Справа № 532/1042/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 серпня 2017 року

Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Кременчуці кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 статті 307, ч.2 статті 307 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 03 липня 2017 року звернулася до Кобеляцького районного суду Полтавської області з обвинувальним актом у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 статті 307, ч.2 статті 307 КК України.

Вказане кримінальне провадження надійшло до Кременчуцького районного суду Полтавської області 27 липня 2017 року на підставі ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 12 липня 2017 року.

31 липня 2017 року ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області призначене підготовче судове засідання на 21 серпня 2017 року.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 вважала, що можливо призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта.

Захисник адвокат ОСОБА_5 заперечував проти призначення кримінального провадження до судового розгляду та заявив письмове клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, так як цей процесуальний документ не відповідає вимогам статті 291 КПК України, а реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідає вимогам ч.2 статті 109 КПК України.

Так, фактичні обставини кримінального правопорушення, які викладені у обвинувальному акті та правова кваліфікація з посиланням на положення закону, статей та частин на його думку, явно не відповідають оголошеній кінцевій підозрі ОСОБА_4 від 29.05.2017 року (копія додається). Так в повідомленні про нову підозру ОСОБА_4 від 29.05.2017 року зазначено, що він підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1,2 статті 307 КК України, ч.2 статті 309 КК України. В той же час, в обвинувальному акті від 23.06.2017 року зазначено, що 29.05.2017 року ОСОБА_4 була оголошена підозра лише за частинами 1,2 статті 307 КК України, що не відповідає дійсності. При цьому, в матеріалах кримінального провадження відсутнє будь-яке процесуальне рішення про перекваліфікацію складу кримінального правопорушення, що підтверджується, також і додатками до обвинувального акту, оскільки не містить такого процесуального рішення в реєстрі матеріалів досудового розслідування. Орган досудового розслідування інкримінувавши епізод ОСОБА_4 за ч.2 статті 309 КК України - а фактично направивши його з кваліфікацією за ч.2 статті 307 КК - суттєво порушив права на захист ОСОБА_4 , оскільки про таку кваліфікацію йому не було відомо взагалі.

Обов`язок перевіряти обвинувальний акт на відповідність вимогам закону покладається на суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, суд згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України, має право у підготовчому засіданні повернути акт прокурору.

Крім того, згідно з ч. 4 ст.291 КПК України до обвинувального акта додається, в тому числі, реєстр матеріалів досудового розслідування.

Пунктами 1, 2, 3 ч. 2 ст.109 КПК України передбачено, що реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування, вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Реквізитами, в тому числі, такими як номер, дата, конкретизована назва виду документа із посиланням щодо кого із учасників кримінального провадження стосується процесуальне рішення, тощо, є сукупність обов`язкових даних, без яких документ фактично не може бути підставою для обліку й не має юридичної сили.

У долученому до обвинувального акта реєстрі матеріалів досудового розслідування належно не зазначено реквізитів ряду процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування, а деякі, які мають бути обов`язково вказані - взагалі відсутні, зокрема:

- всупереч вимогам ч.2 ст.109 КПК України реєстр матеріалів досудового

розслідування не містить відомості складання обвинувального акту, який згідно ч.4 ст.

110 КПК України також є процесуальним рішенням;

- всупереч п.2 ч.2 ст. 109 КПК України рішення про накладення арешту на майно, з

переліком такого майна, датою і таке інше, застава, розміром та датою внесення, та

затримання особи, звільнення з під варти, на підставі чого, дата, час - не зазначені в

Розділі ІІІ реєстру матеріалів досудового розслідування, всупереч тому, що є

заходами забезпечення кримінального провадження, відповідно до п.п.7,8 ч.1 ст.131

КПК України;

- відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування слідчим чотири рази

вносилися відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, проте не зазначено по

яких фактах та за якою статтею КК України. ОСОБА_4 ж повідомлено про підозру у

вчиненні тільки 3-х кримінальних правопорушень, при цьому в реєстрі матеріалів

досудового розслідування відсутні дані закриття чи виділення кримінальних

проваджень;

- у розділі І Реєстру в п.2 «Протокол про результати контролю за вчиненням злочину» не

зазначено час складання протоколу;

- в п.5 «Обшук» не зазначено, де саме було проведено обшук;

- в п.6 «Обшук» не зазначено, де саме було проведено обшук;

- в п.7 «Протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального

правопорушення» не зазначено кого саме було затримано та кінцевий час проведення;

- в п.10 «Протокол про результати контролю за вчиненням злочину» не зазначено час;

- в п.13 «Огляд предмета» не зазначено, що саме оглядається;

- в унктах 16,17 «Протоколи про результати проведення НСРД» не зазначено час;

- в п.23 «Огляд предмета» не зазначено, що саме оглядається;

- в п.24 «Повідомлення про відкриття матеріалів» не зазначено час;

- у розділі II Реєстру в п.2 «Постанова про призначення прокурора» не зазначеного кого

саме призначено;

- в п.3 «Постанова про розслідування кримінального провадження декількома слідчими» не зазначено прізвища слідчих;

- в п.5 «Постанова про призначення прокурора» не зазначеного кого саме призначено;

- в п.6 «Постанова про об`єднання кримінальних проваджень» не зазначено, які саме

кримінальні провадження, стосовно кого та за якими статтями об`єднуються;

- в пунктах 8,9 «Клопотання про проведення обшуку» не зазначено місце проведення

обшуків, адреси;

- в пунктах 10, 14 «Постанова про призначення захисника» не зазначено яких саме

захисників призначено;

- в п.16 «Постанова про призначення прокурора» не зазначеного кого саме призначено;

- в п.17 «Постанова про об`єднання кримінальних проваджень» не зазначено, які саме

кримінальні провадження, стосовно кого та за якими статтями об`єднуються;

- в п.25 «Постанова про призначення прокурора» не зазначеного кого саме призначено;

- в п.26 «Постанова про об`єднання кримінальних проваджень» не зазначено, які саме

кримінальні провадження, стосовно кого та за якими статтями об`єднуються.

Відповідно до статті 6 Конвенції «Про захист прав людини та основних свобод», кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має щонайменше такі права: а) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

Зазначена норма Конвенції вказує на те, що право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку може бути реалізоване в разі встановлення обґрунтованості обвинувачення, що має безпосереднє своє вираження в обвинувальному акті. Тобто, для реалізації зазначеного права обвинувальний акт повинен відповідати вимогам КПК України.

В Україні зазначена Конвенція має такий самий статус, як і інші законодавчі акти і є частиною національного законодавства України згідно із положеннями статті 9 Конституції.

Слід враховувати, що особа має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку на всіх стадіях судового провадження у першій інстанції, в тому числі при підготовчому провадженні. В зв`язку з цим не можна вважати правильною позицію про те, що в разі не конкретності обвинувачення чи його суперечливості ( що наявне і в нашому випадку в частині кваліфікації), не зазначенні в обвинувальному акті обставин, які підлягають доказуванню у відповідності до ст.91 КПК України, прокурор має право змінити обвинувачення під час судового розгляду. Такий підхід буде суперечити Європейській конвенції з прав людини. При цьому обвинувачення має бути конкретним і обґрунтованим вже під час направлення обвинувального акту до суду. Право на зміну обвинувачення в суді відповідно до ст.338 КПК України прокурор має лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, а не для усунення недоліків, які були допущені ще до направлення обвинувального акту до суду. В іншому випадку, будуть звужуватися права обвинуваченого на захист, бо законом передбачена реалізація такого права упродовж усіх стадій розгляду судового провадження у першій інстанції.

З`ясувавши думку прокурора ОСОБА_3 щодо заявленого клопотання захисника про повернення обвинувального акта, яка заперечувала проти його задоволення, а обвинувачений підтримав клопотання, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до п.3 ч.3 статті 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Згідно статей 1,2 Кримінального процесуального кодексу України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності з п.13 ч.1 статті 3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку встановленому цим Кодексом.

Згідно ч.4 статті 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Відповідно до статті 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.

Обвинувальний акт має містити такі відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

9) дату та місце його складення та затвердження.

Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

До обвинувального акта додається:

1) реєстр матеріалів досудового розслідування;

2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування;

3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу);

4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного;

5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.

Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

Відповідно до п.3 d) ст.6 (1) Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 04.11.1950 року визначено право на справедливий суд, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має щонайменше такі права: a) бути негайно і детально поінформований про висунуте проти нього кримінальне обвинувачення зрозумілою для нього мовою та що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має щонайменше такі права: b) мати достатньо часу й можливостей для підготовки свого захисту.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 року №10 зі змінами „Про застосування законодавства, яке забезпечує підозрюваному, обвинуваченому право на захист додержання конституційного принципу права на захист відповідно до ч.2 ст.63 і п.6 ч.3 ст.129 Конституції України та чинного законодавства є важливою гарантією об`єктивного розгляду справи.

Відповідно до ст.17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» при розгляді справ суди повинні застосовувати Конвенцію і практику суду як джерело права.

Відповідно до ст.9 Конституції України діючі міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Статтею 1 КПК України визначено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Згідно ст.1 Конституції України Україна є правовою державою, ст.8 Конституції передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ст.8 КПК України передбачено, що принцип верховенства права в кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

В пункті 61 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лучанінова проти України» встановлено, що стаття 6 Конвенції у цілому гарантує обвинуваченому право на ефективну участь у кримінальному провадженні, а згідно до п.62 того ж рішення вказаного суду обвинувачений повинен мати можливість організувати свій захист належним чином і без обмежень можливості надання суду, який розглядає справу, всіх відповідних аргументів захисту і таким чином вплинути на результат провадження.

Відповідно до п.88 Рішення Європейського суду з прав людини по справі «Тарасов проти України» підпункт «b» пункту 3 статті 6 Конвенції гарантує обвинуваченому «адекватний час і можливості для підготовки свого захисту», отже, передбачає, що поняття захисту на його користь включає в себе усе, що є «необхідним» для підготовки до основного судового розгляду. Обвинувачений повинен мати можливість організувати свій захист у належний спосіб та без обмежень можливості наведення суду першої інстанції усіх відповідних аргументів на свій захист, щоб впливати на результат провадження.

Як установлено судом, в обвинувальному акті щодо ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 статті 307, ч.2 статті 307 КК України допущені порушення п.5 ч.1 статті 291 КПК України, а саме: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення по епізоду незаконного придбання та зберігання особливо небезпечних наркотичних засобів та психотропних речовин з метою збуту, вчиненого повторно 23 квітня 2017 року, не відповідають повідомленій 29 травня 2017 року ОСОБА_4 підозрі, де його дії кваліфікуються не за ч.2 статті 307 КК України, а за ч.2 статті 309 КК України (повідомлення про нову підозру від 29 травня 2017 року додане до клопотання захисника).

Прокурор ОСОБА_3 пояснила суду, що слідчий допустив описку у кваліфікації за ч.2 статті 309 КК України, хоч треба було правильно кваліфікувати дії ОСОБА_4 за цим епізодом при пред`явленні підозри за ч.2 статті 307 КК України.

Відповідно до статті 279 КПК України питання про зміну раніше повідомленої підозри не вирішувалося.

Суд погоджується з доводами сторони захисту, що реєстр матеріалів досудового розслідування в повній мірі не відповідає вимогам ч.2 статті 109 КПК України щодо повних реквізитів процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування з метою полегшення вивчення судом цих матеріалів та їх розгляд.

При призначенні за таких умов судового розгляду буде порушена ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод в контексті права на справедливий судовий розгляд та допущені порушення нижчевикладених рішень Європейського суду з прав людини, яке регламентують право на справедливий судовий розгляд, ефективну участь ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, його право знати, в чому саме він обвинувачується, мати можливість і час організувати належним чином свій захист та отримати ефективний правовий захист, перешкоджає праву захисника здійснити належний захист вказаної особи та обмежує право ОСОБА_4 на захист.

При складанні обвинувального акта старшим слідчим СВ Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 , затвердженого 23 червня 2017 року прокурором Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 були допущені такі істотні порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України, які у своїй сукупності перешкоджають призначенню та об`єктивному судовому розгляду у розумні строки кримінального провадження, без усунення цих невідповідностей судовий розгляд не може бути призначений.

Керуючись статтями 314,371,372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР 23 серпня 2016 року під реєстраційним номером 0000538 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 статті 307, ч.2 статті 307 КК України повернути прокурору Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 .

Ухвала про повернення обвинувального акта може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1