Справа № 136/1899/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 грудня 2016 року м. Липовець
Липовецький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець кримінальне провадження № 0000133, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.11.2016 року, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нападівка, Липовецького району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , пенсіонера, який проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 , утриманців не має, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 296 КК України
за участю прокурора ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_3
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 29.09.2016 року близько 17:27 год. перебуваючи на території присадибної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_6 , грубо порушуючи громадський порядок, зневажаючи існуючі правила і норми поведінки в суспільстві, почав нецензурно висловлюватись в адресу останньої, а також ОСОБА_7 , який в цей час здійснював обробіток трактором вказаної земельної ділянки. Після цього, продовжуючи свій злочинний умисел на вчинення хуліганських дій, намагаючись самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб, ОСОБА_3 пішов до свого домогосподарства, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , де взяв металевий прут. В подальшому, ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_6 та почав погрожувати останній вбивством, при цьому розмахував перед нею вищевказаним предметом, чим створив загрозу її життю та здоров`ю.
Використання при вчиненні хуліганства предметів господарсько-побутового призначення, а також інших спеціально пристосованих для нанесення тілесних ушкоджень знарядь злочину є підставою для кваліфікації дій винної особи за частиною 4 статті 296 КК не тільки в тих випадках, коли вона заподіює ними тілесні ушкодження, а й тоді, коли ця особа за допомогою зазначених предметів створює реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян (пункт 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про хуліганство" від 22.12.2006 року № 10).
Такі умисні дії ОСОБА_3 органами досудового розслідування було кваліфіковано за частиною 4 статті 296 КК України, а саме хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, яке вчинене із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.
Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому та підтвердив обставини скоєного ним кримінального правопорушення за обставин наведених в обвинувальному акті.
Суд переконався, що показання підсудного ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають сумніву щодо правильності розуміння підсудним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи те, що підсудний визнав свою винуватість та беручи до уваги, що інші учасники судового провадження не оспорюють фактичних обставин кримінального провадження, і судом встановлено, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумніву у добровільності їх позицій, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, що узгоджується з положеннями частини 3 статті 349 КПК України.
Суд вважає, що дії підсудного вірно кваліфіковані за частиною 4 статті 296 КК України, а саме хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, яке вчинене із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.
Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 296 КК України, яке у відповідності до статті 12 цього Кодексу є тяжким злочином, особу винного, який за місцем проживання характеризується добре, на диспансерному та наркологічному обліку не перебуває, раніше не судимий.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , відповідно до статті 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання підсудного, відповідно до статті 67 КК України, судом не встановлено.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення і попередження вчинення підсудним нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі на строк, передбачений санкцією частини статті за якою інкриміновано його діяння. При цьому, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та інших обставин справи, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого ОСОБА_3 без відбування покарання та ізоляції його від суспільства, а тому приймає рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням відповідно до статті 75 КК України із покладенням обов`язків, що передбачені статтею 76 ч.1 пп. 1, 2 КК України.

Цивільний позов в справі не заявлявся.

Питання про долю речових доказів та процесуальних витрат суд вирішує відповідно до статті 100, 124 КПК України.

В ході досудового розслідування заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про хуліганство" від 22.12.2006 року № 10, ст. 368, 370, 374, 376 КПК України, ст. 12, 65-67, 296 КК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 296 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.
На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю в 1 (один) рік 4 (чотири) місяці не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно статті 76 ч.1 пп. 1, 2 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки на протязі іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, а також повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання.
Речові докази: металевий прут, який знаходиться в кімнаті речових доказів Липовецького ВП Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області, знищити.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1