Справа №489/5968/16-к 20.06.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/784/489/17 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 187 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 червня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006362, за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2017 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
- визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.187 КК України,
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.
Просить вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва в частині призначеного покарання змінити, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць, зарахувавши попереднє ув`язнення відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України до набрання вироком законної сили.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 6 квітня 2016 року та призначено остаточне покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 1200 грн. матеріальної шкоди та 5000 грн. моральної шкоди.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.
Не оспорюючи фактичні обставини справи та вину підзахисного, вважає, що при призначенні покарання суд першої інстанції, в порушення положень ст. 50, 65 КК України, не в повній мірі врахував особисті дані обвинуваченого, формально послався на обставини, що пом`якшують покарання, та не дав їм належної оцінки.

Зазначає, що ОСОБА_7 щиро визнав свою вину та розкаявся, що свідчить про те, що він є морально здоровою людиною.

На думку апелянта, призначення покарання більш, ніж в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією статті, є дуже суворим, та таким, що за своєю суворістю не відповідає особі обвинуваченого.
Стверджує, що у резолютивній частині вироку незаконно визнано закінчення строку попереднього ув`язнення 15 лютого 2017 року оскільки вирок не набрав законної сили.

Вважає, що суд першої інстанції, в порушення рекомендацій викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», задовольнив цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 з перевищенням розміру моральної та матеріальної шкоди.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
За вироком ОСОБА_7 визнано винним у тому, що 5 листопада 2016 року близько 03:30 год. він, знаходячись біля будинку № 68 по вул. Електронній в м. Миколаєві, діючи з корисливих мотивів та умислом направленим на заволодіння чужим майном, застосовуючи насильство небезпечне для життя та здоров`я потерпілого, вчинив напад на ОСОБА_9 шляхом розпилення вмісту перцевого балончика в обличчя потерпілого, наніс удар в область ніг, внаслідок чого повалив останнього на землю. Після цього ОСОБА_7 заволодів майном ОСОБА_9 , а саме мобільним телефоном «Samsung» SM-B350EBKASEK, вартістю 1200 грн., чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму. В подальшому ОСОБА_7 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційний скарзі, думку прокурора, який вважав апеляційну скаргу обвинуваченого безпідставною, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, наведених у вироку, доведена дослідженими судом першої інстанції доказами, що, як і кваліфікація дій за ч. 1 ст. 187 КК України, апелянтом не оспорюється, внаслідок чого, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевірялись.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання за № 7 від 24 жовтня 2003 року (з наступними змінами та доповненнями), відповідно до правил п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України, суди повинні призначати покарання у межах, встановлених санкцією статті (частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але з урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу, обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, щиро покаялись, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки, неповнолітнім, інвалідам, особам похилого віку, та призначати більш суворе покарання за злочини, вчиненні на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованої групи, тощо.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , судом, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до встановленої ст. 12 КК України класифікації злочинів, є тяжким злочином, сукупність усіх обставин, що характеризують даний злочин, який є умисним, корисливим, особистості обвинуваченого, який характеризується негативно, раніше судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не знаходиться, який в період іспитового строку на шлях виправлення не став та вчинив новий тяжкий злочин, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання.
Покарання за ч. 1 ст. 187 КК України призначено у межах установлених санкцій частин.
Належним чином судом першої інстанції також умотивовано застосування ст. 71 КК України.

Рішення суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на визначений у вироку строк є вірним і достатньо умотивованим, воно узгоджується з вимогами кримінального закону, відповідає меті покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

З цими висновками суд апеляційної інстанції погоджується.

Визнання вини ОСОБА_7 само по собі не свідчить про розкаяння обвинуваченого.

Як свідчать досліджені судом докази, обвинувачений ОСОБА_7 хоч і визнав свою вину у вчиненому, однак, дані, які б свідчили про висловлювання ним жалю з приводу вчиненого, відсутні.

За такого, посилання апелянта щодо каяття обвинуваченого ОСОБА_7 є безпідставними.

Також є безпідставними твердження захисника в апеляційній скарзі щодо неврахування судом першої інстанції даних про особу обвинуваченого при призначенні йому покарання, так як судом в повній мірі враховані ці обставини, - враховано характеристику обвинуваченого ОСОБА_7 , яка є негативної, вчинення ним умисного, корисливого, тяжкого злочину в період іспитового строку, те, що останній не працює, раніше судимий, не встановлення обставин, які пом`якушують та обтяжують покарання, та інші дані про особу обвинуваченого.

Підстав для пом`якшення призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Є незрозумілими посилання в апеляційній скарзі на зазначення у резолютивній частині вироку закінчення строку попереднього ув`язнення 15 лютого 2017 року, так як такого не визначено вироком суду першої інстанції.

Цивільний позов ОСОБА_11 розглянуто судом відповідно до положень ЦК України, КПК України, ЦПК України, з урахуванням роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Вірно задоволено повністю позов в частині відшкодування матеріальної шкоди в сумі 1200 грн., так як саме ця сума майнової шкоди була доведена в ході судового розгляду.

Задовольняючи частково позов щодо відшкодування моральної шкоди, суд обґрунтовано визначив його розмір з урахуванням характеру та обсягу фізичних, душевних, психічних страждань потерпілого, його стану здоров`я, характеру немайнових втрат, їх тривалості.
Враховуючи наведене, є безпідставними посилання апелянта на задоволення цивільного позову з перевищенням розміру моральної та матеріальної шкоди.

При цьому, є незрозумілими посилання на цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 , так як у даному кримінальному провадженні розглядався цивільний позов ОСОБА_11 .

Враховуючи наведене, апеляційна скарга захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню.

Разом з тим, враховуючи, що обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції до набрання вироком законної сили продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838 VIII, підлягає зарахуванню обвинуваченому ОСОБА_7 в строк покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення у виді тримання під вартою з 20 квітня 2017 року по 20 червня 2017 року включно (набрання вироком законної сили), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 424, 425, 426, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2017 року відносно ОСОБА_7 без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838 VIII, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 в строк покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення у виді тримання під вартою з 20 квітня 2017 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді