Справа №489/1542/16-к 14.12.2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2016 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря: ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали кримінального провадження №0005874 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 і захисника ОСОБА_6 в його інтересах на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 вересня 2016 року, яким

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Матросівка, Очаківського району, Миколаївської обласні, громадянин України, не одружений, не маючий судимості в силу ст.89 КК України, зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживаючий в АДРЕСА_2 ,

- обвинувачений у вчиненні злочину, передбаченого ст. 187 ч. 2 КК України,

Учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_7 ,

захисник: ОСОБА_6 .

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
Обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок змінити в частини оцінки його дій щодо нападу на потерпілого ОСОБА_8 , перекваліфікувавши їх з ст.187 ч.2 КК України на ст.186 ч.2 КК України. Водночас, просить скасувати вирок через істотні порушення кримінального процесуального закону та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 просить змінити вирок через невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого та пом`якшити призначене покарання, застосувавши ст.ст.69, 75 КК України.

______________________________________________________________

Провадження № 11-кп/784/892/16 Головуючий у суді 1 інстанції: ОСОБА_9

Категорія: ст.187 ч.2 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15.09.2016 року ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.187 ч.2 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього майна.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 майнову шкоду в розмірі 35200 грн. та моральну шкоду в розмірі 1500 грн. В решті позову - відмовлено.
Узагальнені доводи апеляційних скарг.
Обвинувачений ОСОБА_5 не оскаржуючи події і фактичних обставин злочину, зокрема, часу, місця, способу, форми вини, мотиву і мети його вчинення, а також тяжкості й характеру тілесних ушкоджень завданих потерпілому ОСОБА_8 під час нападу, не погоджується лише з юридичною оцінкою вчиненого.

Стверджує, що вчинене має бути кваліфіковано як грабіж, оскільки не ваажає небезпечним насильство, застосоване ним разом з іншою (невстановленою) особою до потерпілого ОСОБА_8 під час нападу.

Крім того, вважає порушеним своє право на захист через проведення досудового розслідування без участі захисника. Зазначає, що відмовився від захисника через психологічний тиск співробітників правоохоронних органів.

Водночас, вважає явно несправедливим призначене покарання через його суворість. Зазначає, що суд безпідставно не врахував обставини, які пом`якшують покарання, а саме: вчинення злочину вперше та позитивну характеристику.

Захисник ОСОБА_6 , не оспорюючи обставин справи, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_5 , вважає призначене йому покарання явно несправедливим через його суворість.

Зазначає, що суд при призначенні покарання неналежно врахував тяжкість вчиненого злочину, особу винного, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, а також не врахував обставини, які пом`якшують покарання і, на його думку, дають підстави для застосування ст.69 та ст.75 КК України, а саме: щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
12.12.2015 р. близько 00 год. 10 хв., ОСОБА_5 , за попередньою змовою з невстановленою особою, знаходячись на пр. Миру навпроти зупинки громадського транспорту "Васляєва" в м. Миколаєві, діючи з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, з метою заволодіння чужим майном, вчинили напад на потерпілого ОСОБА_8 , застосовуючи насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров`я і полягало в поваленні його на землю та нанесенні йому ударів по голові, обличчю в області очей, від яких потерпілий на деякий час втратив свідомість, відкрито заволоділи його майном, а саме: золотим ланцюжком вагою 15 г і вартістю 15 000 грн., золотим перснем вагою 11 г і вартістю 12 000 грн., золотим хрестиком вагою 3 г і вартістю 4 000 грн., шкіряною сумкою вартістю 1 000 грн., грошовими коштами в сумі 3 200 грн., заподіявши потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 35 200 грн.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_10 на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_7 , який вважав вирок законним і обґрунтованим і просив залишити його без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та додатково надані прокурором, обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, апеляційній суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який він засуджений, за обставин встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 не оскаржує встановлених судом події та фактичних обставин злочину, в тому числі й експертну оцінку тяжкості й характеру тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_8 , спричинених під час нападу за наведених у вироку обставин.

Лише заперечує юридичну оцінку своїх дій, які, на його думку, не утворюють складу розбою, оскільки не вважає небезпечним насильство, застосоване ним разом з іншою (невстановленою) особою до потерпілого ОСОБА_8 .

Проте, така позиція обвинуваченого є безпідставною, оскільки під насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, слід розуміти заподіяння їй легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності; середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження; а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя і здоров`я в момент заподіяння (насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, здушення шиї, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо).
Згідно матеріалів кримінального провадження (звукозапису судового засідання) потерпілий ОСОБА_8 в суді показав, що у ніч на 12.12.2015 року знаходився з друзями в барі "12 місяців". Бачив в барі обвинуваченого ОСОБА_5 , якого помітив, оскільки останній спостерігав за ним. Через деякий час пішов проводжати товариша на маршрутку, а після й сам пішов додому. Недалеко від зупинки на нього напали два чоловіка (один з яких був обвинувачений), які разом його побили та зірвали з нього золоті ланцюжок вагою близько 15 г., хрестик вагою 2,98 г., перстень вагою 11,36 г, сумку з документами вартістю близько 1000 грн. і гаманцем з грошовими коштами в сумі 3200 грн. Під час побиття втратив свідомість. Коли очнувся, пішов писати заяву до Ленінського райвідділу міліції, якій був поруч.

З такими показаннями потерпілого щодо небезпечності для його життя і здоров`я насильства, застосованого до нього під час нападу, узгоджується висновок судово-медичної експертизи (акт №2005) від 18.12.2015 року (а.п.85), згідно якого в ОСОБА_8 мали місце забійна рана в області правого ока, крововиливи вік правого ока, правої вушної раковини області сосцевидного отростка справа, саден правої скроневої - легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, вказаний експертний висновок містить дані про втрату потерпілим свідомості в момент заподіяння до нього насильства, що також свідчить про небезпечність насильства для його життя і здоров`я, застосованого до потерпілого за наведених у вироку обставин.

Таким чином, є вірним висновок суду про небезпечність для життя і здоров`я насильства, застосованого до потерпілого обвинуваченим разом з іншою особою, оскільки заподіяні ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також, з огляду на втрату ним свідомості під час побиття, що також є небезпечним насильством в момент заподіяння.
Зазначений висновок відповідає змісту роз`яснень, які містяться в п.5 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 N 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» згідно якого під насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого при грабежі, слід розуміти умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я або незначної втрати працездатності, а також вчинення інших насильницьких дій (завдання удару, побоїв, незаконне позбавлення волі) за умови, що вони не були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння.
За таких обставин висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчинені розбою і кваліфіковані за ч.2 ст.187 КК України є обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги обвинуваченого в цій частині - безпідставні.

Також є безпідставними твердження апелянта ОСОБА_5 про порушення його права на захист через проведення досудового розслідування без участі захисника, оскільки, як зазначив в апеляційному суді захисник ОСОБА_6 , підозрюваному ОСОБА_5 було надано побачення з ним та конфіденційне спілкування під час затримання, до першого допиту. Проте, останній відмовився від правової допомоги, про що власноруч написав в протоколі затримання і протоколах роз`яснення підозрюваному права на захист.

Зазначене підтверджується доданими до матеріалів кримінального провадження протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, з якого вбачається, що затримання ОСОБА_5 відбувалося присутності захисника ОСОБА_10 . Крім того, з вказаного протоколу вбачається, що ОСОБА_5 пояснив про свою згоду з підставами затримання, скарг не мав.

З протоколів роз`яснення підозрюваному права на захист вбачається, що ОСОБА_5 також власноруч записав про те, що право на захист йому роз`яснено, зрозуміло, послуг захисника не потребує.

Також з матеріалів провадження вбачається, що в подальшому - 30.03.2016 року органом досудового розслідування у кримінальному провадженні залучено захисника для здійснення захисту за призначенням.

Твердження апелянта про застосування працівниками поліції будь-якого насильства до обвинуваченого ОСОБА_5 під час досудового розслідування не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Враховуючи наведене вище, право на захист обвинуваченого ОСОБА_5 під час досудового розслідування не порушено, в зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваного вироку з призначенням нового судового розгляду, як просить апелянт.
Що стосується покарання, то воно призначено ОСОБА_5 відповідно до ст.ст.65 КК України з врахуванням вчинення тяжкого злочину, особи обвинуваченого, який є особою не маючою судимості, не працює, не одружений, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.
Тобто враховані ті обставини, на які посилаються апелянти.
Саме з врахуванням вчинення тяжкого злочину, особи обвинуваченого, конкретних обставин провадження, суд 1 інстанції прийшов до вірного висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 у виді позбавлення волі на певний строк та призначив його у розмірі близького до мінімального, передбаченого санкцією ч.2 ст187 КК України, а також обґрунтовано застосував конфіскацію майна, яка є обов`язковою за вказаною нормою закону.
Є безпідставним твердження апелянтів про вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 злочину вперше, оскільки з врахуванням інформації на вимогу ІЦ УМВС України в Миколаївської області останній є особою, яка не має судимості в силу ст.89 КК України.
Що стосується позитивної за змістом характеристики обвинуваченого, виданої за місцем його реєстрації, то зазначене має враховуватися при призначенні покарання в сукупності з іншими обставинами і не спростовує висновків суду щодо виду і розміру покарання.
Є безпідставним посилання апелянта на наявність обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого сприяння розкриттю злочину, оскільки з матеріалів провадження не вбачається, щоб з боку ОСОБА_11 надавалася у будь-якій формі допомога органам досудового розслідування в з`ясуванні тих обставин вчинення злочину, які мають істотне значення для повного їх розкриття, зокрема, викриття інших співучасників злочину, визначення ролі кожного в їх вчиненні, передачу речових доказів, предметів, здобутих злочинним шляхом.
Крім того, не ґрунтується на матеріалах провадження й твердження апелянта про наявність щирого каяття ОСОБА_5 в зв`язку з чим є безпідставними доводи його апеляційної скарги в цій частині.

За таких обставин, призначене ОСОБА_5 покарання є справедливим за своїм видом та розміром, повністю відповідає тяжкості вчиненого ним злочину, особі обвинуваченого і підстави для звільнення від його відбування з випробуванням або призначення з застосуванням ст.69 КК України - відсутні.
З врахуванням наведеного вище, апеляційний суд приходить до висновку, що судом 1 інстанції матеріали справи досліджені у відповідно до вимог КПК України, покарання обвинуваченому ОСОБА_5 призначено необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, тому підстав для задоволення апеляційних скарг і зміни вироку, про що просять апелянти, не вбачає.
Керуючись ст.405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 в його інтересах залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 вересня 2016 року відносно ОСОБА_5 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, якій тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: