Справа № 524/8404/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2016 року Автозаводський районний суд міста Кременчука Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4

у присутності обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука,громадянина України, освіта неповна середня, не працює, не одружений, зареєстрований: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Автозаводського районного суду м. Кеменчука за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2ст. 389 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 з 21.06.2016 року перебуває на обліку в Автозаводському РВ КВІ м. Кременчука УДПтСУ в Полтавській області, як особа, засуджена до покарання у виді громадських робіт. 25.07.2016 року ОСОБА_5 був ознайомлений з порядком та умовами відбуття покарання у виді громадських робіт, попереджений про кримінальну відповідальність за порушення порядку та умов відбуття покарання, а також за ухилення від відбуття покарання у виді громадських робіт. Того ж дня ОСОБА_5 отримав направлення до Управління житловокомунального господарства м. Кременчука для подальшого розподілення на підприємство, де повинен був відбувати покарання у виді громадських робіт з 27.07.2016 року.

Однак, ОСОБА_5 , діючи з прямим злочинним умислом, будучи засудженим вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18.11.2015 року за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, до покарання у виді 120 годин громадських робіт, на реєстрацію до УЖКГ м. Кременчука для відбування громадських робіт не з`явився, із запланованих 120 годин громадських робіт фактично не відбув жодної години, тобто допустив невихід на роботу.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав у повному обсязі, фактичних обставин, викладених у обвинувальному акті, не оспорював, оскільки в ньому все викладено вірно, і пояснив, що він, дійсно вчинив інкримінований йому злочин у спосіб, в час та за обставин, зазначених в обвинувальному акті.

Суд, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого. Учасники судового провадження проти цього не заперечували. Суд з`ясував, що обвинувачений та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та немає сумнівів у добровільності їх позиції. Суд роз`яснив учасникам судового провадження, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, заслухавши показання обвинуваченого, дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, суд приходить до висновку про те, що обвинувачений вчинив інкримінований йому злочин і його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 389 КК України за ознаками ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинуваченим вчинений умисний злочин, який відповідно до ст. 12 КК України належить до злочинів невеликої тяжкості.

Обвинувачений має судимість. На обліку у наркологічному диспансері не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно. Перебуває під наглядом в Кременчуцькому обласному психоневрологічному диспансері з приводу органічних, включаючи симптоматичні, психічних розладів, знаходиться в консультативній групі обліку. Відповідно до акту судово психіатричного експерта від 19.10.2016 року за № 440 ОСОБА_5 в період часу, що відноситься до інкримінованого йому протиправного діяння, будь-яким хронічним психічним захворюванням, недоумством не страждав і не перебував в стані тимчасового розладу психічної діяльності, а виявляв ознаки розладу особистості та поведінки внаслідок комбінованого ураження головного мозку (епілепсія, алкогольна енцефалопатія). В даний час будь-яким хронічним психічним захворюванням, недоумством не страждає не перебуває в стані тимчасового розладу психічної діяльності, а виявляє ознаки розладу особистості та поведінки внаслідок комбінованого ураження головного мозку (епілепсія, алкогольна енцефалопатія). Наявний у ОСОБА_5 психічний розлад є таким, що позбавляв його здатності повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними в період часу, що відноситься до інкримінованого йому протиправного діяння. ОСОБА_5 під дію ч. 2, 3 ст. 19 КК України не підпадає, а підпадає під дію ст. 20 КК України. Може постати перед слідством і судом. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обмежену осудність обвинуваченого.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18.11.2015 року обвинувачений засуджений за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт. За таких обставин, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 71КК України і до покарання, призначеного цим вироком, повністю приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком та відповідно до ст. 72 КК України перевести покарання у виді 120 годин громадських робіт в більш суворий вид покарання у виді обмеження волі, обчисливши остаточне покарання відповідно до ст. 73 КК України у днях.

Виходячи із зазначених обставин, з урахуванням особи обвинуваченого, який не працює, перебуває на обліку у лікаря психіатра, раніше судимий, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, те, що обвинувачений є обмежено осудною особою, беззаперечно визнав вину, активно сприяв розкриттю злочину, задовільно характеризується за місцем проживання, стан його здоров`я, те що він щиро кається у вчиненому, суд вважає, що ступінь небезпечності обвинуваченого ОСОБА_5 для суспільства не перевищує положень принципу поваги до особистої свободи та, з урахуванням характеру та обставин вчиненого злочину, його наслідків, приходить до висновку про призначення покарання без реального його відбування, шляхом звільнення від відбування покарання з встановленням випробування і покладанням на обвинуваченого ряду обов`язків із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України, яке, на думку суду, з урахуванням положень ч. 2 ст. 50 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

В судовому засіданні Захисник ОСОБА_4 заявила клопотання про застосування до обвинуваченого примусових заходів медичного характеру у виді у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Прокурор та обвинувачений проти задоволення клопотання не заперечували.
Вислухавши думки учасників кримінального провадження, дослідивши дані, що характеризують особу обвинуваченого, суд приходить до наступного висновку.
Як убачається акту судовопсихіатричного експерта від 19.10.2016 року за № 440, ОСОБА_5 підпадає під дію ст. 20 КК України та потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили злочини у стані обмеженої осудності. Згідно з до ч. 2 ст. 94 КК України надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку може бути застосовано судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно-небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до психіатричного закладу. Така психіатрична допомога полягає в тому, що вона надається обмежено осудним особам у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 504 КПК України суд, ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру.
За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність врахувати стан обмеженої осудності ОСОБА_5 як підставу для застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги за місцем проживання засудженого.
Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 370, 374 КПК України,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 71, 72, 73 КК України до покарання, призначеного цим вироком, повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Автозаводського районного суду Полтавської області від 18.11.2015 року у виді 15 (п`ятнадцяти) днів обмеження волі і остаточно призначити покарання за сукупністю вироків у виді 1 року 15 днів обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності зі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

У відповідності до ст. ст. 20, 93, 94 КК України, ч. 2 ст. 504 КПК України застосувати до ОСОБА_5 , примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Виконання вироку в частині застосування до ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку - здійснювати за місцем проживання засудженого.
Вирок суду набирає законної сили після спливу строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення через Автозаводський районний суд міста Кременчука Полтавської області.

Головуючий: ОСОБА_1