Провадження №: 1-кп/752/222/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 серпня 2017 року м. Київ Голосіївський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
з участю прокурора - ОСОБА_3 ,
потерпілої - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0004445 по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сари-Шаган, Джезказганської обл., Казахстан, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
встановив:
ОСОБА_6 , 17.04.2016 року о 21:25 год., в м. Києві, керуючи технічно справним автомобілем «Lexus 570» д.т.н.з. НОМЕР_1 , в районі регульованого перехрестя. вул. Велика Васильківська та вул. Саксаганського, яке на той час освітлювалась міським електроосвітленням, виконуючи маневр лівого повороту а саме, був неуважним, та неправильно зреагувавши на зміну дорожньої обстановки, здійснив наїзд на пішохода, яка спокійним кроком переходила дорогу на дозволений сигнал світлофору по вул. Саксаганського. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_4 отримала, забійні рани правого ліктьового суглобу, закриту черепну-мозкову травма у вигляді забою головного мозку з формуванням геморагічного вогнища в базальних відділах лівої лобної частки, лінійного перелому правої потиличної кістки, підшкірної гематоми м`яких тканин тім`яної ділянки, забійної рани з осадженням тімяно-потиличної ділянки справа, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжкого тілесного ушкодження.
Порушення водієм ОСОБА_6 , вимог п.п. 2.3б), 16.2 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_6 , свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному та вироку суду визнав частково та пояснив, що рухався на автомобілі «Lexus 570» по вул. В. Васильківська, на перехресті здійснював поворот ліворуч, став щоб пропустити пішоходів, коли пройшли пішоходи почав рух та побачив потерпілу коли остання була вже перед машиною та здійснив наїзд на неї. Зазначив, що нічого не вживав, та до цього не бачив пішохода, і не міг уникнути зіткнення із нею, після зіткнення потерпіла свідомість не втрачала та не могла отримати таких серйозних пошкоджень від наїзду. Крім того повідомив, що турбувався станом потерпілої та відшкодував завдану матеріальну шкоду та визнає моральну шкоду в розміри на розсуд суду.
Одночасно, під час судових дебатів, обвинувачений вказав, що повністю визнає свою вину, визнає ступінь тяжкості отриманих потерпілою тілесних ушкоджень та перепросив у потерпілої. Після відновлення з"ясування обставин та первірки їх доказами для повторного допиту обвинуваченого, ОСОБА_6 вказав, що визнає в повному обсязі вчинення ним інкримінованого йому злочину при обставинах викладених в обвинувальному акті,
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 , пояснила, що поверталась із роботи, була одягнута у зелену куртку та сині джинси, переходила перехрестя по вул. Саксаганського, зачекала ввімкнення зеленого кольору світлофору та почала рух у звичайному темпі, небезпеки для себе не відчувала, після чого побачила фари автомобіля та більше нічого не пам`ятає. Зазначила, що отримала чисельні забої, перелом потиличної кістки з права, після лікування турбують постійні головні болі та порушені смакові рецептори. Зазначила, що обвинувачений відшкодував їй матеріальну шкоду в повному обсязі, проте зернула увагу, що зробив він це після сплину півтора року після ДТП, а саме перед судовими дебатами. Одночасно подала цивільний позов із подальшим збільшенням позовних вимог, а саме просила 50 000 грн. моральної шкоди та просила його задовольнити у повному обсязі. В частині стягнення матеріальної шкоди просила позов не розглядати, в зв"язку із повним компенсуванням її обвинуваченим.
Допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_7 пояснив, що здійснив дослідження у суворій відповідності до вимог, встановлених для проведення таких експертиз, та вказав в самій експертизі всі використані ним джерела та матеріали, на підставі чого зробив висновок, про наявність у потерпілої тяжких тілесних ушкоджень.
Крім наданих показів обвинуваченого та потерпілої ОСОБА_4 винуватість ОСОБА_6 у вчинені злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України підтверджується матеріалами зібраними під час досудового розслідування доказами, які судом визнаються належними, допустимими та беруться до уваги, а саме:
- протокол огляду місця події від 14.04.2016 року, яким являється пішохідний перехід на перехресті вул. Саксаганського та вул. В. Васильківської де відбувся наїзд автомобілем «Lexus 570» д.т.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6 на пішохода
- схема ДТП, з якої вбачається розташування транспортного засобу на проїзній частині.
- фото таблицею з місця ДТП від 31.07.2016 року.
- висновком експерта № 1453/Е від 17.08.2016р., згідно якого було проведено судово-медичну експертизу відносно ОСОБА_4 у якої були виявлені тяжкі тілесні ушкодження.
- висновком експерта № 610ат від 13.09.2016р., згідно якого було проведено авто технічну експертизу, згідно якої вбачається не відповідність дій ОСОБА_6 вимогам п. 16.2 ПДР України.
Потерпілою ОСОБА_4 було подано DVD R диск «Verbatium» s/n MFP6BOUB282148 07 D6 з відеозаписами ДТП який був досліджений учасниками в судовому засіданні, та які судом визнаються належними, допустимими та беруться до уваги, з якого вбачається, (відеозаписи «наезд 17.04.2016 21_23», «наезд 17.04.2016 21_23 полная версия») що автомобіль «Lexus 570» при здійсненні повороту ліворуч здійснив наїзд на пішохода.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.
Дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження кваліфіковані вірно.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного, аналізуючи результати судового розгляду, зважаючи на позицію сторони обвинувачення та, зокрема потерпілої, яка просила застосувати до обвинуваченого максимальне покарання із позбавленням права керування транспортними засобами.
Обставин, що пом"якшують чи обтяжують покарання судом не встановлено. Добровільне відшкодування завданого збитку, про що вказувала сторона захисту суд не бере до уваги як обставина, яка пом"якшує покарання, оскільки потерпілій компенсовано лише матеріальну шкоду, в той час як моральна шкода компенсована не була. Більше того, враховує суд і той факт, що в повному обсязі матеріальну шкоду обвинувачений компенсував лише 14.08.2017 року, тобто більше ніж через рік після вчинення наїзду та, одночасно, за два дні до проведення судових дебатів, що у своїй сукупнусті не вказує на те, що цю обставину суд може зарахувати як пом"якшуючу.
Обставину, що пом`якшує покарання, а саме щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину суд до уваги не бере та відкидає, оскільки у судовому засідання встановлено факти, які обвинуваченим заперечувались, зокрема тяжкість нанесених тілесних ушкоджень, що обвинуваченим та його захисником під час судового розгляду заперечувалось. Той факт, що у судових дебатах ОСОБА_6 вказав, що визнає в повному обсязі вчинення ним інкримінованого йому злочину при обставинах викладених в обвинувальному акті, суд сприймає як таке зізнання, що надано виключно для уникнення покарання, або його пом"якшення, та не бере до уваги.
Крім того, судом враховується, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а тому суд вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі.
Підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, характер вчинення злочину, його спосіб, які вказують в своїй сукупності, у даному конкретному випадку, на те, що тяжкість вчиненого ними злочину разом із іншими вищезазначеними обставинами встановленими у цьому провадженні не свідчать про можливість виправлення останнього без відбування покарання чи за допомогою призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення останнім нового злочинів.
Крім того, суд, враховуючи обставини ДТП, думку прокурора, потерпілої, також вважає за необхідне застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
На думку суду, призначене обвинуваченому покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України є необхідним та достатнім для його виправлення і запобігання вчинення нових злочинів.
Враховуючи необхідність засудження обвинуваченого до реального терміну покарання, суд також вважає за необхідне обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою до вступу вироку у законну силу.
При вирішенні цивільного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), суд виходить з наступного.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 заявлений цивільний позов визнав частково, а саме зауважив, що частково визнає позов, пояснив, що визнає моральну шкоду в сумі, яку вирішить за необхідне суд.
В подальшому, під час судового розгляду компесував потерпілій матеріальну шкоду в повному обсязі.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Відповідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).
Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, а шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).
Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №4 роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N 6-183цс14 від 03.12.2014 року, законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, а саме в частині стягенння моральної шкоди.
Разом з тим, вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, за яких обставин і якими діями вона завдана, яким є ступень вини заподіювача, в якій грошовій сумі потерпіла вказує та пов`язані з нею втрати та з чого при цьому виходить.
Згідно вимог ст. 23 ч. 1, 2 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.
Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.
Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Суд, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілої, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), та виходячи з положень ст.128 КПК України, та норм ЦК України, визначає розмір такої шкоди, з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, її майновий стан, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_4 - 50 000 грн.
Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішити у відповідності до вимог ч. 9 ст. 100 та ч. 2 ст. 124 КПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши останнього під варту в залі судового засідання.
Строк відбування основного покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_6 обчислювати з 16.08.2017 року.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 до ОСОБА_6 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди в сумі 50 000,00 грн. (п`ятдесяти тисяч грн.).
Речові докази, а саме автомобілі «Lexus 570» який переданий на відповідальне зберігання власнику залишити власнику за належністю.
Стягнути з ОСОБА_6 процесуальні витрати вартість проведеної автотехнічної експертизи № 610 ат від 13.09.2016 року в розмірі 703 гривень 68 копійок на користь держави.
Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 днів з моменту проголошення.

Суддя ОСОБА_1