Справа № 442/1041/17
Провадження № 1-кп/442/173/2017
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 березня 2017 рокуДрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі по кримінальному провадженню внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000014 від 21.09.2015 року щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Дережичі Дрогобицького району Львівської області зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , з вищою освітою, працюючого директором Дрогобицької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №17, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України,-

з участю сторін: прокурора - ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , обвинуваченого - ОСОБА_6

встановив:

До Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області надійшов обвинувальний акт в кримінальному провадженні, затверджений прокурором Дрогобицької міжрайонної прокуратури ОСОБА_4 за підозрою у вчиненні ОСОБА_3 , кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України.

Ухвалою від 13.02.2017 року за зазначеним обвинувальним актом суддею було призначене підготовче судове засідання.

Адвокат обвинуваченого ОСОБА_5 подав клопотання про повернення обвинувального прокурору з підстав його невідповідності вимогам кримінально-процесуального закону, зазначених у клопотанні. Своє клопотання мотивує тим, що ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15.11.2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 22.12.2017 року обвинувальний акт від 30.08.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України повернуто прокурору Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_4 для усунення недоліків «з підстав його невідповідності вимогам ст.291 КПК України, а саме з причин того, що викладене обвинувачення є не чітким, оскільки містить внутрішні суперечності, не зазначення в формулюванні обвинувачення мотиву та мети як обов`язкових ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України та інших підстав».

Прокурором складено новий обвинувальний акт від 03.02.2017 року та без виконання вимог ст.293 КПК України направлено для розгляду до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області.

Із змісту висунутого обвинувачення ОСОБА_3 за ч.2 ст.191 КК України, що викладене в обвинувальному акті від 03.02.2017 року вбачається, що воно є не чітким, містить внутрішні суперечності.

Прокурор при формулюванні обвинувачення зазначив, що «Відповідно … до п.92 Постанови Кабінету міністрів України за № 778 від 27 серпня 2007 року «Про затвердження положення про загальноосвітній навчальний заклад» керівництво загальноосвітнім закладом здійснює його директор. При цьому, прокурор далі здійснив посилання на цей же документ, в якому в п.95 визначено обов`язки директора, які розглядаються як виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій та є підставою для визнання ОСОБА_3 службовою особою.

Прокурором здійснено посилання на вищезазначений підзаконний нормативно-правовий акт, який не чинний та взагалі не видавався Кабінетом міністрів України. За таких умов, прокурор посилається не неіснуючий нормативно-правовий акт, що в свою чергу, не може свідчити про покладення будь-яких організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій на ОСОБА_3 як директора ЗОШ № 17. Відповідно, стверджувати про те, що саме цими повноваженнями ОСОБА_3 зловживав підписуючи штатні розписи, у яких передбачались посади гардеробників зовсім не відповідає дійсності.

Крім цього, при формулюванні обвинувачення прокурором не зазначено якими саме повноваженнями, визначеними посадовою інструкцією директора ЗОШ №17, затвердженої начальником відділу освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради зловживав ОСОБА_3 при вчиненні інкримінованих дій.

Крім цього, викладаючи обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України прокурор зазначає, що « ОСОБА_3 , діючи умисно, всупереч покладених на нього посадових обов`язків, усвідомлюючи, що у приміщенні Дрогобицької ЗОШ І-ІІІ ст. №17 наявне лише приміщення під гардероб,…з корисливим мотивом з метою незаконного збагачення, в інтересах третіх осіб, зловживаючи своїм службовим становищем, підписав штатні розписи вказаної школи, … здійснивши розтрату державних коштів на загальну суму 58134, 54 грн. За таких умов, вказуючи, що ОСОБА_3 діяв з корисливим мотивом з метою незаконного збагачення, в інтересах третіх осіб, прокурор використав взаємовиключні правові поняття. Адже, неможливо діяти з метою власного незаконного збагачення і, водночас, в інтересах третіх осіб.

Описуючи суб`єктивну сторону складу злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК України прокурор для формулювання корисливого мотиву використовує кваліфікуючі ознаки інших складів злочину, зокрема ст. 368-2 КК України «Незаконне збагачення», за наявності якої в діях особи, як відомо, виключається склад злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК України. Тобто, з формулювання обвинувачення не зрозуміло яку корисливу мету переслідував ОСОБА_3 підписуючи штатні розписи, і інтересах кого дів та яку користь від цього отримав.

Таким чином, формулювання обвинувачення по формі та за змістом є не чітким та суперечливим, містить посилання на неіснуючі нормативно-правові акти, якими, нібито, визначено повноваження директора, взаємовиключні обставини при описі корисливого мотиву та мети. Зазначене унеможливлює якісно та в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що, безперечно, порушує право особи на захист, а як наслідок слугує беззаперечною підставою для скасування вироку суду.

Вимог закону прокурор при складанні реєстру матеріалів не дотримався. Адже, в реєстрі матеріалів досудового розслідування всупереч вимогам ч.2 ст.109КПК України не зазначено про всі процесуальні дії, які було проведено та реквізити процесуальних рішень, які прийняті під час досудового розслідування.
Прокурором при складанні нового обвинувального акту було долучено реєстр матеріалів досудового розслідування, який за змістом аналогічний попередньому реєстру від 30.08.2016 року. При цьому, в реєстр матеріалів від 03.02.2017 року, в п.25 Розділу ІІ «Прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення» прокурором зазначено як прийняте процесуальне рішення «обвинувальний акт від 30.08.2016 року», проте зазначення прийняття процесуального рішення обвинувального акту від 03.02.2017 року (винесення обвинувального акту) не здійснено.
Крім цього, прокурором в реєстрі матеріалів досудового розслідування не зазначено ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15.11.2016 року про повернення обвинувального акту, ухвали Апеляційного суду Львівської області від 22.12.2017 року, а також прийнятих на досудовому розслідуванні після повернення прокуророві обвинувального акту від 30.08.2016 року процесуальних рішень. Зокрема, постанова прокурора Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_4 про повну відмову в задоволенні клопотання про проведення додаткового допиту підозрюваного від 27 січня 2017 року; постанова прокурора Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_4 про повну відмову в задоволенні клопотання про проведення одночасного допиту підозрюваного та інших свідків від 27 січня 2017 року; постанова прокурора Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_4 про повну відмову в задоволенні клопотання про проведення додаткового допиту підозрюваного від 27 січня 2017 року, що свідчить про невідповідність реєстру вимогам ч.2 ст.109 КПК України.
Разом з тим, прокурором обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування під розписку його підзахисному не надано, а обвинувальний акт скеровано до суду.

Всупереч вимогам ст.293 КПК України складено розписку без зазначення числа місяця «січень 2017 року», не дивлячись на те, що обвинувальний акт складено лише 03.02.2017 року. В змісті розписки зазначено про те, що «прокурором з метою вручення обвинувального акту двічі здійснювався виклик до ОСОБА_3 телефонним зв`язком, зокрема 01.02.2017 року та 07.02.2017 року , однак останній на телефонні дзвінки не відповідав, також вживались заходи щодо вручення обвинувального акту у приміщенні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області безпосередньо за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7 та ГО «Трускавець-онлайн», на котре останній також не з`явився, а відтак…обвинувальний акт скеровано за місцем проживання ОСОБА_3 цінним листом з описом вкладення».

Вважає, що прокурором не виконано вимоги закону щодо обов`язкового вручення під розписку обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування, оскільки про необхідність отримання копії обвинувального акту належним чином ОСОБА_3 повідомлений не був, що визнав і прокурор зазначаючи про те, що «двічі телефонував на номер мобільного телефону ОСОБА_3 , однак останній не відповідав».

Прокурор не використав жодного з передбачених ст.135 КПК України способів виклику особи для проведення процесуальних дій.
Крім цього, з адвокатського опитування виконувача обов`язків директора ЗОШ №17 м. Дрогобича ОСОБА_8 у період тимчасової відсутності директора ОСОБА_3 (перебування його на лікарняному) відомо, що жодного разу в період перебування ОСОБА_3 на лікарняному прокурор ОСОБА_4 чи інша службова особа з метою вручення обвинувального акту чи проведення інший процесуальних дій до нього як виконувача обов`язків директора ЗОШ №17 не звертався та жодних документів про виклик не надходило.

Натомість, будучи повідомленим про те, що ОСОБА_3 перебуває на лікарняному (листок непрацездатності з 02.02.2017 по 18.02.2017 року), усвідомлюючи, що безпосереднє вручення обвинувального акту є неможливим, а також з метою унеможливлення здійснення розгляду Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області скарг сторони захисту в порядку ст.303 КПК України на дії прокурора про відмову в задоволенні клопотань, прокурор всупереч вимог ст.291, 293 КПК України скерував обвинувальний акт до суду без його фактичного надання підозрюваному та захиснику під розписку.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_3 ОСОБА_5 та сам обвинувачений повністю підтримав подане клопотання з мотивів, які викладені в ньому. ОСОБА_5 вказав, що прокурором допущенні такі порушення, що обвинувальний акт не може бути призначеним до судового розгляду і його необхідно повернути прокурору.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечив, вважає його безпідставним, зазначивши, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України та відсутні підстави для повернення такого. Доводи про необхідність повернути обвинувальний акт прокурору це суб`єктивна думка захисника обвинуваченого.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши матеріали обвинувального акту з додатками, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, яким повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Зі змісту цієї статті вбачається, що обвинувальний акт може бути повернуто прокурору за умови невідповідності його вимогам кримінального-процесуального закону.
Як було зазначено вище, відповідно до вимог п.3 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути прокурору обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам закону за формою або змістом, складений не уповноваженою посадовою особою, не містить необхідних реквізитів або відомостей, наданий без додатків, передбачених статтею 291 КПК України як обов`язкові.
Відповідно до ч.4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування і має містити відомості зазначені в ч.2 ст. 291 КПК України.
Змістом статті 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити такі відомості : 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження. Надання до суду інших документів до початку судового засідання забороняється.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Крім того, статтею 7 КПК України визначені загальні засади кримінального провадження, зокрема презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини. Статтею 17 Кодексу передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, доки її вину не буде доведено і встановлено вироком суду, що набрав законної сили.
Відповідно до ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосуванням практики Європейського суду з прав людини», суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду, як джерело права.
Зокрема у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.2008 року у справі «Хужин та інші проти Росії», від 10.12.2009 року (остаточне 10.03.2010 року) у справі «Шагін проти України», яке звучить наступним чином «Суд повторює, що принцип презумпції невинуватості, закріплений в пункті 2 статті 6 Конвенції, є одним з аспектів права на справедливий судовий розгляд кримінальної справи, гарантованого пунктом 1 Статті 6 (рішення у справі «Альне де Рібемон проти Франції» від 10 лютого 1995 року).
За практикою Європейського суду з прав людини формулювання обвинувачення повинно бути чітким та не двозначним, оскільки відомості, надані обвинуваченому та викладені в формулюванні обвинувачення повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення є необхідним для підготовки адекватного захисту (рішення ЄСПЛ у справі «Маттоціа проти Італії" від 25.07.2000 року; рішення ЄСПЛ у справі "Абрамян проти Росії" від 09.10.2008 року).
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до вимог п.1 ч.1ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Однак, зі змісту висунутого обвинувачення ОСОБА_3 за ч.2 ст.191 КК України вбачається, що воно є не чітким, оскільки містить внутрішні суперечності.
Так, органом досудового розслідування при формулюванні обвинувачення зазначається, що «Відповідно … до п.92 Постанови Кабінету міністрів України за № 778 від 27 серпня 2007 року «Про затвердження положення про загальноосвітній навчальний заклад» керівництво загальноосвітнім закладом здійснює його директор. При цьому, прокурором далі здійснено посилання на цей же документ, в якому в п.95 визначено обов`язки директора, які розглядаються як виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій та є підставою для визнання ОСОБА_3 службовою особою» (арк.1, абз 2,3 формулювання обвинувачення).

За даними інтернет ресурсу: http://zakon0.rada.gov.ua/laws/show/778-2010-%D0%BF повноваження директора загальноосвітнього закладу регламентується Постановою Кабінету міністрів України за № 778 від 27 серпня 2010 року «Про затвердження положення про загальноосвітній навчальний заклад», а не як зазначено в формулюванні обвинувачення «Постановою Кабінету міністрів України за № 778 від 27 серпня 2007 року», що є суттєвим та свідчить про зазначення у формулюванні обвинувачення не чинного нормативно-правового акту.

Відповідно п.11 Розділу 4 Вимог до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003, затверджених наказом Держспоживстандарту України від 7 квітня 2003 р. N 55 (набув чинності з 01.09.2003 року) одним з обов`язкових реквізитів документу є його дата як одна з ідентифікуючих ознак нормативно-правового документу, зміст якої розкрито в п.5.11.

Крім цього, при формулюванні обвинувачення прокурором не зазначено якими саме повноваженнями, визначеними посадовою інструкцією директора ЗОШ №17, затвердженої начальником відділу освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради зловживав ОСОБА_3 при вчиненні інкримінованих дій. Більше того, з формулювання обвинувачення вбачається, що жодного посилання на повноваження директора ЗОШ №17, визначені посадовою інструкцією, які безпосередньо визначають компетенцію директора та його службове становище не здійснено. Водночас, при описі фактичних обставин зазначає, що « ОСОБА_3 , діючи умисно, всупереч покладених на нього посадових обов`язків…» (арк.2, абз.3 рядок 1-2). Вказане свідчить про те, що формулювання обвинувачення в цій частині є не чітким та суперечливим, оскільки з аналіз змісту повноважень, визначених посадовою інструкцією директора ЗОШ №17 при інкримінуванні кваліфікуючої ознаки «зловживання службовим становищем» є обов`язковим. Адже, саме посадова інструкція визначає компетенцію службової особи. Тому, відсутність посилання на обов`язки, визначені посадовою інструкцією унеможливлює в подальшому визнання дій такими, що вчинені «всупереч покладених на ОСОБА_3 посадових обов`язків».

Викладаючи обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України прокурор зазначає, що « ОСОБА_3 , діючи умисно, всупереч покладених на нього посадових обов`язків, усвідомлюючи, що у приміщенні Дрогобицької ЗОШ І-ІІІ ст. №17 наявне лише приміщення під гардероб,…з корисливим мотивом з метою незаконного збагачення, в інтересах третіх осіб, зловживаючи своїм службовим становищем, підписав штатні розписи вказаної школи, … здійснивши розтрату державних коштів на загальну суму 58134, 54 грн.»

На думку суду, що ОСОБА_3 діяв з корисливим мотивом з метою незаконного збагачення, в інтересах третіх осіб, прокурор використовує взаємовиключні правові поняття. Адже, неможливо діяти з метою власного незаконного збагачення і, водночас, в інтересах третіх осіб.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до вимог п.1 ч.1ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Викладаючи обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України орган досудового розслідування в загальному описує суб`єктивну сторону кримінального правопорушення, однак жодним чином не викладає, в чому полягав корисливий мотив ОСОБА_3 у вчиненні цього злочину як обов`язкова ознака суб`єктивної сторони складу злочину, адже відсутність корисливого мотиву у останнього виключає кваліфікацію дій за ч.2 ст.191 КК України.
За таких умов, формулювання обвинувачення по формі та за змістом є не чітким та суперечливим, містить посилання на неіснуючі нормативно-правові акти, якими, нібито, визначено повноваження директора, взаємовиключні обставини при описі корисливого мотиву та мети. Зазначене унеможливлює якісно та в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що, безперечно, порушує право особи на захист, а як наслідок слугує беззаперечною підставою для скасування вироку суду.

Відповідно до положень ч.4 ст.291 КПК України до обвинувального акта додається:

1) реєстр матеріалів досудового розслідування;

2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування;

3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування;

За змістом ч.2 ст.109 КК України реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити :

1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення;

2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування;

3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування;

Однак, цих вимог закону на думку суду прокурор при складанні реєстру матеріалів не дотримався. Адже, в реєстрі матеріалів досудового розслідування всупереч вимогам ч.2 ст.109КПК України не зазначено про всі процесуальні дії, які було проведено та реквізити процесуальних рішень, які прийняті під час досудового розслідування.
Так, прокурором при складанні нового обвинувального акту було долучено реєстр матеріалів досудового розслідування, який за змістом аналогічний попередньому реєстру від 30.08.2016 року. При цьому, в реєстр матеріалів від 03.02.2017 року, в п.25 Розділу ІІ «Прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення» прокурором зазначено як прийняте процесуальне рішення «обвинувальний акт від 30.08.2016 року», проте зазначення прийняття процесуального рішення обвинувального акту від 03.02.2017 року (винесення обвинувального акту) не здійснено.
Крім цього, прокурором в реєстрі матеріалів досудового розслідування не зазначено ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15.11.2016 року про повернення обвинувального акту, ухвали Апеляційного суду Львівської області від 22.12.2017 року, а також прийнятих на досудовому розслідуванні після повернення прокуророві обвинувального акту від 30.08.2016 року процесуальних рішень. Зокрема, постанова прокурора Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_4 про повну відмову в задоволенні клопотання про проведення додаткового допиту підозрюваного від 27 січня 2017 року; постанова прокурора Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_4 про повну відмову в задоволенні клопотання про проведення одночасного допиту підозрюваного та інших свідків від 27 січня 2017 року; постанова прокурора Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_4 про повну відмову в задоволенні клопотання про проведення додаткового допиту підозрюваного від 27 січня 2017 року, що свідчить про невідповідність реєстру вимогам ч.2 ст.109 КПК України.
Відповідно до ст.293 КПК України одночасно з переданням обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику, захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування відповідно до п. 3 ч.4 ст.291 КПК України додається до обвинувального акта.

З системного аналізу норм ст.110 КПК України у взаємозв`язку з положеннями ст.291, 293 КПК України випливає, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення та обов`язок його вручення під розписку підозрюваному свідчить про вчинення обов`язкової процесуальної дії прокурором, яка полягає у висуненні обвинувачення.

Разом з тим, прокурором обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування під розписку не надано, а обвинувальний акт скеровано до суду.

При цьому, всупереч вимогам ст.293 КПК України складено розписку без зазначення числа місяця «січень 2017 року», не дивлячись на те, що обвинувальний акт складено лише 03.02.2017 року. В змісті розписки зазначено про те, що «прокурором з метою вручення обвинувального акту двічі здійснювався виклик до ОСОБА_3 телефонним зв`язком, зокрема 01.02.2017 року та 07.02.2017 року , однак останній на телефонні дзвінки не відповідав, також вживались заходи щодо вручення обвинувального акту у приміщенні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області безпосередньо під час судового розгляду за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7 та ГО «Трускавець-онлайн», на котре останній також не з`явився, а відтак…обвинувальний акт скеровано за місцем проживання ОСОБА_3 цінним листом з описом вкладення».

За таких умов, суд вважає, що прокурором не виконано вимоги закону щодо обов`язкового вручення під розписку обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування, оскільки про необхідність отримання копії обвинувального акту належним чином ОСОБА_3 повідомлений не був, що визнав і прокурор зазначаючи про те, що «двічі телефонував на номер мобільного телефону ОСОБА_3 , однак останній не відповідав».

Таким чином, прокурор не використав жодного з передбачених ст.135 КПК України способів виклику особи для проведення процесуальних дій.
З оглянутого листка непрацездатності, який наданий стороною захисту вбачається, що обвинувачений ОСОБА_3 в період з 02.02.2017 року по 18.02.2017 року перебував на листку непрацездатності, що свідчить про те, що останній не в змозі був отримати обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.
На підставі викладеного, суд вважає, що при таких обставинах обвинувальний акт не може бути призначений до судового розгляду і повинен бути повернений прокурору, зобов`язавши його усунути виявлені недоліки у розумний строк з дня отримання ним обвинувального акту.
Таким чином, суд дійшов висновку, що заявлене клопотання про повернення обвинувального акту підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 314 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -
постановив:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000014 від 21.09.2015року щодо ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.191 ч.2 КК України повернути прокурору Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_4 , зобов`язавши його усунути виявлені недоліки у розумний строк з дня отримання ним обвинувального акту.
Ухвала підлягає оскарженню до апеляційного суду Львівської області впродовж семи діб з дня її оголошення.
Суддя ОСОБА_1