подав заяву про отримання банківської картки. Після чого, 24.06.2014 року, за тією ж адресою, отримав банківську картку АТ «Сбербанк Росії» № НОМЕР_3 .
1 липня 2014 року, ОСОБА_7 знову прибув до Миколаївського відділення № 5 АТ «Сбербанк Росії», за тією ж адресою, де використовуючи вищевказаний підроблений паспорт та повідомивши неправдиві анкетні дані працівнику банку, подав заяву про отримання додаткової банківської картки, де вже 04 липня 2014 року, отримав банківську картку АТ «Сбербанк Росії» № НОМЕР_4 .
Крім того, в червні 2014 року, точної дати встановити в ході розслідування не представилось можливим, ОСОБА_7 надав невстановленій особі, ксерокопію підробленого ним паспорту для виготовлення водійського посвідчення.
В кінці червня 2014 року, точної дати встановити в ході розслідування не представилось можливим, ОСОБА_7 отримав у невстановленої слідством особи, завідомо підроблений офіційний документ, виготовлений на спеціальному бланку посвідчення водія № НОМЕР_5 , на ім`я ОСОБА_23 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яке було видане 26.06.2014 року Центром надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Луганськ, Слов`яносербського, Станично-Луганського та Лутугинського районів м. Луганська.
Вказане посвідчення, ОСОБА_7 з червня по 24 грудня 2014 року, використовував під час керуванням автомобілем: Opel Vectra д.н. НОМЕР_6 .
Крім того, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, у невідомої особи ОСОБА_7 , в супереч передбаченому законом порядку, незаконно придбав вибуховий пристрій гранату РГД-5, яку незаконно зберігав у вищевказаному автомобілі: Opel Vectra.
24 грудня 2014 року співробітниками УСБУ в Миколаївській області, в ході проведення затримання ОСОБА_7 та обшуку вищевказаного автомобіля, який знаходився біля будинку за адресою: вул. Космонавтів, 126 м. Миколаїв, було виявлено предмет з маркуванням «РГД-5 13-71 Т» і предмет з клеймуванням «78 УЗРГМ-2 583», які згідно висновку експерта виявились: «основними стандартними складовими частинами наступальної осколкової ручної гранати РГД-5, які при з`єднанні утворюють остаточно споряджений вибуховий пристрій промислового виготовлення - ручну гранату РГД 5».
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених ОСОБА_5 і ОСОБА_7 , також захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_10 на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_9 , яка вважала вирок законним, обґрунтованим і просила залишити його без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, врахувавши вказівки суду вищої інстанції, який розглянув справу в касаційному порядку, апеляційній суд вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а вирок скасуванню, виходячи з наступних підстав.
Згідно вимог ч.1 ст.32 КПК України у разі вчинення кількох різних за ступенем тяжкості кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, в межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення. Лише у разі, коли місце вчинення злочину встановити не можливо, кримінальне провадження здійснює суд за місцем закінчення досудового розслідування.
При цьому, порядок направлення кримінального провадження з одного суду до іншого вирішується відповідно до вимог ст.34 КПК України.
Згідно п.4 ч.3 ст.314 КПК України суд 1 інстанції у підготовчому судовому засіданні у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження має направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності.
Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд 1 інстанції зазначених норм закону не дотримався.
Як вбачається з обвинувального акту в цьому кримінальному провадженні найбільш тяжким з інкримінованих обвинуваченим ОСОБА_5 і ОСОБА_7 злочинів є передбачений ч.1 ст.258-3 КК України. Вказаний злочин, якій за класифікацією злочинів є особливо тяжким, згідно пред`явленого обвинувачення, вчинений ними на території Донецької області.
Зокрема, згідно обвинувального акту останнім за часом встановленим органами досудового розслідування місцем вчинення ОСОБА_5 дій, що утворюють об`єктивну сторону участі в терористичної організації, як триваючого злочину, є ділянка кордону між Україною та Російською Федерацією поблизу смт. Ульянівське Донецької області. Вказана територія належить Амвросіївському району названої області.
За розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року №2710/38-14, відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження в зв`язку з проведення антитерористичної операції» на підставі подань Державної судової адміністрації України у зв`язку з розташуванням Амвросіївського районного суду Донецької області в районі проведення антитерористичної операції територіальну підсудність підсудних йому кримінальних проваджень змінено та визначено за Оріхівським районним судом Запорізької області.
Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, його територіальна підсудність у порядку ст.34 КПК України не змінювалась, в зв`язку з чим суд 1 інстанції розглянув його та ухвалив оскаржуваний вирок з порушенням правила підсудності.
Вказані порушення кримінального процесуального закону України є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, в зв`язку з чим вирок суду відповідно до п.6 ч.2 ст.412 КПК України підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції на підставі п.1 ч.1 ст.415 КПК України.
За таких обставин, апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_5 і ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню, а вирок скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Оскільки вирок підлягає скасуванню з процесуальних підстав, то всі інші доводи апеляційних скарг щодо доведеності обвинувачення, достовірності та допустимості доказів, застосування кримінального закону та призначення покарання - апеляційним судом не перевіряються.
Під час нового розгляду кримінального провадження, суд 1 інстанції має виправити зазначені недоліки з врахуванням вимог КПК України, викладених в даній ухвалі.
Керуючись ст.ст.376 ч.2, 405, 407, 412, 415, 416, 424, 439, 532 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09.11.2015 року відносно ОСОБА_5 а і ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді 1 інстанції в іншому складі суду.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 відмовити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк тримання під вартою до 60 днів тобто до 26.03.2017 року включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 60 днів тобто до 26.03.2017 року включно.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: