АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 182/4582/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/23/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар ОСОБА_5

розглянула 24 січня 2017 року у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2016 року в кримінальному провадженні № 0002028 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, працює ТОВ «НікоТьюб» сортувальником здавачем , одруженого , має малолітню дитину , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає за адресою : АДРЕСА_1 , раніше судимого :
13.06.2013 року Апеляційним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.296 КК України до 3 років обмеження волі , звільнився 10.06.2014 року за амністією
обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Учасники судового провадження:
Прокурор - ОСОБА_7
Обвинувачений - ОСОБА_8
В С Т А Н О В И Л А :
В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду, в частині призначеного обвинуваченому покарання, скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.186 КК України у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2016 року ОСОБА_9 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.186 КК України строком на чотири роки 6 місяців.
Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_6 було звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки.
Відповідно до ст.76 КК України на ОСОБА_6 були покладені обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти цей орган про зміну місця проживання.
Вироком суду ОСОБА_6 було визнано винним в тому, що він , 31.05.2016 року , близько 23 год.55 хв., знаходячись на перехресті вулиць Гетманська та Херсонська у м.Нікополь Дніпропетровської області , побачив раніше незнайому йому ОСОБА_10 , котра тримала в руці належну їй жіночу сумку.В цей час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел , направлений на заволодіння вказаним майном.
Реалізуючи свій злочинний умисел , ОСОБА_6 , діючи умисно , відкрито з корисливих мотивів , наніс кулаком правої руки не менше двох ударів в область голови потерпілої ОСОБА_10 , чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді синця верхньої повіки лівого ока, підшкірної гематоми волосяної частини голови , які згідно з висновком судово-медичної експертизи відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень , тобто застосував насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої , після чого заволодів належною потерпілій жіночою сумкою вартістю 200 грн., мобільним телефоном марки «Prestigio Multi Phone» вартістю 3199 грн.90 коп., в якому знаходилась сім-карта пам`ті вартістю 299 грн.90 коп., сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар» вартістю 20 грн., жіночим гаманцем , вартістю 50 грн. та грошовими коштами в сумі 400 грн., чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 4189 грн.80 коп. Після чого , з місця скоєння кримінального правопорушення втік , викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить скасувати вирок, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченого та ступеню тяжкості кримінального правопорушення, внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.186 КК України у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі. Просить врахувати, що ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, відносно жінка , яка не могла чинити йому належний опір , раніше засуджувався за подібні корисливі злочини, а отже на шлях виправлення не став. Також судом не була врахована при призначенні покарання , думка потерпілої , яка наполягала на призначені покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі.
При апеляційному розгляді прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив скасувати вирок суду, в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
Засуджений ОСОБА_6 при апеляційному розгляді просив вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Відповідно до ст.402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу сторонами судового провадження надані не були.
Заслухавши суддю-доповідача та учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду скасуванню, в частині призначеного покарання , з ухваленням нового вироку, з наступних підстав.
Як вбачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 було здійснено на підставі положень ч.3 ст.349 КПК України.
При цьому, суд першої інстанції дотримався вимог норм ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинуваченого, і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались.
На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ст. 404 ч.1 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ст.349 ч.1 КПК України докази не досліджувались.
Кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України в апеляційній скарзі прокурором також не оскаржується.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора, щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до змісту ст. ст.50,65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд зазначив про врахування ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого, який вчинив лише одне кримінальне правопорушення, працює, має малолітню дитину , а також престарілих дідуся та бабусю , які потребують сторонньої допомоги , за місцем мешкання характеризується задовільно .
Також суд зазначив обставини, що пом`якшують покарання до яких відніс визнання вини, повне відшкодування заподіяної потерпілій шкоди, та прийшов до висновку про можливість звільнення обвинуваченого від покарання, з випробуванням і що таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.
При цьому, хоча суд і вказав про врахування тяжкості вчиненого злочину та даних про особу обвинуваченого, проте, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, фактично не прийняв до уваги, що злочин, у вчиненні якого вина обвинуваченого визнана доведеною, відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких, крім того, суд у вироку формально послався, та не дав належної правової оцінки даним про особу обвинуваченого, зокрема, що він раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного злочину ( а.кп.13 т.2), а також має непогашену судимість, вчинив злочин відносно жінки.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, в тій частині, що судом не було враховано думку потерпілої , яка в судовому засіданні наполягала на призначені ОСОБА_6 суворого покарання, у виді позбавлення волі та не навів у вироку достатніх і переконливих мотивів про можливість звільнення обвинуваченого від покарання, з випробуванням.
У зв`язку з вищевикладеним, висновки суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення волі і про звільнення його від відбування покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими, а тому призначене покарання із застосовуванням ст.ст.75,76 КК України не відповідає меті покарання і не є необхідним і достатнім для його виправлення.
Відповідно до ч. 2 ст.409, 414 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість.
Вирішуючи питання про те, яка саме міра покарання повинна бути призначена ОСОБА_6 і чи повинен він її відбувати, колегія суддів, у відповідності до вимог, передбачених ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення , яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином , особу винного, який не перебуває на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога (том 1 а.кп.46,47), раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного корисного злочину та має непогашену судимість за вчинення злочину , передбаченого ст.296 ч.2 КК України (том 1 а.кп. 45), за місцем проживання характеризується задовільно (том 1 а.кп.47), обставини, які пом`якшують покарання, а також інші обставини справи, у тому числі і ті, на які суд першої інстанції послався у своєму вироку.
Крім того , колегія суддів враховує також думку потерпілої ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні наполягала на призначені суворого покарання ОСОБА_6 , у виді позбавлення волі.

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини, а також те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, колегія суддів вважає необхідним призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч.2 ст.186 КК України, із його реальним відбуванням.
Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду в силу п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України щодо ОСОБА_6 , в частині призначеного покарання, підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 413, 420 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити .
Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2016 року відносно ОСОБА_6 , в частині призначеного покарання - скасувати.
Постановити новий вирок яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.2 ст.186 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі.

Строк дії запобіжного заходу домашній арешт , скінчився.
Строк відбування покарання рахувати з моменту виконання вироку .
В решті вирок суду залишити без змін.
Відповідно до вимог ч.6 ст.376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок набирає чинності з дня його проголошення і може бути оскаржений безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4