Провадження №1-кс/127/9237/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2016 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю скаржника ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 на постанову слідчого ВРВ ВВ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 від 18.11.2016 року про закриття кримінального провадження № 0001864,-

В С Т А Н О В И В:

12 грудня 2016 року до суду надійшла зазначена скарга ОСОБА_3 , яку останній мотивував тим, що з постановою слідчого ВРВ ВВ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 від 18.11.2016 року про закриття кримінального провадження № 0001864 він не згодний, оскільки постанова винесена передчасно, є незаконною, необґрунтованою, безпідставною, яка не ґрунтується на фактичних обставинах, постановленою з порушенням ст. ст.8, 19, 24 Конституції України, ст.ст. 7, 8, 9, 10 КПК України та підлягає скасуванню з таких підстав.

Так, близько 01.00 год на автодорозі сполучення "Стрий - Кіровоград - Знам`янка" 380 км + 900 м в напрямку м. Хмельницький водій автомобіля марки DAEWOOLANOSTF 69Y, бежево-сірого кольору, н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 . Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №446 від 17.06.2016 року ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, які належать до тяжких. Тілесні ушкодження у ОСОБА_6 являлись небезпечними в момент заподіяння та супроводжувались загрозливими для життя явищами травматичним шоком третього ступеня та комою третього ступеня, належать до тяжких тілесних ушкоджень ( п.2.1.3 «в», «ж», «о» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», 1995 р)., виникли від дії тупого твердого предметі (предметів), по давності могли бути спричинені в строк, вказаний в постанові 27.12.2015 року.

На думку скаржника, є невірною позиція слідчого при винесенні оспорюваної постанови, який свої висновки робить в основному на показах водія ОСОБА_7 .

На думку ОСОБА_3 також додає більшої впевненості висновкам слідчого про те, що лише сам ОСОБА_6 винен у наїзді на нього, висновок судово-токситологічної експертизи №3208 від 08.01.2016 року, згідно якого в крові громадянина ОСОБА_6 виявлено етиловий спирт в концентрації 2.0%. Однак, слідчий шляхом проведення слідчого експерименту, судових експертиз не встановлював причинний зв`язок між наявністю етилового спирту в крові і дорожньо-транспортною пригодою. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б вказували на причинний зв`язок вказаних обставин. Знов висновок слідчого ґрунтується тільки на поясненнях водія ОСОБА_7 .

Допитаний свідок ОСОБА_8 взагалі не був безпосередньо свідком зіткнення автомобіля під керуванням ОСОБА_7 з пішоходом ОСОБА_6 . Він став свідком наслідків дорожньо-транспортної пригоди, тому фактично обставини ДТП він не міг пояснити. Його пояснення не можуть бути взяті як прямий доказ вини пішохода ОСОБА_6 в ДТП.

Допитаний як свідок учасник ДТП водій ОСОБА_7 пояснив, що він рухався з швидкістю 80 км/год. та побачив пішохода, який рухався у зустрічному напрямку та в наступний якийсь момент почав перебігати проїжджу частину справа наліво по ходу руху автомобіля.

Обґрунтовуючи свій висновок показами учасника ДТП водія ОСОБА_7 , слідчий не вказав, що його покази суперечать висновку автотехнічної експертизи №08(126)-к від 13.10.2016 року, згідно якої швидкість руху автомобіля під управлінням ОСОБА_7 в момент зіткнення з пішоходом становила 116,7 124,8 км/год, при допустимій швидкості 90 км/год, а коли автомобіль знаходився в кінці осипу скла 97,2-104,3 км/год.

Слідчий шляхом проведення судових експертиз не встановив чи є причинний зв`язок між значним перевищенням швидкості руху автомобіля під управлінням ОСОБА_7 та ДТП за участю пішохода ОСОБА_6 .

Слідчий прийшов до помилкового висновку, що водій ОСОБА_7 вжив всіх заходів, щоб уникнути зіткнення з пішоходом ОСОБА_6 .

Згідно схеми до протоколу огляду місця пригоди від 27.12.2015 року відстань від місця зіткнення транспортного засобу з пішоходом до кінця осипу ушкоджених частин автомобіля складала - 35 м.

Згідно висновку експерта №08(126)16 від 13.10.2016 року швидкість руху автомобіля в кінці осипу ушкоджених частин склала - 97,2 104,3 км/год, що перевищувала допустиму швидкість руху на цій ділянці дороги.

Слідчий обгрунтувавав оспорювану постанову на підставі автотехнічної експертизи №150 а від 26.02.2016 року.

На думку скаржника зазначений висновок експерта односторонній, ґрунтується на показах водія ОСОБА_7 та на неправильно складній схемі слідчого експерименту, тобто на невірних вихідних даних.

При складанні схеми, особа, яка її складає, орієнтує її на північ з урахуванням напрямку дороги.

Згідно матеріалів справи транспортний засіб під управлінням ОСОБА_7 рухався в напрямку м. Хмельницького. На схемі ж до протоколу слідчого експерименту він рухався в напрямку м. Житомира. Схема до протоколу слідчого експерименту не відповідає матеріалам справи та схемі до протоколу огляду місця події і вступає з ним в протиріччя.

Висновок експерта про те, що відповідно до показів водія ОСОБА_7 та протоколу слідчого експерименту в момент наїзду на пішохода ОСОБА_6 автомобіль розташувався під кутом до проїжджої частини не відповідає дійсності, так як він зроблений на підставі схеми до протоколу слідчого експерименту, яка складена з порушенням встановленого порядку та не відповідає матеріалам справи.

Якщо водій ОСОБА_7 , як він пояснив, виконував маневр об"їзду вліво до роздільної смуги дороги з метою об`їзду перешкоди, то час на реакцію був достатній і він зобов`язаний був вжити всіх заходів для зупинки транспортного засобу, в тому числі натиснути на гальма.

На схемі ж до протоколу огляду місця пригоди відсутній гальмівний шлях відбиток шин на дорожньому покритті.

При постановлені висновку експертом не були враховані зазначені обставини, а тому він прийшов до помилкового висновку про те, що водій ОСОБА_7 вжив всіх можливих заходів для попередження дорожньо-транспортної пригоди.

Тобто слідчий не звернув увагу на суперечливі дані та не надав їм правову оцінку.

Крім того, 11.11.2016 року адвокат ОСОБА_5 , який представляє інтереси ОСОБА_6 надав експерту ОСОБА_9 запит з проханням в межах проведеної авто технічної експертизи та постановленого висновку, додатково надати висновок експерта по деяких питаннях.

01 грудня 2016 року експерт ОСОБА_9 постановив висновок експерта №10(128)16 додаткової судової авто технічної експертизи по питаннях, які перед ним поставив адвокат, відповідно до якої дії водія ОСОБА_7 в даній дорожній пригоді не відповідали вимогам п. 12.2 и 12.6 Правил дорожнього руху України. З технічної сторони дії водія транспортного засобу марки DAEWOO LANOS, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 по невиконанню п. 12.2 ПДР України знаходилися в причинному зв`язку з виникненням ДТП. Водій транспортного засобу марки DAEWOO LANOS, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути зіткнення з пішохідом при умові виконання вимог п. 12.2 ПДР України.

Тобто, із висновку експерта випливає, що водій ТЗ, н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 грубо порушив Правила дорожнього руху, що стало причиною зіткнення з пішоходом ОСОБА_6 внаслідок чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження.

11.11.2016 року за №100/16 слідчому ВРВП ВВП ГУНП України в Вінницькій області ОСОБА_4 на підставі вказаного висновку експерта ОСОБА_9 було направлено клопотання з проханням дати правову оцінку діям водія ТЗ, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 та повідомити його про підозру в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

17 листопада 2016 року слідчим постановлена постанова про задоволення клопотання в частині приєднання до матеріалів кримінального провадження доказів (висновку експерта ОСОБА_9 ), в частині вручення громадянину ОСОБА_7 повідомлення про підозру відмовлено. Слідчий, прийнявши вказані документи, не прийняв їх до уваги, не проаналізував їх та не зробив жодних висновків по кримінальному провадженню.

В судовому засіданні ОСОБА_5 підтримав скаргу з викладених у ній підстав, просить його скаргу задоволити.

Слідчий ОСОБА_4 заперечив проти задоволення скарги, пославшись на те, що постанова є обґрунтованою та винесена з дотриманням вимог КПК України. Вказане кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутністю в діях водія ОСОБА_7 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Крім того, згідно висновоку автотехнічної експертизи водій ОСОБА_7 не мав технічну можливість попередити наїзд на ОСОБА_6 шляхом термінового гальмування. Просив відмовити в задоволенні скарги.

Заслухавши пояснення скаржника ОСОБА_5 , слідчого ОСОБА_4 , дослідивши кримінальне провадження №0001864 з постановою про закриття кримінального провадження, суд вважає, що дана скарга обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо:

1) встановлена відсутність події кримінального правопорушення;

2) встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення;

3) не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати;

4) набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою;

5) помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого;

6) існує вирок по тому самому обвинуваченню, що набрав законної сили, або постановлена ухвала суду про закриття кримінального провадження по тому самому обвинуваченню;

7) потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення;

8) стосовно кримінального правопорушення, щодо якого не отримано згоди держави, яка видала особу.

В судовому засіданні встановлено, що слідчим ВРВ ВВ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 проводилося досудове розслідування кримінального провадження №0001864, відомості про яке 27.12.2015 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні встановлено та стверджується скаржником ОСОБА_5 , що слідчий ВРВ ВВ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 , здійснюючи досудове розслідування вищевказаного кримінального провадження не виконав у повному обсязі вимог КПК України, не вичерпав можливості отримання доказів по справі, зокрема слідчий не надав правову оцінку суттєвих протирічь, які містяться у висновках автотехнічної експертизи № 150а від 26.02.2016 року та додаткового висновку експерта від 11.11.2016; не встановив причинний зв`язок між наявністю етилового спирту в крові ОСОБА_6 і дорожньо-транспортною пригодою; не усунув протиріччя між схемою складеною до протоколу огляду місця події, де відсутній гальмівний шлях відбиток шин на дорожньому покритті та схемою до протоколу слідчого експерименту, тощо, хоча вказані слідчі дії прямо передбачені у ст. 40 КПК України.

За наведених обставин суд вважає, що оскаржувана постанова винесена завчасно, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Стаття 307 КПК України визначає, що за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:

1) скасування рішення слідчого чи прокурора;

2) зобов`язання припинити дію;

3) зобов`язання вчинити певну дію;

4) відмову у задоволенні скарги.

З огляду на вказану статтю не підлягає задоволенню вимога ОСОБА_5 про зобов`язання старшого слідчого СВ Вінницького РВ ВВ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 дати правову оцінку діям водія ТЗ, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 , які стали причиною ДТП, яке сталося 27.12.2015 року о 01 год на автодорозі сполучення «Стрий - Кіровоград Знам`янка 380 км + 900 м в напрямку м. Хмельницький за участю пішохода ОСОБА_6 та оголосити водію ОСОБА_7 про підозру в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, оскільки у відповідності до ч. 5 ст.40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Крім того у відповідності до ст.307 КПК України суд не уповноважений зобов`язувати слідчого чи прокурора приймати конкретне (про задоволення або відмову) рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 306 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 задоволити частково.

Скасувати слідчого ВРВ ВВ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 від 18.11.2016 року про закриття кримінального провадження № 0001864.

Матеріали кримінального провадження № 0001864 направити в ВРВ ВВ ГУНП у Вінницькій області для проведення додаткової перевірки.

В іншій частині вимог відмовити.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: