Справа № 640/315/17
н/п 1-кс/640/238/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2017 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю слідчого - ОСОБА_3 ,
власника майна - ОСОБА_4 ,
користувача майна - ОСОБА_5 ,
Слідчий відділу розслідування злочині в сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_3 11.01.2017 звернулася до Київського районного суду м. Харкова з клопотанням, погодженим з прокурором відділу 04/2/4 прокуратури Харківської області юристом 2 класу ОСОБА_6 , у якому просив: 1) накласти арешт на автомобіль «Міцубісі-Галант» р.н. НОМЕР_1 , 1984 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , який перебуває у власності ОСОБА_4 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони його ремонтування, користування, розпорядження та відчуження; 2) зберігання автомобіля «Міцубісі-Галант» р.н. НОМЕР_1 , 1984 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , здійснювати на майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 107.
Підставами для арешту майна слідчий вказує, що 10.01.2017 о 15:25 на проїзній частині просп. Л.Ландау поблизу будинку № 149, стався наїзд автомобілем «Міцубісі-Галант» р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 на пішохода ОСОБА_7 , 1953 р.н. Внаслідок ДТП пішохода ОСОБА_7 доставлено до ХМКЛШНД ім. О.І. Мещанінова із тілесними ушкодженнями у вигляді: ЗЧМТ, гематома потиличної області, закритий перелом кістки н/з правого стегна.
10.01.2017 о 17:40, в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Міцубісі-Галант» р.н. НОМЕР_1 вилучений та поміщений на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів, розташований за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 107.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «Міцубісі-Галант» р.н. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Автомобіль «Міцубісі-Галант» р.н. НОМЕР_1 внаслідок ДТП отримав механічні пошкодження та відповідно до положення ст. 98 КПК України, може бути речовим доказом, тобто знаряддям вчинення кримінального правопорушення, що зберіг на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Враховуючи викладене, а також те, що 10.01.2017 під час огляду місця ДТП автомобіль «Міцубісі-Галант» р.н. НОМЕР_1 , вилучений слідчим, він відповідає критеріям визначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України.
Крім того, зазначений транспортний засіб як речовий доказ необхідний судовому експерту для проведення автотехнічної експертизи технічного стану транспортного засобу та в подальшому для проведення слідчого експерименту за участі водія.
За таких обставин на даний час виникла необхідність у арешті автомобіля «Міцубісі-Галант» р.н. НОМЕР_1 , шляхом надання можливості слідчому та прокурору зберігати вилучений транспортний засіб на майданчику тимчасово затриманих транспортних засобів, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 107.
Згідно із вимогами ст. 100 КПК України та п. 20 постанови КМУ № 1104 від 19.01.2012 не передбачено можливість передачі речових доказів транспортних засобів на відповідальне зберігання учасникам кримінального провадження та іншим особам.
Слідчий також вказав, що наявні достатні підстави вважати, що існує реальна загроза зміни або знищення транспортного засобу, його окремих складових частин, проведення ремонту пошкоджених деталей з боку його водія.
У судовому засіданні слідчий підтримав подане клопотання, просив про його задоволення.
Прокурор ОСОБА_6 про день та час розгляду клопотання слідчого повідомлена своєчасно та належним чином, проте у судове засідання не з"явилась.
Враховуючи вимоги ч.1 ст.172 КПК України щодо терміну розгляду клопотання, слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання без участі прокурора ОСОБА_6 .
Власник майна ОСОБА_4 та користувач майна ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечували, просили передати автомобіль на зберігання у власному гаражі.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 98 КПК України, документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Слідчим доведено, що вищевказане майно, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Слідчий суддя вважає, що вилучений відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 10.01.2017, автомобіль «Міцубісі-Галант» р.н. НОМЕР_1 , який перебуває у власності ОСОБА_4 , підлягає арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню.
На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.4 ст.173 КПК України, слідчий суддя при задоволенні клопотання про арешт майна, зобов"язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаться на інтересах інших осіб.
Враховуючи вказану вимогу КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне заборонити власнику автомобіля «Міцубісі-Галант» р.н. НОМЕР_1 - ОСОБА_4 , ремонтування, відчуження, продаж та керування, зазначеним автомобілем, до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.
З вищевказаних підстав на теперішній час передача на відповідальне зберігання транспортного засобу його власнику або користувачу є передчасною.
Більш того, даних про можливе місце зберігання транспортного засобу, ніж те, що вказано в клопотанні сторони обвинувачення, слідчому судді не надано. За вказаних обставин, на теперішній час наявні також підстави до арешту транспортного засобу та визначення його місця зберігання на майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 107.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст.107 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 107, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
Накласти арешт на автомобіль «Міцубісі-Галант» р.н. НОМЕР_1 , 1984 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , який перебуває у власності ОСОБА_4 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони його ремонтування, відчуження, продаж та керування, - до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.
Місцем зберігання арештованого автомобіля визначити майданчик тимчасового зберігання транспортних засобів за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 107, відповідно до п. 20 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою КМУ № 1104 від 19.11.2012.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1