ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ВСТАНОВИВ:
На виконання вимог ч.3 ст.331 КПК України, головуючим суддею суду присяжних ОСОБА_1 на обговорення учасників кримінального провадження поставлено питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою.
У судовому засіданні прокурор вважав за можливе, враховуючи норми п.4 ч.2 ст.183 КПК України, продовжити строк тримання під вартою обвинувачених, оскільки підстави для зміни міри запобіжного заходу відсутні, встановлені слідчим суддею ризики на даний час не відпали та продовжують існувати.
Захисники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні вказали, що вказані ризики, визначені ст.177 КПК України, у даному випадку відсутні, а особи обвинувачених, виходячи з положень ст.178 КПК України, є такими, що мають стійкі соціальні зв`язки та допустиму репутацію, інкримінованих їм злочинів не скоювали, а тому підстави для продовження даного заходу забезпечення кримінального провадження відсутні, тож просили змінити тримання під вартою на особисте зобов`язання або домашній арешт.
Обвинувачені у судовому засіданні підтримали думку захисників та зазначили, що інкримінованих їм стороною обвинувачення злочинів вони не скоювали, у разі зміни їм міри запобіжного заходу не мають наміру впливати на хід судового розгляду, впливати на потерпілого чи свідків та переховуватись від суду.
Тож, заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали провадження, головуючий суддя у провадженні ОСОБА_1 , згідно із абз.3 ч.3 ст.331 КПК України, яким передбачено, що питання продовження строку тримання під вартою під час здійснення судового провадження судом присяжних вирішується головуючим, приходить до наступного.
Згідно положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
З матеріалів кримінального провадження убачається, що запобіжний захід обвинуваченим у вигляді тримання під вартою було обрано, враховуючи наявність ризиків регламентованих ч.1 ст.177 КПК України та даних про їх особи з урахуванням того, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання встановленим ризикам.
В подальшому, судовими рішеннями обвинуваченим запобіжний захід продовжено до 09 вересня 2016 року.
Так, метою попереднього ув`язнення є запобігання можливому ухиленню особи, взятої під варту, від органів досудового розслідування та суду, перешкоджанню кримінальному провадженню або зайняттю злочинною діяльністю.
Відповідно до п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенція), ратифікованої Законом України від 17.07.97 р. № 475/97-ВР, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім певних випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. Також згідно з вимогами ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Статтею 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право кожного на розгляд справи упродовж розумного строку. Звід принципів захисту всіх осіб, які піддаються затриманню чи ув`язненню будь-яким чином, прийнятий Генеральною Асамблеєю ООН 09 грудня 1988 року, вимагає проведення судового розгляду стосовно затриманої особи у розумні строки після її затримання або звільнення цієї особи до розгляду справи (провадження) в суді. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові у правосудді.
Загальне положення щодо розумних строків у таких випадках викладено у правовій позиції ЄСПЛ в рішенні у справі "Харченко проти України", згідно з якою "розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості" (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року).
Разом із тим, поряд із міжнародно-правовими актами вимоги про здійснення кримінального провадження впродовж розумного строку закріплені і у КПК України. Так, однією із засад кримінального провадження відповідно до п.21 ч.1 ст.7 КПК України є розумність строків, зміст якої розкривається у ст.28 КПК України. Неухильне дотримання положень цієї статті, яка, з-поміж іншого, покладає на суд обов`язок із забезпечення проведення судового провадження у розумні строки, є необхідною передумовою виконання завдань кримінального провадження та дотримання основоположних прав людини на усіх його стадіях.
Відповідно до ч.6 ст.22 КПК суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.
Рішення про обрання, продовження, зміну чи скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою приймається слідчим суддею, судом шляхом постановлення ухвали, про що зазначено, зокрема, в ст.183, ст.194, статтях 196199, 201203 КПК.

У випадку продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя, суд зобов`язані враховувати, що сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати: 1) шести місяців - у кримінальному провадженні щодо злочинів невеликої або середньої тяжкості; 2) дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Відповідно до вимог ч.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п.60 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК. Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п.4 ст.5 Конвенції (п.85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011р.).

Вирішуючи питання про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суд враховує вимоги ст.5 Конвенції, правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012р. у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку».

П.3 ст.5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Судом встановлено, що 31.01.2015 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді утримання під вартою, який продовжувався судом за клопотанням прокурора на стадії досудового слідства. Після закінчення досудового розслідування справа направлена до суду у порядку КПК та перебуває на стадії формування для розгляду по суті судом присяжних. Станом на 30 серпня 2016 року розгляд кримінального провадження по суті пред`явленого обвинувачення не розпочався.

Крім того, суд врахує практику ЄСПЛ у справах «Смирнова проти Росії», «Вемгофф проти Німеччини», «Летельєр проти Франції», а також те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 вперше притягуються до кримінальної відповідальності, мають постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки, утримуються під вартою понад 1 рік 6 місяців, зазначили в судовому засіданні, що не мають наміру переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого чи свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Що стосується обвинувачення ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, покарання за які передбачено у виді тривалого терміну позбавлення волі, то наявність серйозних підозр щодо участі у вчиненні тяжкого правопорушення та перспективи ухвалення вироку про значну міру покарання самі по собі не можуть бути виправданням тривалого попереднього ув`язнення (правова позиція в рішенні ЄСПЛ у справі «Адам`як проти Польщі»).

На підставі викладеного, суд вважає за доцільне змінити обраний щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з покладенням на них відповідних обов`язків та із застосуванням електронних засобів контролю.

Керуючись вимогами ст.ст.177, 178, 181, 183, 195, 202, 331, 369 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Запобіжний захід, застосований щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у виді тримання під вартою в Київському СІЗО Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області змінити на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю.

Заборонити ОСОБА_2 цілодобово залишати будинок АДРЕСА_1 , крім розумного фактичного часу, необхідного для прибуття за викликом до суду і часу перебування в приміщенні суду під час розгляду кримінального провадження.

Заборонити ОСОБА_3 цілодобово залишати будинок АДРЕСА_2 , крім розумного фактичного часу, необхідного для прибуття за викликом до суду і часу перебування в приміщенні суду під час розгляду кримінального провадження.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_2 та ОСОБА_7 наступні обов`язки:

прибувати до Дніпровського районного суду м. Києва за першою вимогою в судові засідання у даному кримінальному провадженні;

не відлучатись з м. Києва та м. Бориспіль Київської області без дозволу суду;

в разі необхідності зміни місця проживання повідомляти суд про такі наміри.

Звільнити обвинувачених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з-під варти в залі суду.

Розписки обвинувачених про ознайомлення з покладеними на них обов`язками та зобов`язання прибути до місця визначеного судом проживання долучити до матеріалів справи.

Працівники Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області з метою контролю за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_2 , який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись в його житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.

Працівники Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві з метою контролю за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_3 , який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись в його житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.

Виконання ухвали в частині здійснення контролю за дотриманням обвинуваченим ОСОБА_2 , покладених на нього обов`язків відповідно до даної ухвали суду покласти на Бориспільський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

Виконання ухвали в частині здійснення контролю за дотриманням обвинуваченим ОСОБА_3 , покладених на нього обов`язків відповідно до даної ухвали суду покласти на Дніпровське управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурорів у даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: