Справа № 727/2020/17
Провадження № 1-кп/727/133/17

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 червня 2017 року Шевченківський районний суд м. Чернівці
у складі: Головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі судових засідань ОСОБА_2
за участю учасників судового кримінального провадження:
- прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4
- потерпілої ОСОБА_5
- захисника ОСОБА_6
- обвинуваченого ОСОБА_7
В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_7 28.01.2017 року біля 11.50 годин, переслідуючи злочинний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, перебуваючи під час руху у громадському транспорті тролейбусу № 294, що являється власністю КП «Чернівецьке тролейбусне управління», який рухався по маршруту № 3а, грубо порушуючи громадський порядок, ігноруючи елементарні правила поведінки, добропристойність, вийшовши на зупинці громадського транспорту Південно -Кільцева, виражаючись нецензурною лайкою в сторону водія ОСОБА_5 безпричинно наніс останній декілька ударів кулаком правої руки в область обличчя, внаслідок чого своїми протиправними діями спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді: синців - у лівій орбітальній ділянці ближче до внутрішнього кута ока; над лівою бровою у внутрішнього краю, які, згідно висновку судово-медичної експертизи №141 д від 13.02.2017р. відносяться до легких тілесних ушкоджень та своїми діями створив тимчасове порушення нормальної діяльності руху тролейбуса № 294, що призвело до зриву режиму роботи зазначеного громадського транспортного засобу, завдавши своїми протиправними діями матеріальну шкоду КП «Чернівецьке тролейбусне управління» на загальну суму 1918.61 грн.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 частково визнав свою вину у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 296 КК України і надав суду порядку вимог ст. 351 КПК України показання про те, що дійсно 28 січня п.р. він біля 11 години сів в тролейбус який рухався по маршруту № 3а до вул. Південно Кільцевої м. Чернівці, їхав з ринку додому та на потрібній йому зупинці, яка є об лаштованою, водій тролейбусу ОСОБА_5 йому не зупинила незважаючи на те, що в нього в руках були дві сумки та на кінцевій зупинці маршруту тролейбусу Південна Кільцева, коли він вийшов з транспортного засобу, підійшов до водія ОСОБА_5 і запитав чому йому не було зупинено на зупинці, на що почув від останньої нецензурну лайку, після чого він наніс ОСОБА_5 удар кулаком в область обличчя, а оскільки потерпіла його ще й вдарила своєю ногою в область його ноги (по кісточці), він розлютився і ще наніс їй кілька ударів; після чого пішов в магазин,що знаходився неподалік, куди через деякий час зайшов молодий хлопець сказав, що він син водія тролейбуса і намагався з ним поговорити, на що він заперечив, після чого було викликано працівників поліції, яким він в райвідділі надавав пояснення. В показах не заперечував, що дійсно він вживав спиртні напої, однак, не страждає на хронічний алкоголізм, є працюючою особою. В залі суду вибачився перед потерпілою і просив його суворо не карати; цивільний позов ОСОБА_5 не визнав, в задоволенні вимог стягнення з нього матеріальної і моральної шкоди просив, потерпілій, цивільному позивачу відмовити.
Так, будучи допитаною в судовому засіданні, приведеною до присяги, потерпіла ОСОБА_5 суду пояснила, що працює водієм тролейбусу КП Чернівецьке тролейбусне управління та 28.01.2017 року та зранку на тролейбусі № 294, заступила на зміну по маршруту № 3а в м. Чернівці; разом з нею в зміні працював в той день кондуктором її син та біля 11 години, вона на вказаному маршруті дійсно рухалася в бік вулиці Південно Кільцевої м. Чернівці до кінцевої зупинки, та по ходу руху тролейбуса на кожній зупинці зупиняла транспортний засіб, для відповідно виходу пасажирів і навпаки, при зазначила, що жодного разу під час руху транспортного засобу не спрацьовувала кнопка виклику аварійна, що розташована на панелі тролейбуса в салоні. Ближче до 12 годин приїхавши на кінцеву зупинку Південо Кільцева, коли з тролейбусу вийшли усі пасажири, її син побіг за потреби в технічне приміщення; вона також вийшла з кабіни на вулицю і в цей час до неї підійшов незнайомий їй чоловік і безпричинно став наносити удари в область обличчя; не розуміючи що відбувається, пояснила, що намагалася боронитися та після того, як підбігли інші співробітники з інших тролейбусів, чоловік втік. При поверненні її сина вона все йому розповіла і син пішов шукати нападника, знайшов його в магазині, нею дійсно було підтверджено, який саме чоловік її побив, син викликав працівників поліції. В судовому засіданні підтримала заявлений нею до початку розгляду справи цивільний позов і просила його задовольнити на розсуд суду.
Покази потерпілої в повному обсязі є співпімірними з показаннями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які також відповідно надали під присягою суду показання про те, що 28.01.2017 року вони бачили інцендент який відбувся на кінцевій зупинці маршруту тролейбуса № 294 який в той день керувала ОСОБА_5 , а саме, як не відомий чоловік в стані сп`яніння наносив біля тролейбусу останній удари в область обличчя і після того, як вони вийшли до потерпілої, чоловік втік. Пояснили, що згодом дізналися від ОСОБА_5 , що даним чоловіком виявився один з пасажирів, якого її син виявив в продуктовому магазині і викликав поліцію. Вказували в показах, що мало місце вказаним конфліктом зрив роботи тролейбусу №294 по маршруту №3а.
Аналогічні показання надав в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 .
Також в судовому засіданні представником потерпілої сторони КП «Чернівецьке тролейбусне управління» ОСОБА_11 було підтверджено, що протиправними діями ОСОБА_7 було спричинено тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_5 та зрив роботи тролейбусу №294 про маршру ту №3а, що спричинило підприємству шкоду на загальну суму 1918,61 грн.
Доводи обвинуваченого в тому, що на його думку хуліганство було спровоковано діями потерпілої і ним жодним чином не завдавалося шкоди підприємству КП «Чернівецьке тролейбусне управління», крім наведених доказів - показів, потерпілої, свідків спростовуються і відповідно дослідженими письмовими доказами в рамках означеного кримінального провадження, зокрема:
протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_5 (т.2 а.с. 6);
протоколом пред`явлення особи для впізнання від 07.02. 2017 року З якого вбачається, що ОСОБА_5 у присутності понятих чітко вказана на особу ОСОБА_7 , як таку, що наносив їй тілесні ушкодження (т.2 а.с. 17, 18); а також протоколів впізнання обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно від 18.02. 2017 року, за участю свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 ( т.2 а.с. 36 59).
протоколом проведення слідчого експерименту від 07.02. 2017 року за участі ОСОБА_5 (т.2 а.с. 20 - 26) з якого видно місце вчинення злочину, механізм нанесення обвинуваченим потерпілій тілесних ушкоджень;
висновком експерта № 115 екс від 30.01. 2017 р. ( т.2 а.с. 28 29), за результатами якого в ОСОБА_5 було виявлено такі тілесні ушкодження як синці в лівій орбітальній ділянці ближче до внутрішнього ока над лівою бровою у внутрішнього краю і дані тілесні ушкодження виникли в результаті дії твердих тупих предметів, при цьому було нанесено не менше 2-х травмуючих дій, по строку та обставинах можуть відповідати вказаному в постанові, а саме 28січня 2017року, і відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень. При проведенні дійсної експертизи не отримано достатньо доказових даних по яких можна категорично стверджувати про вірогідне розташування гр. ОСОБА_5 в момент отримання нею тілесних ушкоджень, але можливо припустити, що потерпіла та нападник в момент отримання тілесних ушкоджень були обернуті обличчям один до одного. Враховуючи локалізацію та характер вищевказаних тілесних ушкоджень, малоімовірним можливість їх отримання внаслідок падіння потерпілої з положення стоячи; Аналогічні висновку надані і при проведенні експертизи 08.02. 2017 року (висновок експерта № 141д) (т.2 а.с. 31 32)
Доводи сторони захисту про те, що 28.01. 2017 року обвинувачений ОСОБА_7 не перебував в стані сп`яніння спростовуються крім показів потерпілої, свідків, також і дослідженою в засіданні довідкою 406 від 28.01. 2017 року, з якої чітко вбачається, що ОСОБА_7 перебував в цей день в стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю (т.2 а.с. 10);
Також доводи сторони захисту в частині того, що відсутні завдана шкода КП Чернівецьке тролейбусне управління щодо зриву руху тролейбусу № 294 маршруту № 3а спростовуються як показаннями потерпілої, свідків, так і показами самого обвинуваченого ОСОБА_7 , який пояснив що дійсно тролейбус по маршруту більше не їхав, так і дослідженим в кримінальному провадженні письмовими документами, а саме повідомленнями КП Чернівецьке тролейбусне управління від 01.02. 2017 року (т.2 а.с. 64, 74); схемою тролейбусного маршруту № 3а ( т.2 а.с. 71), з якої чітко видно кожну з визначених в установленому законом порядку зупинок проїзду тролейбусу вказаним маршрутом; дорожнім листом № 331 по КП Чернівецьке тролейбусне управління (т. 2 а.с. 70); витягом з технічного журналу тролейбуса № 294, а також калькуляцією втрат КП ЧТУ внаслідок інциденту з пасажиром 28.1. 2017 року (т.2 а.с. 75).
Даними дослідженими про особу потерпілої ОСОБА_5 , а саме подяками і грамотами з місця роботи, те, що остання є ветераном праці, згідно посвідчення 52 від 19.03. 2004 року спростовуються доводи обвинуваченого в частині неадекватності поведінки потерпілої по відношенню до нього.
У суду не має підстав не довіряти показам, як обвинуваченого, так і покази потерпілої, свідків так як вони здобуті в установленому законом порядку, належним чином досліджені в судовому засіданні, зважаючи на з`ясовані в судовому засіданні мотиви відсутність підстав обмовляти чи наговорювати один на одних.
Судом роз`яснено обвинуваченому вимогу ч.1 ст.337 КПК України, яка передбачає, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Саме в основу вироку, суд кладе докази, які безпосередньо досліджені судом під час судового засідання, є допустимими, достовірними та належними.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про хуліганство» від 22.12.2006 № 10 (п.5), вбачається, що за ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі тілесних ушкоджень, тимчасовим припиненням РУХУ громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, згідно вимог ст. 65ч.3 КК України, у відповідності до якої особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного і обставини, що обтяжують і помякшують його покарання.
Згідно ст. 12 КК України, вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 296 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого в силу вимог ст.. 66 КК України і які могли мати місце по справі у вигляді щирого каяття, сприяння розкриттю злочину, добровільного відшкодування завданої потерпілій шкоди, надання ОСОБА_5 іншої допомоги безпосередньо після вчинення злочину та інших обставин, судом не встановлено; обвинувачений ніяким чином не сприяв розкриттю кримінального правопорушення, вину визнав частково і не розкаявся в скоєному.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , згідно ст. 67 КК України, судом визнається вчинення ним кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, що не заперечувалося в засіданні як самим обвинуваченим так і стверджується показаннями потерпілої, вищенаведених свідків і дослідженими письмовими доказами, а також даними з обласного наркологічного диспансеру (довідка № 145 від 06.02. 2017 року т.2 а.с. 100)
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_7 (а.с.95 т.2), зокрема те, що останній раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності, про що свідчить довідка ІЦ при ГУНП в Чернівецькій області, вину у вчиненому обвинувачений визнав частково, не розкаявся, не сприяв розкриттю кримінального правопорушення, матеріальну, моральну шкоду завдану потерпілій протиправними діями не відшкодував, в судовому засіданні цивільного позову не визнав, має зареєстроване постійне місце проживання, за яким характеризується задовільно є особою перестарілого віку, пенсіонером, який працює та місцем роботи характеризується позитивно; на обліку в психіатричній лікарні не перебуває; має не задовільний стан здоров`я, являється ветераном праці; надає допомогу дружині ОСОБА_12 яка являється інвалідом 3 групи з обмеженою працездатністю.
Отже, суд із врахуванням наведеного вище, обставин, що пом`якщують і обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , вважає, що останньому слід призначити, з врахуванням думки потерпілої, покарання в межах санкції ч.1 ст. 296 КК України.
Обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про винну особу, відношення обвинуваченого до вчиненого, дають суду підстави вважати, що виправлення і перевиховання ОСОБА_7 є можливе без ізоляції від суспільства.
На підставі ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення; отже, призначення покарання обвинуваченому на думку суду є таким, що відповідає принципу необхідності й достатності, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення, запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
В судовому засіданні, встановлено, що до початку розгляду справи потерпілою, цивільним позивачем ОСОБА_5 було заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_7 на її користь матеріальної шкоди в сумі 588,37 грн., яку обвинуваченим не було визнано і моральної шкоди на суму 15.000 грн.
Разом з цим, суд вважає, із врахуванням усіх досліджених доказів по справі в їх сукупності, а також доданих до позову документів, що цивільний позов, заявлений потерпілою, цивільним позивачем ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. ст. 1167, 1177 ЦК України умови та порядок відшкодування майнової шкоди, завданої майну особи, яка потерпіла від злочину, встановлюються законом.
Як вбачається квитанцій доданих до позовної заяви в останніх датою придбання ліків є різні числа, як до 28.01. 2017 року, так і після. Суду ОСОБА_5 не зазначено посилання на докази, що саме вказані в квитанціях ліки призначалися лікарем, відсутні і дані звернення останньої до медичної установи після інценденту що мав місце 28.01. 2017 року.
Таким чином, сукупністю досліджених доказів по справі в частині доведеності вимог заявленого цивільного позову, з врахуванням вимог постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 (із змінами і доповненнями), якої визначено, що «у разі заподіяння особі майнової шкоди неправомірно вчиненими діями, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини», суд вважає, що вимоги цивільного позивача, потерпілої ОСОБА_5 доведені частково і підлягають задоволенню частково щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 грн., виходячи з обставин справи, із врахуванням правомірності, в силу ст. 1167 ЦК України заявленої вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди, яку, виходячи з матеріального становища як потерпілої цивільного позивача, так і матеріального становища бвиунваченого, враховуючи вимоги розумності і справедливості, при визначенні розміру відшкодування, ступеня вини ОСОБА_7 та глибини фізичних та душевних страждань потерпілої, цивільного позивача, стану здоров`я ОСОБА_13 , час та зусилля, необхідні для відновлення порушеного права.
Згідно ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів
Речові докази і судові витрати по справі в рамках кримінального провадження відсутні. Заходи забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_14 не обиралися.
Суд вважає, що саме таке покарання буде достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопоршень.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 368 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч.1 КК України і призначити йому покарання за даною нормою закону у виді двох років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_7 від відбуття призначеного судом покарання, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.2-4 ст. 76 КК України, зокрема: - не виїзджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу Шевченківського районного сектору Чернівецького міського відділу з питань пробації Центрального західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, періодично з`являтися на реєстрацію до вказаного органу та повідомляти дану установу про зміну свого місця свого проживання і місця роботи.
Цивільний позов потерпілої, цивільного позивача ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди завданої злочином задовольнити частково.
Стягнути з засудженого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 , мешканки АДРЕСА_2 3000 грн. моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
В іншій частині заявлених вимог відмовити за недоведеністю.
Вирок може бути оскаржено протягом 30 діб з дня його проголошення до Апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівці (в порядку п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК України). Вирок суду підлягає врученню, в порядку ч. 6 ст. 376 КПК України, прокурору та засудженому. В порядку визначеному ч.7 ст. 376 КПК України вирок направити не пізніше наступного дня після ухвалення потерпілій, як учасникам кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1