Машівський районний суд Полтавської області
Справа № 531/2332/14-к
Номер провадження 1-кп/540/137/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.12.2016 Машівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

представника потерпілої ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Машівка кримінальне провадження № 0000725 від 06.10.2014р. відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, з середньо-спеціальною освітою, не заміжньої, не працюючої, не депутата, раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ст. 125 ч.2 КК України, -

в с т а н о в и в :

30.09.2014 близько 10.00 год. ОСОБА_7 знаходячись в середині магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований на першому поверсі багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , під час суперечки з ОСОБА_4 , яка виникла через довготривалі неприязні стосунки та через те, що остання зробила їй зауваження, щоб вона забрала від неї свого малолітнього сина, умисно, з метою заподіяння тілесного ушкодження, долонею правої руки нанесла один удар по лівій щоці ОСОБА_4 , від якого остання впала на підлогу магазину та правою частиною голови вдарилася об підлогу, внаслідок чого отримала легке тілесне ушкодження у вигляді забою м`яких тканин лівої щоки.

За таких обставин, дії ОСОБА_7 необхідно кваліфікувати за ч.1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 вину у вчиненні даного злочину визнала повністю, позов не визнала, але поклалася на розсуд суду та показала, що того дня між потерпілою та її матір`ю відбулася неприємна розмова біля магазину «Цукерочка» в м. Карлівка. Після цього, в приміщенні магазину потерпіла почала з`ясовувати стосунки з нею, обвинуваченою, говорила про неї неприємні речі. В цей час в магазин забігла дитина обвинуваченої схватила потерпілу за штани, а тому вона попросила потерпілу відійти, а оскільки остання образила її дитину вона дала їй правою рукою ляпаса по лівій щоці після чого потерпіла сіла на мішки. Після цього вона, обвинувачена, вийшла з магазину, а коли повернулася, то помітила, що потерпіла впала на кафель. Інших тілесних ушкоджень потерпілій не наносила, пробачення в неї не просила, але в скоєному щиро розкаюється.

Крім повного визнання обвинуваченою вини по даному обвинуваченню, суд вважає, що її винуватість в скоєному злочині, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів:

витягом з кримінального провадження № 0000725 про внесення 06.10.2014р. відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_4 про спричинення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_7 30.09.2014р. о 10.00 год. в приміщенні магазину «Цукероочка» в м. Карлівка, з правовою кваліфікацією ст. 125 ч.2 КК України (а.с. 140, 141, 144 т.2).

Потерпіла ОСОБА_4 в засіданні показала, що 30.09.2014р. близько 10 год. вона вийшла до магазину та біля нього розмовляла з ОСОБА_8 , а потім зайшла всередину, а ОСОБА_8 за нею і почала кричати. В цей час обвинувачена вдарила її чимось в ліву частину голови від чого вона правою стороною впала на кафель та вдарилася головою, а потім штовхнула ногою та сказала вставати. Після цього в неї закрилося праве око та вона викликала швидку і поліцію. До цього, у квітні 2014 року їй на правому оці зробили операцію і вона бачила 4%, а після цих подій зір втратила повністю.

06 жовтня 2014 року під час огляду місця події встановлено, що ним є приміщення продуктового магазину розташованого на першому поверсі багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 , підлога магазину виготовлена з плитки (а.с. 74-76 т.1).

З довідки Карлівської ЦРЛ № 1379 від 15.10.2014р. вбачається, що потерпіла ОСОБА_4 в період з 30.09. по 14.10.2014р. за допомогою на приймальне відділення Карлівської ЦРЛ не зверталася (а.с. 78 т.1).

З картки виклику та виїзду швидкої медичної допомоги видно, що 30.09.2014р. о 10.40 год. прийнятий виклик № 6017 від ОСОБА_4 до магазину «Цукерочка» в м. Карлівка, що її побила сусідка (а.с. 80 т.1).

Згідно картки хворого денного стаціонару поліклініки ОСОБА_4 з 04.11.2014р. приймала лікування, діагноз не розбірливий (а.с. 82 т.1), а відповідно до медичних документів вона зверталася до окуліста та проходила обстеження в період з 07.10.2014р. до 05.12.2014р. (а.с. 111-114 т.1).

З додаткового висновку експерта № 1617 від 28.11.2014р. вбачається, що у ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку та забою м`яких тканин лівої щоки, яким могли бути кулак, нога людини у взутті, інші побідні предмети, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Зміни в ділянці очей не враховуються, так як відношення до події 30.09.2014р. не мають, а є результатом раніше набутих захворювань (а.с. 88-89 т.1).

Згідно висновків комісійної судово-медичної експертизи № 75 від 25.06.2015р. та повторної судово-медичної комісійної експертизи № 87-КЕ/2016/пп від 16.05.2016р. у потерпілої виявлено забій м`яких тканин лівої щоки, у вигляді припухлості та гіперемії, який міг утворитися від дії кисті руки людини в строк 30.09.2014р. та кваліфікується як легке тілесне ушкодження. Діагнози: «Закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку» (вперше встановлений на 23 день після травми), післятравматичний конюктивіт (встановлений на 22 день після травми) не підтверджується об`єктивними судово-медичними даними. Крім цього, причинно-наслідкового зв`язку між травмою від 30.09.2014р. та погіршенням гостроти зору немає, оскільки такі медичні дані відсутні, а потерпілій до вказаних подій було проведено хірургічне лікування за показами, і відшарування сітківки є тяжкою патологією, що супроводжується дистрофічними змінами, котрі можуть бути причиною суттєвого зниження зору (а.с. 142-162 т.1, 52-63 т.2).

09.11.2015р. прокурором було змінено обвинувачення ОСОБА_7 та її дії перекваліфіковані на ч.1 ст. 125 КК України, тобто спричинення легкого тілесного ушкодження, що не спричинило короткочасний розлад здоров`я, оскільки висновком комісійної судово-медичної експертизи не підтверджено факт спричинення потерпілій тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку (а.с. 231-235 т.1).

В той час, потерпіла з такою кваліфікацією не погодилася та реалізувала своє право підтримувати обвинувачення в первісному обсязі.

Даючи оцінку зібраним у справі доказам, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшло своє підтвердження факт спричинення потерпілій тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми та струсу головного мозку, що підтверджується як показаннями самої обвинуваченої, яка зазначила, що вдарила потерпілу по щоці, тобто дала ляпаса, даними судово-медичних комісійних експертиз, які суд кладе в основу вироку та відкидає таким чином, первісний висновок судово-медичної експертизи, оскільки комісійні експертизи були проведенні в т.ч. за участю фахових лікарів-офтальмологів, ними досліджений більший обсяг медичної документації потерпілої та враховано, що такі діагнози потерпілій були встановлені лише через 22 та 23 дні після вказаних подій, які не можуть бути об`єктивними.

За таких обставин, суд вважає, що дії обвинуваченої слід перекваліфікувати зі ст. 125 ч.2 на ст. 125 ч.1 КК України, виключивши з обвинувачення вказівку на спричинення потерпілій тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми і струсу головного мозку та кваліфікуючу ознаку, як спричинення короткочасного розладу здоров`я.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої суд визнає активне сприяння розкриттю злочину. Суд не вбачає такої обставини, що пом`якшує покарання як щире каяття, оскільки хоча обвинувачена визнала вину, але не висловлювала щирий жаль з приводу вчиненого та пробачення в потерпілої не просила.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої суд не вбачає.

Вивченням особи обвинуваченої ОСОБА_7 встановлено, що вона зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 , спільно з сином ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та двома іншими особами, син хворіє (а.с. 91-92, 96, 97 т.1), Карлівською міською радою характеризується позитивно, оскільки скарг від сусідів до органів місцевого самоврядування і до депутата не надходило (а.с. 94 т.1), згідно довідки Карлівської ЦРЛ № 1427 від 30.10.2014р. на «Д» обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с. 95 т.1), раніше не судима (а.с. 98 т.1), згідно досудової доповіді щодо обвинуваченої встановлено, що вона несе низький рівень небезпеки для суспільства в т.ч. для окремих осіб та її виправлення можливе без застосування до неї покарання пов`язаного з позбавленням чи обмеженням волі (а.с. 124 т.2).

При обранні покарання обвинуваченій, суд у відповідності зі ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який класифікується як невеликої тяжкості, особу обвинуваченої, обставини, які пом`якшують її покарання та відсутність обтяжуючих обставин, матеріальний стан, те, що вона вперше притягується до кримінальної відповідальності та обставини справи і приходить до висновку, що необхідним та достатнім покаранням обвинуваченій для її виправлення та попередження нових злочинів буде покарання у виді штрафу в межах санкції ст. 125 ч.1 КК України призначене в мінімальному розмірі.

В той час, судом установлено, що на момент ухвалення вироку закінчилися строки давності притягнення її до кримінальної відповідальності.

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

З санкції ч.1 ст. 125 КК України вбачається, що в ній визначено менш суворі покарання ніж обмеження волі.

Частиною 5 ст. 74 КК передбачено, що особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

В судовому засіданні не встановлено факту ухилення обвинуваченої від кримінальної відповідальності чи вчинення будь-якого іншого злочину, що переривало б строки давності в період з 30.09.2014р. (час вчинення злочину) до 06.12.2016р. (час ухвалення вироку), який складає більше 2 років.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що обвинувачену слід звільнити від призначеного покарання, у зв`язку з закінченням строків давності.

В ході судового розгляду потерпілою було пред`явлено позов про стягнення з обвинуваченої на її користь 20000 грн моральної шкоди та 4269, 41 грн матеріальної шкоди, які включають витрати на придбання ліків 2100 грн і на проведення експертизи в Харківському обласному бюро СМЕ (а.с. 95-96 т.2).

За змістом ч.1 ст. 1166 та ч.1 ст. 1167 ЦК України майнова та моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала за наявності її вини.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

В той час, потерпіла не надала суду призначення лікаря для лікування отриманого нею тілесного ушкодження у вигляді забою м`яких тканин лівої щоки, такого не вбачається і з наданих нею чеків (а.с. 48-55 т.1), з яких видно, що вона придбавала різного роду ліки, але про те, що вони мають відношення до отриманого тілесного ушкодження не встановлено, а відтак суд приходить до висновку, що в цій частині в задоволенні позову слід відмовити.

Разом з тим, оскільки потерпілою були понесені витрати за оплату комісійної судово-медичної експертизи Харківського обласного бюро СМЕ в розмірі 2169, 41 грн (а.с. 97-100 т.2), вони пов`язані з вчиненням даного злочину, а відтак суд вважає, що вказані витрати підлягають відшкодуванню обвинуваченою в повному обсязі.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Як убачається з матеріалів справи, потерпілій внаслідок отриманого удару було спричинено легке тілесне ушкодження у вигляді забою м`яких тканин лівої щоки, в результаті чого вона перенесла фізичний біль та емоційно страждала, а тому виходячи із засад розумності та справедливості, суд визначає відшкодування моральної шкоди в грошовому еквіваленті, що складає 700 грн, а відтак позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Інші наведені потерпілою підстави відшкодування моральної шкоди суд відкидає, оскільки вони не відносяться до страждань внаслідок спричиненого їй тілесного ушкодження, яке встановлено обвинуваченням.

Речових доказів та процесуальних витрат у справі немає.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_7 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.

Звільнити ОСОБА_7 відповідно до ч.5 ст.74 КК України від призначеного покарання на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Позов ОСОБА_4 задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 2169, 41 грн та моральну шкоду в розмірі 700 грн, а всього 2869, 41 грн.

В інші частині позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Машівський районний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у випадку його оскарження, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя: