Ухвала
іменем україни
31 січня 2017 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретаріОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 02 березня 2016 року у кримінальному провадженні № 0002280 щодо
ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК,

в с т а н о в и в:

Вироком Краматорського міського суду Донецької області від 23 грудня 2015 ОСОБА_6 засуджено ч. 3 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 01 жовтня 2015 року приблизно о 20.00 год. поблизу вул. Механічної в м. Краматорську Донецької області зірвав дикорослу коноплю. В подальшому ОСОБА_6 переніс згадану коноплю до свого місця проживання на АДРЕСА_2 , де 04 жовтня цього ж року висушив її листя та зберігав без мети збуту.

16 жовтня 2015 року о 19.30 під час огляду домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_6 виявлено та вилучено речовину рослинного походження, яка є наркотичним засобом канабісом загальною вагою 4116,11г (у перерахунку на суху речовину), тобто у особливо великому розмірі.

Ухвалою апеляційного суду вирок змінено, на підставі ст. 75 КК засудженого звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено обов`язки, передбачені пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК.

У касаційній скарзі прокурор просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість. Вважає необґрунтованим звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, з огляду на підвищену суспільну небезпечність діяння засудженого. Зазначає, що суд апеляційної інстанції безпідставно залишив поза увагою особливо великий розмір придбаного ОСОБА_6 наркотичного засобу, а також перебування засудженого на обліку в наркологічному диспансері в групі ризику з наркоманії.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновок суду стосовно доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, установлених судом та викладених у вироку, а також кваліфікація діяння за ч. 3 ст. 309 КК у касаційній скарзі не оспорюється, а тому не перевіряється.
Апеляційний суд, перевіряючи справу в порядку апеляційної процедури, зазначив в ухвалі, що суд першої інстанції при призначенні засудженому покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують покарання, до яких відніс щире каяття, наявність на утриманні малолітньої доньки, а тому належним чином умотивував у вироку своє рішення про призначення ОСОБА_6 покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією закону, за яким його засуджено. Таке покарання, на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст. 65 КК.

Разом із тим, за змістом кримінального закону ступінь тяжкості вчиненого злочину передбачає не тільки врахування самої категорії тяжкості, визначеної ст. 12 КК, а й індивідуальних особливостей злочинного діяння.

Виходячи з положень ст. 50 КК рішення суду про призначення покарання, з-поміж інших завдань, повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У цьому випадку апеляційний суд, приймаючи рішення про застосування до засудженого інституту звільнення від відбування покарання, належним чином не врахував не тільки того, що вчинений злочин відповідно до ст. 12 КК відноситься до категорії тяжких, а й розміру вилученого у ОСОБА_6 канабісу, який є особливо небезпечним наркотичним засобом (вагою 4116,11 г у перерахунку на суху речовину), що свідчить про підвищену суспільну небезпечність його діяння. Крім того, суд залишив поза увагою, що ОСОБА_6 перебуває на обліку в наркологічному диспансері в групі ризику з наркоманії .
За таких обставин колегія суддів вважає, що викладені в касаційній скарзі доводи прокурора про безпідставне застосування ст. 75 КК та звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням є обгрунтованими.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, під час якого суду необхідно врахувати доводи, викладені в касаційній скарзі прокурора, і постановити рішення відповідно до вимог закону.
У разі згоди апеляційного суду з доведеністю винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину в тому ж обсязі та тих самих даних про його особу, призначення засудженому покарання із застосуванням ст. 75 КК слід вважати неправильним і м`яким.

Керуючись статтями 433436 КПК, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд
п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 02 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3