Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
15 червня 2017 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого:судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора Бернадської ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань апеляційного суду Рівненської області апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 на вирок Рокитнівського районного суду Рівненської області від 5 квітня 2017 року у кримінальному провадженні № 0000158 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України,

встановила :

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, одружений, на утриманні 6 неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштований, раніше не судимий, визнаний винуватим та засуджений:

- за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 (один) рік.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_7 у строк відбування ним покарання строк тримання під вартою з 23 серпня 2016 року по 31 серпня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 5897 (п`ять тисяч вісімсот дев`яносто сім) гривень 72 коп.

Вирішено долю речових доказів.

Судом першої інстанції ОСОБА_7 засуджено за те, що він 21 серпня 2016 року приблизно о 19 годині 30 хвилин, у світлу пору доби, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Mercedes Benz Vito 108 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Познань-Глинне, зі сторони с.Познань у напрямку с.Глинне Рокитнівського району Рівненської області, зі швидкістю 70 км/год, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки, неправильно її оцінив, й з моменту виявлення перешкоди для руху в вигляді гужового возу під керуванням ОСОБА_9 , який рухався попереду автомобіля у попутному напрямку й міг бути об`єктивно виявлений, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та допустив наїзд автомобіля на гужовий віз, хоча мав технічну можливість уникнути наїзду шляхом зменшення швидкості руху автомобіля до швидкості руху воза. У результаті дорожньо транспортної пригоди пасажир гужового возу ОСОБА_10 , отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події.

Своїми діями водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п.б п.2.3 та п.12.3 Правил дорожнього руху України, що знаходяться в прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням смерті потерпілого.

В поданих на вирок суду апеляційних скаргах:

- потерпілий ОСОБА_6 не оспорюючи вирок в частині фактичних обставин справи, кваліфікації дій та доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненому, вважає судове рішення незаконним в частині призначення обвинуваченому покарання. Стверджує, що місцевим судом при призначенні покарання обвинуваченому не у повній мірі було враховано його особу та тяжкість вчиненого злочину. Зокрема зазначає, що завдані збитки обвинуваченим не відшкодовано, також звертає увагу на його поведінку під час та після вчинення злочину. Вважає обрану ОСОБА_7 міру покарання надміру м`якою, попри те, що наполягав на суворішому покаранні, оскільки внаслідок злочинної поведінки обвинуваченого загинула людина його син. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винуватим за ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання 8 (вісім) років позбавлення волі.

- захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 не оспорюючи вирок в частині фактичних обставин справи, кваліфікації дій та доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненому, вважає судове рішення місцевого суду незаконним у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого. На його думку суд безпідставно та невмотивовано призначив його підзахисному покарання із реальним позбавленням волі. Вважає, що при обранні виду і міри покарання обвинуваченому було не повністю враховано його особу, оскільки він вперше притягується до кримінальної відповідальності, визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому та своїми діями активно сприяв розкриттю злочину, має постійне місце проживання, посередньо характеризується, на його утриманні перебуває шестеро неповнолітніх та малолітніх дітей, а також повнолітній син інвалід-дитинства, сам він щиро розкаявся і просив вибачення у потерпілого, бажав відшкодувати ОСОБА_6 матеріальні збитки та моральну шкоду, однак той не забажав з ним спілкуватися. Крім того зазначає, що 13 листопада 2016 року його син ОСОБА_11 , 1999 року народження, був збитий автомобілем, в результаті чого отримав тяжкі травми й перебував на довготривалому та дорогому стаціонарному лікуванні, після якого, будучи дитиною-інвалідом потребує постійного догляду та лікування з боку батьків. Сам обвинувачений ОСОБА_7 також потребує лікування, оскільки через дану пригоду також отримав тілесні ушкодження. Просить вирок суду в частині призначеного обвинуваченому покарання змінити, звільнивши ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з призначенням іспитового строку, на підставі ст.ст.75, 76 КК України, тривалістю 3 (три) роки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які під час апеляційного розгляду підтримали вимоги викладені у апеляційній скарзі та заперечили щодо вимог апеляційної скарги потерпілого, пояснення потерпілого, який підтримав свою апеляційну скаргу частково та просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк не менше 5 років, заперечив щодо вимог апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника, думку прокурора щодо призначення обвинуваченому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.
Висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину встановлені сукупністю зібраних у справі доказів, яким судом дана повна та всебічна оцінка, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і ніким не оспорюються.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України (порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого) є вірно.

У відповідності до вимог ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Зазначені вимоги закону судом виконані належним чином.
Так судом враховано, обтяжуючу обставину, вчинення тяжкого злочину в стані алкогольного сп`яніння.
До пом`якшуючих вину обставин, суд обґрунтовано відніс, щире каяття обвинуваченого у вчиненому та активне сприяння у розкритті злочину, а також те, що кримінальне правопорушення є необережним, та вчинено вперше, наявність на утриманні шестеро неповнолітніх дітей та повнолітнього сина інваліда, посередню характеристику.
На думку колегії суддів, суд прийшов до вірного висновку про можливість призначення обвинуваченому мінімального покарання у виді позбавлення волі передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України.
Виходячи з наведеного підстав для застосування до обвинуваченого ст.75 КК України, колегія суддів не знайшла.
Вимоги апелянта ОСОБА_6 про призначення ОСОБА_7 більш суворішого покарання, на думку колегії суддів є такими що не підлягають до задоволення.
Покликання апелянта, на неврахування судом, як обтяжуючої вину обставини, що внаслідок злочину загинула людина, не можуть враховуватися судом, оскільки, така обставина є кваліфікуючою ознакою ч.2 ст.286 КК України. Твердження ОСОБА_12 про невідшкодування обвинуваченим заподіяних збитків, спростовуються його ж показаннями, даними в суді апеляційної інстанції, про те, що обвинувачений та його родичі неодноразово намагалися це зробити, однак він їм відмовив. Не зміг апелянт обґрунтувати свої вимоги і щодо необхідності призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі саме на строк 5 років.
Таким чином, визнаючи ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.286 КК України та призначаючи міру покарання згідно санкції інкримінованої йому статті закону, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального законів, які визначають кваліфікацію дій винної особи та регулюють питання щодо наведення доказів на підтвердження встановлених ним обставин.

На думку колегії суддів, призначене обвинуваченому місцевим судом покарання є справедливим і відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та його особі. Обрана судом міра покарання є достатньою для виправлення та запобіганню скоєння обвинуваченим нових злочинів.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що доводи апеляційних скарг захисника обвинуваченого та потерпілого не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду, зазначене у них не є підставами, в порядку ст.409 КПК України, для зміни чи скасування вироку, а тому задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст.376,404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Рокитнівського районного суду Рівненської області від 05 квітня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в цей же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді :

__________ ____________ __________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3