ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 211/7136/14-к
Провадження № 1-кп/210/32/17

"01" лютого 2017 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3

за участі секретаря судового засідання : ОСОБА_4 ,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового розгляду: прокурор ОСОБА_5 , законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_7 , захисники обвинуваченого адвокати ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження № 00001657 за обвинуваченням: ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 3 ст. 153, ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 152 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:
У провадженні суду надійшов на розгляд вищевказаний обвинувальний акт.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого спливає 30 березня 2017 року.

Під час судового засідання прокурор заявив клопотання про доцільність продовжити обвинуваченому тримання під вартою, з врахуванням тяжкості злочину в скоєні якого обвинувачується ОСОБА_7 , та ризиків, передбачених ст. 177 КПК УКраїни, які враховані при обранні запобіжного заходу та не змінились на момент вирішення питання про його продовження.

Представник потерпілих, законний представник неповнолітньої потерпілої, кожен окремо - думку прокурора підтримали.

Захисники обвинуваченого, обвинувачений, кожен окремо, клопотали про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Суд, вислухавши думку учасників провадження, приходить до наступних висновків.

При цьому, згідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Так, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно зі ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Дата ратифікації 17.07.97 р. , дата набуття чинності 11.09.97 р.) кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

У справі Єлоєв проти України (Заява № 17283/02), рішення Європейського суду з прав людини від 6 листопада 2008 року, суд зазначив, що пункт 4 статті 5 Конвенції забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення законності позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою (справа Буткевічюс проти Литви (Butkevicius v. Lithuania), № 48297/99, п. 43, ECHR 2002-II).

У справі "Третьяков проти України" ЄСПЛ констатує, що рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватись на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання заявника під вартою; і суд має з`ясувати можливість застосування до заявника будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою.

Усі доводи обвинуваченого та його захисника, викладені у його клопотаннях, зокрема його соціальні зв`язки, самі по собі не можуть служити підставою для зміни запобіжного заходу, а враховуються в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні, зокрема ризиками, що наразі не відпали: переховування та ухилення від суду, вплив на свідків та потерпілих, можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, особи обвинуваченого, який звинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів.

З урахуванням викладеного, на підставі ст.ст. 176, 178 КПК України, ст.ст.5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, та враховуючи матеріали кримінального провадження, які надійшли в провадження суду та які свідчать, що інші запобіжні заходи не відповідають характеру ризиків та підстав його застосування (зокрема можливості ухилення від суду, перешкоджання судовому розгляду, незаконного впливу на свідків та потерпілих, вчинення інших кримінальних правопорушень), та не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час судового провадження, суд вважає у задоволенні клопотання захисників обвинуваченого, яке підтримує й сам обвинувачений - відмовити.

Суд вважає, що матеріально-правові і процесуальні умови, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення законності позбавлення свободи були дотриманні під час застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу як взяття під варту, а мети, з якою застосовувалося затримання та подальше тримання під вартою відповідають фактичним матеріалам справи, та наявним ризикам переховування від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень, незаконного впливу на потерпілих та свідків.

Суд приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою на строк в два місяці, що відповідає положенням ст. 331 КПК УКраїни.

Колегія судів, вислухавши позицію сторін кримінального провадження, вивчивши матеріали провадження, оцінив в сукупності всі обставини відповідно до вимог ст. 178 КПК України, відносно особи обвинуваченого, який звинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, за які передбачена кримінальна відповідальність на строк понад 10 років позбавлення волі, не має міцних соціальних зв`язків, перебуваючи на волі може ухилятись від суду, перешкоджати здійсненню кримінального провадження, впливати на потерпілих та свідків, приходить до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу не вбачається. Належних доказів щодо наявності підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який стороною захисту та обвинуваченим не представлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 331 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт - відхилити.

Клопотоння прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у скоєні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 3 ст. 153, ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 152 КК України до 30 березня 2017 року включно.

Копію ухвали вручити сторонам кримінального провадження, направити уповноваженій особі за місцем ув"язнення.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 06 лютого 2017 року та проголошено 06 лютого 2017 року об 12год.50хв. .

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3