У х в а л а

24 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_8.,
суддів: ОСОБА_9., ОСОБА_10.,

розглянувши у судовому засіданні заяви ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_11 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 квітня 2017 року щодо ОСОБА_4,

у с т а н о в и л а:

вироком Миронівського районного суду Київської області від 19 січня 2016 року ОСОБА_4 засуджено за частиною тертьою статті 289 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років без конфіскації майна; за пунктами 6, 12 частини другої статті 115 КК - до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Відповідно до вимог частини другої статті 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_4 визначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі частини другої статті 71 КК за сукупністю вироків, а саме вироку Богуславського районного суду Київської області від 22 вересня 2014 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16 червня 2016 року вирок щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 квітня 2017 року вирок районного суду та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_4 змінено: виключено з судових рішень посилання як на докази винуватості ОСОБА_4 та інших засуджених дані, які містяться в протоколі огляду місця події від 31 травня 2015 року та постанові про визнання речовими доказами від 31 травня 2015 року. У решті судові рішення залишено без зміни.

Засуджений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_11 звернулися до Верховного Суду України з аналогічними заявами про перегляд усіх вищенаведених судових рішень щодо ОСОБА_4 з підстав, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК). Вважають, що касаційний суд неоднаково застосував норму статті 384 КПК, якою регламентовано умови та порядок роз'яснення обвинуваченому права на суд присяжних, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, а також у своїх заявах посилаються на невідповідність рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норми права, викладеному в постанові Верховного Суду України від 25 червня 2015 року. Зазначають, що ані прокурором, ані судом першої інстанції засудженому не було належно роз'яснено право на суд присяжних.

Крім того, у своїх заявах засуджений та захисник вказують, що рішення районного суду є незаконним, оскільки в особових справах суддів, які здійснювали розгляд кримінальної справи щодо ОСОБА_4, немає відомостей про складання ними присяги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи заяв і долучені до них матеріали, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відкриття провадження у справі про перегляд Верховним Судом України судових рішень щодо ОСОБА_4 на підставі пунктів 2 і 3 частини першої статті 445 КПК.

Керуючись статтею 451 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а:

відкрити провадження за заявами ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_11 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 квітня 2017 року щодо ОСОБА_4.

Копію ухвали разом із копією заяви надіслати учасникам судового провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_9 ОСОБА_8 ОСОБА_10