Комінтернівський районний суд Одеської області
Справа № 504/3735/16-к
провадження №1-в/504/194/16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.12.2016смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Доброслав заяву ОСОБА_4 про погашення судимості,
встановив:
У Листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про погашення судимості.
В заяві ОСОБА_4 зазначив, що вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 15.11.2002 року був засуджений за ч. 3 ст. 189 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років, Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 04.02.2003 року вирок змінено із застосуванням ст. 69 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. 26.08.2004 року був умовно-достроково звільнений на підставі постанови Менського районного суду Чернігівської області від 19.08.2004 року.
ОСОБА_4 повністю усвідомив свою провину, з квітня 2015 року перебуває у зоні АТО, та просить погасити його судимість за вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 15.11.2002 року за ч. 3 ст. 189 КК України, і вважати його не засудженим.
В судовому засіданні ОСОБА_4 підтримав клопотання, просить його задовольнити з підстав, які в ньому наведені.
Прокурор Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання, посилаючись на те, що розгляд такого клопотання не передбачений нормами КК та КПК України і не підсудний Комінтернівському районному суду Одеської області.
Вислухавши думку учасників процесу, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 15.11.2002 року ОСОБА_4 був засуджений за ч. 3 ст. 189 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 04.02.2003 року вирок від 15.11.2012 року змінено із застосуванням ст. 69 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
26.08.2004 року ОСОБА_4 був умовно-достроково звільнений на підставі постанови Менського районного суду Чернігівської області від 19.08.2004 року.
Частиною 2 ст.43 КПК України встановлено, що засудженим у кримінальному провадженні є обвинувачений, обвинувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.
Особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості (ч.1 ст.88 КК України).
Судимість має правове значення у разі вчинення нового злочину, а також у інших випадках, встановлених законами України (ч.2 ст.88 КК України).
Особи, засуджені за вироком суду без призначення покарання або із звільненням від покарання чи такі, що відбули покарання за діяння, злочинність і караність якого усунута законом, визнаються такими, що не мають судимості (ч.3 ст.88 КК України).
Відповідно до п.6 ч.1 ст.89 КК України, такими, що не мають судимості, визнаються: особи, засуджені до обмеження волі, а також засуджені за злочин невеликої тяжкості до позбавлення волі, якщо вони протягом двох років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину.
Частиною 1 статті 90 КК України встановлено, що строки погашення судимості обчислюються з дня відбуття основного і додаткового покарання.
Якщо особа після відбуття покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці довела своє виправлення, то суд може зняти з неї судимість до закінчення строків, зазначених у статті 89 цього Кодексу (ч.1 ст.91 КК України).
Порядок зняття судимості встановлюється Кримінальним процесуальним кодексом України (ч.4 ст.91 КК України).
Розділом VІІІ КПК України передбачено виконання судових рішень.
Статтею 537 КПК України встановлено перелік питань, які вирішуються судом під час виконання вироків.
До переліку питань, встановлених ст.537 КПК України, не входить вирішення питання про застосування до засудженого ст.89 КК України і погашення судимості після виконання вироку.
Пунктом 14 ст.537 КПК України встановлено, що під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
Клопотання про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до суду, який ухвалив вирок, у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 1, 10, 12, 14 частини першої статті 537, статті 538 цього Кодексу (п.4 ч.2 ст.539 КПК України).
Як встановлено судом, вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 15.11.2012 року, яким ОСОБА_4 був засуджений за ч. 3 ст. 189 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років, ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 04.02.2003 року який змінено із застосуванням ст. 69 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, 26.08.2004 року постановою Менського районного суду Чернігівської області від 19.08.2004 року виконано.
Тобто ОСОБА_4 відбув покарання за вироком суду.
Відтак, ст.537 КПК України не може бути застосована до ОСОБА_4 , вирок щодо якого виконано і який відбув покарання за вироком суду.
Разом з тим, ст.538 КПК України встановлено питання, які вирішуються судом після виконання вироку.
Так, відповідно до ст.538 КПК України, після відбуття покарання у виді позбавлення волі або обмеження волі суд, який ухвалив вирок, має право розглянути питання про зняття судимості з цієї особи за її клопотанням.
Виходячи із системного аналізу норм Розділу ХІІІ КК України «Судимість» та розділу VІІІ КПК України «Виконання судових рішень» вбачається, що погашення судимості особи відбувається автоматично при настанні обставин, встановлених ст.89 КК України та строків, встановлених ст.90 КК України, тоді як питання зняття судимості відноситься до компетенції суду, який ухвалив вирок.
За таких обставин судиміть ОСОБА_4 за вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 15.11.2012 року, яким він був засуджений за ч. 3 ст. 189 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років, ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 04.02.2003 року який змінено із застосуванням ст. 69 КК України, та призначеним покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, 26.08.2004 року постановою Менського районного суду Чернігівської області від 19.08.2004 року виконано, вважатиметься погашеною при умові відбуття останнім покарання за вироком і не вчинення протягом двох років після цього нового злочину.
Оскільки до компетенції Комінтернівського районного суду Одеської області в силу вимог ст.ст.537-538 та п.4 ч.2 ст.539 КПК України не віднесено розгляд клопотання, з яким звернувся ОСОБА_4 , то клопотання задоволенню не підлягає.
Зазначений висновок суду ґрунтується також на вимогах ст.ст.2, 8 КПК України.
Відповідно до вимог ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 8 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до п.6 ч.2 ст.412 КПК України, порушення правил підсудності є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та безумовною підставою для скасування судового рішення.
Крім того, порушення правил підсудності є, на думку суду, порушенням права засудженого на справедливий суд, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України.
Так, згідно із ст.6 Конвенції, кожен при (…) встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом…
Таким чином, «суд, встановлений законом» є структурним елементом права на справедливий суд, передбаченого ст.6 Конвенції, оскільки перебуває у тісному взаємозв`язку із такими процесуальними інститутами, як: компетенція судів щодо розгляду справ, підсудність, склад суду.
Європейський суд з прав людини у справі «Занд проти Австрії» від 12.10.1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру суддів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, який не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.
Керуючись п.14 ст.537, ст.538, п.4 ч.2 ст.539, п.2 ч.2 ст.395, ст.372 КПК України, суд
ухвалив:
В задоволенні ЗАЯВИ ОСОБА_4 про погашення судимості відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Одеської області через Комінтернівський районний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.
Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя: ОСОБА_1