Справа № 460/1578/16-к
Провадження №1-кп/460/292/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08.06.2017 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:
головуючої -судді - ОСОБА_1
при секретарі- ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого- ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в місті Яворові кримінальне провадження відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000244 від 29.01.2015 року про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с.Русин Сокальського району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , раніше не судимого,-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
26.05.2014 року обвинувачений ОСОБА_4 , був призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби за мобілізацією, та прибув для проходження такої у військову частину НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою, АДРЕСА_2 .
В цей же день, наказом №12 командира військової частини НОМЕР_1 від 26.05.2014 року зарахований до списків особового складу поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду кухаря взводу матеріально технічного забезпечення ВОС 86956 вищевказаної частини.
Знаючи про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби, обвинувачений ОСОБА_4 08.01.2015 року, умисно, маючи намір назавжди ухилитись від військової служби, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, без поважних причин та дозволу командира, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою, АДРЕСА_2 та для подальшого проходження військової служби не повернувся.
15.03.2016 року об 13 год. 30 хв. ОСОБА_4 був затриманий працівниками Сокальського відділення поліції Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області.
Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_4 , 08.01.2015 року вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.408 КК України, оскільки самовільно залишив місце військової служби з метою ухилитися від військової служби - дезертирство.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинені кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, та підтвердив факт вчинення ним самовільного залишення військової частини та місця служби, покликаючись на обставини викладені у обвинувальному акті.
Крім цього, додатково пояснив, що в нього в цей період важко захворів його брат, який немає інших близьких людей окрім нього, тому він змушений був поїхати додому щоб допомагати брату. Просить суворо не карати, не позбавляти волі.
Як встановлено в судовому засіданні, покази ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, те, що прокурор не оспорює фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у самовільному залишенні місця служби та військової частини без поважних причин з метою ухилитися від військової служби, дезертирство, доведена повністю а його дії за ч.1 ст.408 КК України кваліфіковано вірно.
Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно п.п.1,3 ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Призначаючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно ст.66 КК України, є щире каяття, визнання своєї вини, відсутність заподіяної шкоди, сімейні обставини та вчинення злочину внаслідок збігу обставин в державі під час проходження військової служби.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.
Згідно ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Вчинення обвиуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.408 КК України відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості.
Суд враховує, що дезертирство є одним з найбільш небезпечних злочинних посягань в даний складний період для держави.
При обранні покарання обвинуваченому по даній справі, суд суворо дотримується принципів законності, справидливості, обгрунтованості, та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.
Враховуючи обставини справи, те, що обвинувачений ОСОБА_4 вперше притягується до кримінальної відповідальності, його відношення до вчиненого злочину, обставини, які склались у нього в сім"ї, те що він не переховувався, жодних дій, щоб уникнути відповідальності не проводив, слід прийти до висновку, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а тому відповідно до вимог ст.75 КК України ОСОБА_4 слід звільнити від відбування покарання з встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369,371,373-374 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_4 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком 2(два) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 01/один/ рік.
Відповідно до ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 обов"язки: а саме, без дозволу командира не покидати межі військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою, АДРЕСА_2 , а в разі звільнення з військової служби періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Яворівський районний суд Львівської області.
Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СУДДЯ: ОСОБА_1