Ухвала
іменем України
15 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Сокирянського районного суду Чернівецької області від 30 вересня 2016 року й ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 06 грудня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному

до ЄРДР за № 0000012,
в с т а н о в и л а:
Вироком Сокирянського районного суду Чернівецької області

від 30 вересня 2016 року
ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Джезказган Республіки Казахстан, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що в силу ст. 89 КК України судимостей не має,
засуджено за ч. 1 ст. 119 КК України до 4 років позбавлення волі.
Також вказаним вироком вирішено питання запобіжного заходу, витрат у провадженні та долю речових доказів.
Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 06 грудня 2016 року апеляційні скарги захисника та прокурора залишено без задоволення, а вирок без зміни.
Органом досудового слідства дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України.
Згідно вироку ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 119 КК України, тобто за те , що 08 листопада 2015 року приблизно о 20 годині засуджений перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, рухався по вул. Головній в с.Ожеве Сокирянського району Чернівецької області разом зі своєю співмешканкою, особу якої органом досудового розслідування не встановлено та яка називалася « ОСОБА_6 », що також перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Не маючи умислу на спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень та позбавлення її життя, не передбачаючи наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, не втримавши рівновагу внаслідок стану алкогольного сп`яніння, під час неодноразових падінь разом з останньою на асфальтовану поверхню тротуару, ОСОБА_5 неодноразово падав при цьому своїм тілом зверху на тіло потерпілої, чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді: переломів ребер - справа - 4,5,6,7,8-го по середньо-ключичній лінії, 9-го по середньо-пахвинній лінії, 10-го по задньо-пахвинній лінії, 11-го по лопаточній лінії; зліва - 3,4,5,6,7-го - по середньо-ключичній лінії, 8-го (подвійного) по передньо-пахвинній та задньо-пахвинній, 9-го (подвійного) по передньо-пахвинній та задньо-пахвинній, 10-го по задньо-пахвинній, 11-го (подвійного) по задньо-пахвинній і логіаточній лінії; розривів міжреберних м`язів та пристінної пліви в місцях подвійних зламів ребер, які спричинили

плевро-пульмональний шок, від якого ОСОБА_6 померла на місці протягом не більше 60 хвилин з моменту заподіяння даних тілесних ушкоджень.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить постановлені щодо ОСОБА_5 судові рішення змінити через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок його суворості. Просить призначити ОСОБА_5 покарання у виді 4 років обмеження волі. На думку захисника судом порушено принцип індивідуалізації покарання. Також зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги пояснення свідків, що спростовують пояснення свідка ОСОБА_7 .
Перевіривши доводи, наведені в касаційних скаргах засудженого та захисника,та надані до них копії судових рішень, касаційний суд дійшов висновку про те, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст.119 КК України за обставин викладених у вироку в касаційній скарзі не оспорюються. Крім того, відповідно ч. 2 ст. 433КК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Що стосується доводів захисника щодо суворості призначеного покарання то колегія суддів дійшла наступного висновку.
З огляду на положення статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 вчинив злочин, що відповідно ст. 12 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості, особу винного, зокрема те, що він, в силу ст. 89 КК України не судимий, однак раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, за що відбував покарання в місцях позбавлення волі. Також зазначено, що за місцем проживання ОСОБА_5 характеризується з негативного боку як схильний до вживання алкоголю, в стані алкогольного сп`яніння провокує сварки, бійки та конфлікти з батьками, у будинку яких проживає, в місцях попереднього ув`язнення характеризується позитивно, не має постійного місця роботи, на спеціальних обліках не перебуває.
Обставин, що пом`якшують призначене ОСОБА_5 , відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання, у відповідності зі

ст. 67 КК України, суд визнав: вчинення злочину в стані алкогольного

сп`яніння, щодо особи, яка перебувала в безпорадному стані

Колегія суддів касаційного суду погоджується з призначеним

ОСОБА_5 покаранням та вважає, що воно повністю відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Доводи захисника про те, що суд не врахував показання свідків,

що суперечать поясненням свідка ОСОБА_7 , та спростовують негативну характеристику засудженого, колегія суддів вважає необґрунтованими оскільки покази всіх свідків допитаних у судовому засіданні були покладені

в основу вироку. Крім того, зі змісту вироку вбачається, що в суді

першої інстанції захисником не надано доказів, здобутих в порядку ч. 3

ст. 93 КПК України, на спростування негативної характеристики ОСОБА_5 .
За таких обставин суд касаційної інстанції приходить до висновку,

що в касаційній скарзі захисника відсутні доводи, які б давали підстави визнавати призначене ОСОБА_5 покарання явно несправедливими внаслідок суворості.
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав

для задоволення касаційної скарги та вважає, що у відкритті провадження слід відмовити.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:
Відмовити ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою на вирок Сокирянського районного суду Чернівецької області від 30 вересня 2016 року й ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 06 грудня 2016 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3