Справа № 149/3288/16-к
Провадження №11-кп/772/679/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
судді-доповідача: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000730 від 29.09.2016р. за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та апеляційною скаргою з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 14 лютого 2017 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмільник Вінницької області, зареєстрованого за місцем проживання в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , українця, гр. України, освіта повна середня, не працюючого, не одруженого, раніше судимого: 19.10.2000 Хмільницьким міським судом за ст. 98 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на 2 роки; 08.04.2002 Хмільницьким міським судом за ч. 2 ст. 125, ст. 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на 1 рік 2 місяці; 06.04.2004 Апеляційним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 122, ч. 2 п. 7 ст. 115, ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на 15 років; 04.04.2016 умовно-достроково звільненому на підставі Вінницького районного суду з не відбутим строком 1 рік 3 місяці 1 день,-
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення та призначено йому покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 7 років позбавлення волі.
В силу ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Апеляційного суду Вінницької області від 06.04.2004 року і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Строк відбуття покарання визначено відраховувати з моменту його затримання 29 вересня 2016 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання зараховано строк перебування в установі попереднього ув`язнення з 29.09.2016 року до вступу вироку у законну силу із розрахунку день за два.
Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

За участю прокурора ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:
Згідно вироку суду, 29.09.2016 року о 14:00 ОСОБА_8 спільно із ОСОБА_10 , знаходився за місцем проживання в будинку АДРЕСА_2 . З ранкового часу до обідньої пори доби, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 розпивали спиртні напої у приміщенні кухні вказаного будинку. Сидячи за столом кухні, на ґрунті ревнощів між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 почалась сварка. У ході виниклої суперечки ОСОБА_8 , перебуваючи у стані сильного алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_10 , умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс потерпілій один удар кулаком руки в область обличчя в той час коли остання сиділа за столом поруч з вхідними дверима. ОСОБА_10 , знаючи про те, що коли ОСОБА_8 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, то його поведінка стає агресивною, розпочала свій рух в напрямку виходу із будинку. У цей час ОСОБА_8 , підійшовши до потерпілої, реалізовуючи свій прямий умисел на спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно продовжив завдавати удари кулаками обох рук по обличчю, голові та тулубу ОСОБА_10 .. У подальшому, ОСОБА_10 стала вириватись від ОСОБА_8 , вийшла із будинку на поріг, де останній знову підійшов до потерпілої та умисно продовжив спричиняти тілесні ушкодження кулаками обох рук по передній поверхні тулубу, голови та обличчя, від яких ОСОБА_10 впала на бетонне покриття. Після цього ОСОБА_10 підвелась на ноги та почала рухатись в напрямку виходу із домогосподарства ОСОБА_8 , а саме до хвіртки. Біля вказаного місця ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_10 та схопивши її ззаду за шию умисно вдарив головою об металевий стовпчик, до якого кріпиться хвіртка. Від вказаного удару ОСОБА_10 втратила свідомість та впала обличчям до ґрунтової доріжки. З метою приховування від сторонніх осіб вчиненого злочину та усвідомлюючи що ОСОБА_10 не може чинити опір, ОСОБА_8 , повернувшись до будинку, в одній із кімнат узяв килим, виніс його на вулицю та переклав на нього непритомну ОСОБА_10 , яку на килимі потягнув до будинку, про що свідчать зафіксовані в ході огляду місця події добре виражені сліди волочіння на бетонному покритті подвір`я домоволодіння. Коли ОСОБА_8 перетягнув ОСОБА_10 до будинку то у приміщенні кухні, залишивши останню на підлозі, з метою приховування слідів учиненого злочину, за допомогою ганчірки намагався стерти кров з обличчя потерпілої.
Відповідно до висновків експерта № 174 від 16.11.2016 р. та № 194 від 05.12.2016 ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: перелому лобної кістки, субдурального крововиливу, забою головного мозку, розриву печінки, внутрішнє-черевної кровотечі, які належать до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя; перелому правої виличної кістки, який належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я; перелому кісток носа, рани на голові, які належать до легких тілесних ушкоджень. Виявлені у ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді перелому лобної кістки, субдурального крововиливу, забою головного мозку, розриву печінки, внутрішнє-черевної кровотечі небезпечні для життя, оскільки в момент заподіяння чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі, без надання медичної допомоги, зазвичай за своїм перебігом закінчуються чи можуть закінчитися смертю.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок, яким засуджено ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України, скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним за ст. 128 КК України, так як в ході судового розгляду не встановлено доказів, які б прямо чи опосередковано доводили б вину обвинуваченого в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень потерпілій, а тому вирок суду ухвалено на припущеннях.
Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним за ч. 1 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді 8 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, повністю приєднати не відбуту частину покарання за вироком Апеляційним судом Вінницької області від 06.04.2004р. та остаточно призначити покарання у виді 9 років 3 місяців 1 дня позбавлення волі.
В решті вирок залишити без змін.
Обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі з доповненнями просить скасувати вирок та ухвалити новий вирок, яким визнати його винним за ст. 128 КК України, оскільки він не наносив ударів по голові, а лише вдарив потерпілу ОСОБА_10 2-3 рази долонею по обличчю в будинку та штовхнув її на вулиці, але не бачив чи вона впала і пішов в будинок, та коли через 15 хвилин вийшов з будинку то побачив, як вона лежить на бетонній площадці біля будинку з розбитою головою на лобі та обличчя було в крові, він спитав чи викликати швидку допомогу, але вона відмовилась, тому він на килимі затягнув її в будинок, щоб надати допомогу та викликав швидку. Також зазначає, що суд не вірно дав оцінку показам потерпілої, та в суді не доведено умисел заподіяння тілесних ушкоджень, а тому вирок ґрунтується на припущеннях.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційні скарги з мотивів зазначених в них та просять про перекваліфікацію дій ОСОБА_7 на ст. 128 КК України, прокурора, який заперечує проти задоволення апеляційної скарги, оскільки пояснення ОСОБА_7 про необережне спричинення тілесних ушкоджень суперечать висновкам експерта, який виключає можливість отримання зазначених тілесних ушкоджень при падінні, та вважає призначене покарання надто м`яким, у зв`язку із чим просять постановити новий вирок, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого, захисника та прокурора.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 про перекваліфікацію дій обвинуваченого на ст. 128 КК України не знайшли підтвердження також в ході апеляційного розгляду, оскільки судом першої інстанції вірно взято до уваги покази потерпілої ОСОБА_10 , яка в суді першої інстанції пояснила, що обвинувачений ОСОБА_7 після того, як вона намагалась покинути приміщення, повалив її на землю та почав наносити удари, чим спростовуються пояснення ОСОБА_7 про те, що він лише вдарив по обличчю потерпілу, а всі інші тілесні ушкодження вона отримала при падінні на вулиці, хоча самого моменту падіння він не бачив, а також в ході вільних пояснень показав, що потерпіла після падіння лежала обличчям до будинку, що виключає можливість отримання тяжкого тілесного ушкодження в області голови.
Щодо тяжкості тілесного ушкодження у вигляді розриву печінки та внутрішнє-черевної кровотечі, то суд критично оцінює покази обвинуваченого, який припускає, що потерпіла самостійно їх отримала, виходячи із будинку.
Також пояснення обвинуваченого про необережне отримання тілесних ушкоджень потерпілою із-за її падіння, спростовується висновком судово-медичного експерта від 05.12.16 року, який у своїх висновках зазначив, що враховуючи різну анатомічну локалізацію тілесних ушкоджень, виявлених на голові ОСОБА_10 , виявлена закрита черепно-мозкова травма, не могла виникнути при одноразовому падінні з висоти власного зросту, з послідуючим ударенням об тверду тупу поверхню (виступаючі частини металу, бордюру).
Виявлені у ОСОБА_10 , черепно-мозкова травма, розрив печінки, внутрішньо-черевна кровотеча, виникли від дії не менше чотирьох травмуючих дій (а.с. 140).
Також покази обвинуваченого в ході слідчого експерименту перевірені експертом та дано відповідь про неможливість отримання тяжких тілесних ушкоджень за обставин вказаних обвинуваченим.
Крім того самі дії обвинуваченого ОСОБА_7 після того як потерпіла перебувала в непритомному стані, не свідчать про те, що потерпіла отримала самостійно тілесні ушкодження, побачивши які, останній намагався надати їй медичну допомогу, оскільки саме свідок ОСОБА_11 за власною ініціативою, побачивши стан потерпілої, викликав швидку допомогу.
Прокурор в апеляційній скарзі зазначав, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував обставини, що обвинувачений не визнав себе винним і не розкаявся, що свідчить про бажання обвинуваченого уникнути в такий спосіб кримінальної відповідальності, а тому необхідно призначити покарання у вигляді 8 років за ч. 1 ст. 121 КК України та остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України у виді 9 років 3 місяців позбавлення волі.
Проте апеляційний суд приходить до висновку, що обране покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є достатнім для його виправлення, оскільки судом враховано обставини, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого, який скоїв злочин в період умовно дострокового звільнення.
Призначене судом покарання не можна вважати таким, що дозволило обвинуваченому уникнути відповідальності, оскільки за розміром є близьким до максимального.
На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 14 лютого 2017 року відносно ОСОБА_8 без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі 3 місяців, а засудженим в той же термін з дня отримання копії ухвали.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
З оригіналом вірно: