Красноокнянський районний суд Одеської області
Справа № 506/108/17
Провадження № 1-кс/506/15/17
У Х В А Л А
про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна
Слідчий суддя Красноокнянського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , при участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора Котовської місцевої прокуратури юриста 2-го класу ОСОБА_3 , представника володільця майна адвоката ОСОБА_4 , у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт.Окни, розглянувши, без повного фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, клопотання слідчого СВ Окнянського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 , про арешт майна, -
В С Т А Н О В И В:
Досудовим слідством, як зазначив слідчий, встановлено, що 25.02.2017р. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , за попередньою змовою з ОСОБА_9 , в обхід встановлених пунктів пропуску, на напрямку Федосіїка (Україна) Михайлівка (РМ), прослідували з України на територію Р.Молдова (ПМР), з метою зустріти та переправити в Україну громадянина Пакистану. В районі інформаційного покажчика №5/109, близько 50-ти метрів від лінії державного кордону України в тил РМ (ПМР), вони зустріли громадянина Пакистану ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ), який очікував на їх прибуття. На місці зустрічі також була присутня невідома особа, яка передала ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 200 євро, зазначивши, що кошти необхідно передати ОСОБА_9 . До зазначеного місця зустрічі громадянина Пакистану ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) доставили невідомі особи, на автомобілі темного кольору типу «позашляховик».
На даний час, на переконання слідчого, виникла необхідність у накладенні арешту на зазначений автомобіль, оскільки він має важливе доказове значення для кримінального провадження та відповідає вимогам ч.2 ст.167 КК України. Пославшись на ст.ст.91, 131 ч.1 та 170 ч.ч.3, 4 КПК України, слідчий обґрунтував своє клопотання також тим, що доказуванню підлягає сама подія кримінального правопорушення, заходи забезпечення кримінального провадження вживаються для забезпечення його дієвості, а арешт майна застосовується не тільки для тимчасового позбавлення підозрюваного чи обвинуваченого можливості відчужувати певне майно, а також може являти собою заборону для іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його, і арешт, крім того, може бути накладено з метою забезпечення можливої конфіскації майна, а заборона на використання та розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Прокурор в судовому засіданні на задоволенні клопотання слідчого наполягав, стверджуючи про наявність достатніх підстав вважати, що вказаний автомобіль був знаряддям вчинення злочину і на цьому автомобілі безпосередньо перевозилась особа через державний кордон України.
Представник володільця майна проти задоволення клопотання слідчого заперечував, вважаючи його необгрунтованим, та наголошуючи, що особа, як випливає із самого клопотання, перетинала державний кордон України в пішому порядку, а після перетинання кордону ця особа могла пересуватися на декількох автомобілях, однак вони аж ніяк не можуть бути речовими доказами.
Заслухавши пояснення учасників судового провадження та дослідивши матеріали долучені до клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання, виходячи із наступного:
ч.1 ст.6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» (Рим, 04.11.1950р.) проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення;
ст.41 Конституції України гарантується, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності;
ч.1 ст.98 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення;
ч.1 ст.170 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому вказаним Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження;
згідно ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи ториманої неправомірної вигоди;
ч.3 ст.170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 вказаного Кодексу;
ухвалою слідчого судді від 27.02.2017р. було задоволено клопотання прокурора Котовської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про проведення детального огляду зазначеного автомобіля, для надання можливості встановити наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для вказаного кримінального провадження, який, за інформацією прокурора в судовому засіданні, вже проведений, однак про встановлення додаткових фактів чи обставин, які мають значення для розгляду даного клопотання, прокурором в судовому засіданні не надавалось. /ар.суд.пров. 17-18 /
На думку слідчого судді, саме таке рішення буде відповідати положенням ч.1 ст.6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», щодо справедливого розгляду справи, оскільки клопотання слідчого складене з порушенням норм процесуального права, а його обгрунтованість прокурором в судовому засіданні жодним чином не доведена.
Керуючись ст.ст.98 ч.1, 132, 170 ч.ч.1, 2, 3, 171-173, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В :
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Одеської області, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Копію ухвали вручити прокурору, негайно після її постановлення, та надіслати слідчому і володільцю майна ОСОБА_6 , які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна.

Слідчий суддя ОСОБА_1