Справа № 460/2423/16-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Яворівський районний суд Львівської області
у складі головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
з участю прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, безпартійного, військовозобов`язаного, не судимого,
за ст.407 ч.3 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
21 травня 2014 року, солдата ОСОБА_4 призвано Жовківським ОРВК Львівської області для проходження військової служби за мобілізацією і цього ж дня, він вибув для проходження військової служби у військову частину НОМЕР_1 (окрему механізовану бригаду), що знаходиться в АДРЕСА_2 , де наказом командира цієї ж військової частини від 21 травня 2014 року за №113, був зарахований до списків особового складу, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду номера обслуги реактивного артилерійського дивізіону бригади.
Відповідно до вимог ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно до положень ст.9 ч.4 п.1. ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу, а початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, вважається день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату.
Відтак, з 21 травня 2014 року, тобто з моменту відправлення ОСОБА_4 у військову частину НОМЕР_1 з військомату, він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.
Згідно п.п.1,3 ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
03 березня 2014 року, за сигналом «Тривога», військову частину НОМЕР_1 переведено у вищу ступінь бойової готовності, на військовослужбовців покладено спеціальні завдання та розпочато особливий період несення військової служби, про що було доведено до всього особового складу частини.
Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби, солдату ОСОБА_4 було достеменно відомо і до часу самовільного залишення військової частини, він дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.
У відповідності до плану відмобілізування та проведення військової частини НОМЕР_1 у бойову готовність та на виконання вимог наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10 червня 2014 року за №448, військову частину НОМЕР_1 з 10 червня 2014 року було переведено на умовне найменування воєнного стану «військова частина польова пошта НОМЕР_2 ».
Відповідно до ст.216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, виїзд офіцерів, прапорщиків, військовослужбовців, що проходять військову службу за контрактом, за межі гарнізону здійснюється з дозволу командира військової частини.
Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст.11, 16, 129-130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, а також забезпечувати у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
11 грудня 2014 року, військовослужбовець солдат ОСОБА_4 , не маючи на меті назавжди ухилитися від військової служби, самовільно залишив територію розташування військової частини-польова пошта НОМЕР_2 , що в АДРЕСА_2 та незаконно знаходився поза межами її розташування і проводив час на власний розсуд за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 .
Під час незаконного перебування за межами військової частини-польова пошта НОМЕР_2 , солдат ОСОБА_4 до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоч об`єктивно мав можливість це зробити.
Відповідно до наказу командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 від 13 квітня 2016 року за №87, солдат ОСОБА_4 звільнений в запас за пунктом «є» ч.8 ст.26 Закону України «Про військови обо`язок та військову службу» та направлений для зарахування на військовий облік до Жовківського ОРВК Львівської області.
20 травня 2016 року, солдат ОСОБА_4 самостійно і добровільно з`явився у військову прокуратуруЛьвівського гарнізону та заявив про себе.
Таким чином, своїми діями обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинив самовільне залишення військової частини та місця служби, не з`явившись вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ст.407 ч.3 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину та підтвердив факт вчинення ним самовільного залишення військової частини та місця служби, тривалістю понад один місяць, за обставин, викладених у обвинувальному акті, пояснивши при цьому, що він є єдиним годувальником в сім`ї, тому він змушений був знаходитися вдома, оскільки допомогти сім`ї більше нікому. Щиро розкаюється у вчиненому, завіривши, що подібного більше вчиняти ніколи не буде, просить також суворо його не карати.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду визнає недоцілним подальше дослідження доказів, стосовно фактичних обставин самовільного залишення військової частини та місця служби, та нез`явлення ОСОБА_4 вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, так як вони ніким не оспорюються і учасники судового розгляду не заперечують проти цього.
При цьому, суд з`ясував правильне розуміння сторонами кримінального провадження змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Аналізуючи докази, що були дослідженні по справі, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.3 КК України в судовому засіданні доведена повністю і кримінальне правопорушення кваліфіковано вірно, оскільки він, як військовослужбовець, вчинив самовільне залишення військової частини та місця служби, не з`явившись вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.
Обираючи вид і розмір покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, сам утримує сім`ю, позитивно характеризується, брав безпосередню участь в зоні АТО, повністю визнає свою вину, обставини, які пом`якшують покарання, як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 більш м`яке покарання, ніж передбачене законом.
Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.3 КК України, призначивши йому покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що нараховує суму 1700 гривень.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області, протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, через Яворівський районний суд Львівської області.
Вирок виготовлений в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя: ОСОБА_1