АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ «ФКР» - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20.02.2017 року,-

В с т а н о в и л а:
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого в ОВС криміналіста слідчого відділу ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_7 , про арешт майна та накладено арешт на кошти, які знаходяться на банківських рахунках №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , відкритих ТОВ «ФКР» () в ПАТ «Укрсоцбанк» (МФО 300023), шляхом заборони будь-яких видаткових операцій по рахункам, за виключенням видаткових операцій щодо сплати заробітної плати та обов`язкових платежів до державного бюджету зі сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), з можливістю зарахування коштів на рахунки.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, представник власника майна подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20.02.2017 року, відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Мотивуючи свою апеляційну скаргу вказує на те, що кримінальне провадження №0000185 здійснюється не відносно ТОВ «ФКР», жодній посадовій особі товариства або його співробітникам не повідомлено про підозру. Більш того, у кримінальному провадженні взагалі нікому не повідомлено про підозру. Крім того, як вважає апелянт, слідчим не зазначено та не доведено жодними доказами наявності на банківських рахунках товариства грошових коштів, що відповідають положенням ст. 96-2 КК України та одержані у будь-якій незаконний спосіб. Жодних об`єктивних даних, які б підтверджували, що грошові кошти, які знаходяться на вказаних банківських рахунках, отримані внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, немає. Окрім цього, підстав вважати, що вказане майно відповідає критеріям, визначеним у статті 98 КПК України, також на думку апелянта немає. Слідчий суддя, в порушення вимог ст. 173 КПК України, при накладенні арешту на майно, не врахував негативних наслідків для третіх осіб, оскільки накладення арешту на банківські рахунки товариства спричинить невиконання підприємством своїх господарських зобов`язань, і як наслідок спричинить як підприємству, так і контрагентам збитки та обтяжить додатковими нарахуваннями пені і штрафів за несвоєчасне виконання господарських зобов`язань, фактично це спричинить простій підприємства в цілому.

Щодо пропуску строку на апеляційне оскарження, то оскаржувана ухвала слідчого судді була постановлена без повідомлення власника майна, про наявність ухвали слідчого судді підприємству стало відомо лише 01.03.2017 року, а тому строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши надані матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає дійшла наступного висновку.

У відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, клопотання слідчого про арешт майна було розглянуто слідчим суддею 20.02.2017 року без виклику представника ТОВ «ФКР» і лише 01.03.2017 року представнику власника майна стало відомо про існування оскаржуваної ухвали слідчого судді і в цей же день представником власника майна до апеляційного суду була подана апеляційна скарга. Таким чином, апелянт не пропустив строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Що стосується безпосередньо поданої апеляційної скарги, то слід зазначити про наступне.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчим відділом Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000185 від 03.10.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.

20.02.2017 року слідчого в ОВС криміналіст слідчого відділу ГУ СБ України у м.Києві та Київській області ОСОБА_6 , за погодженням із прокурором відділу прокуратури м.Києва ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , відкритих ТОВ «ФКР» () в ПАТ «Укрсоцбанк» (МФО 300023), шляхом заборони будь-яких видаткових операцій по рахункам, за виключенням видаткових операцій щодо сплати заробітної плати та обов`язкових платежів до державного бюджету зі сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), з можливістю зарахування коштів на рахунки, посилаючись на те, що вказане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення та з метою збереження речових доказів.

20.02.2016 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва вказане клопотання слідчого задоволено.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, при цьому було вислухано доводи слідчого, досліджені матеріали справи, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , відкритих ТОВ «ФКР» () в ПАТ «Укрсоцбанк» (МФО 300023), з тих підстав, що вказане майно відповідає критеріям, передбачених ч. 1 ст. 98 КПК України.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірності права власності ТОВ «ФКР» з потребами кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з того, що ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, суд дослідив зазначені обставини та не знайшов у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно, порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального та колегією суддів не встановлено.

Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.

Доводи апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі представника власника майна обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20 лютого 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого в ОВС криміналіста слідчого відділу ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_7 , про арешт майна та накладено арешт на кошти, які знаходяться на банківських рахунках №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , відкритих ТОВ «ФКР» () в ПАТ «Укрсоцбанк» (МФО 300023), шляхом заборони будь-яких видаткових операцій по рахункам, за виключенням видаткових операцій щодо сплати заробітної плати та обов`язкових платежів до державного бюджету зі сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), з можливістю зарахування коштів на рахунки залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ «ФКР» - адвоката ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала Апеляційного суду м. Києва оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/1487/2017 Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_8
Доповідач: ОСОБА_1