Справа № 199/2764/17
В И Р О К
іменем України
07 серпня 2017 року м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

Головуючий суддя ОСОБА_1

При секретарі ОСОБА_2

За участі прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000711, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Пролетарського, Магдалинівського району, Дніпропетровської області, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, такого, що має на утриманні одну неповнолітню дитину, раніше судимого:

-06 грудня 1995 року Новомосковським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 141 КК України (1960 року) до 2 років виправних робіт з утриманням 20% від заробітку в дохід держави;

-12 листопада 1998 року Новомосковський районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 140, ст. 43 КК України (1960 року) до 2 років 6 місяців позбавлення волі;

-03 грудня 2001 року Новомосковський районним судом Дніпропетровської області за ч.ч. 2, 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 10 днів позбавлення волі. Звільненого 25 листопада 2003 року умовно-достроково на 7 місяців 19 днів;

-15 травня 2006 року Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

-07 травня 2008 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 6 років позбавлення волі. 08 вересня 2011 року постановою Солонянського районного суду Дніпропетровської області не відбутий строк 1 рік 11 місяців 3 дні позбавлення волі замінено на обмеження волі, звільненого 19 жовтня 2012 року на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково на 9 місяців 12 днів;

-16 січня 2014 року Амур-Нижньодніпровським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 2 ст. 263 КК України до 120 годин громадських робіт;

-21 лютого 2014 року Амур-Нижньодніпровським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі із іспитовим строком на 2 роки;

-29 серпня 2014 року Самарським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі;

-02 вересня 2014 року Амур-Нижньодніпровським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;

-14 жовтня 2014 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі;

-17 березня 2015 року Красногвардійським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі;

-24 грудня 2015 року Ленінським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України до 3 років 4 місяців позбавлення волі. Звільненого 03 червня 2016 року по відбуттю строку покарання;

зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_7 , який є особою, раніше неодноразово судимою за вчинення злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК України, повторно вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.
29 березня 2017 року о 15 год. 25 хв. ОСОБА_7 , рухаючись по вул. Шолохова м. Дніпро, побачив раніше незнайому ОСОБА_4 , котра розмовляла по мобільному телефону. В цей момент у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, реалізуючи який він почав переслідувати потерпілу ОСОБА_4 .
Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, в цей же день приблизно о 15 год. 30 хв. біля будівлі школи № 134 по вул. Шолохова, б. 17, м. Дніпро, побачивши, що потерпіла ОСОБА_4 поклала свій мобільний телефон «Samsung Galaxу Note 1», ІМЕІ: НОМЕР_1 , у ліву кишеню куртки, наблизився до неї ззаду та просунув руку до лівої кишені куртки потерпілої ОСОБА_4 , звідки витягнув вказаний мобільний телефон.
В цей момент дії ОСОБА_7 були помічені потерпілою ОСОБА_4 , яка зробила йому зауваження та попрохала повернути належний їй мобільний телефон. ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що його протиправні дії стали явними для потерпілої, реалізовуючи такий, що раптово виник, злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, утримуючи при собі викрадене майно, а саме мобільний телефон «Samsung Galaxу Note 1», ІМЕІ: НОМЕР_1 , дійсною ринковою вартістю 2000 грн., почав рухатись в бік будинку № 19 по вул. Шолохова м. Дніпро, тим самим з місця злочину зник, чим спричинив потерпілій ОСОБА_4 матеріальні збитки на суму 2000 грн.
ОСОБА_7 в судовому засіданні свою вину у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення за обставин, викладених вище, визнав частково, та показав, що дійсно 29 березня 2017 року близько 15:25 год. він йшов пішки по вул. Шолохова м. Дніпра додому і недалеко від школи на відстані близько 10 метрів від себе побачив потерпілу, яка котила перед собою дитячу люльку і розмовляла телефоном. Після розмови потерпіла поклала телефон до зовнішньої кишені своєї куртки, а коли переходила через бордюр, цей телефон у неї випав. Він підібрав цей телефоні вирішив залишити його собі. Через короткий проміжок часу потерпіла виявила втрату телефону і почала запитувати у нього, чи не брав він її телефон. Він злякався і сказав, що ніякого телефону не бачив і не брав. Тоді потерпіла почала кликати інших людей на допомогу, а він злякався і втік. Втім його зупинили перехожі і телефон у нього вилучили. Вважає, що грабіж він не вчиняв, а лише підібрав втрачений телефон.
Попри часткове визнання своєї вини в зазначеному кримінальному правопорушенні, винуватість ОСОБА_7 повністю доведена сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Так, потерпіла ОСОБА_4 показала суду, що 29 березня 2017 року о 15 год. 25 хв. вона гуляла із своєю дитиною біля школи № 134, розташованої по вул. Шолохова, 17, м. Дніпро. В цей час вона розмовляла по своєму мобільному телефону «Samsung Galaxу Note 1» із своєю мамою. Коли закінчила розмову, поклала телефон у зовнішню кишеню куртки, одягнутою на ній. Через декілька хвилин відчула, що мобільний телефон із її кишені витягнули, на що вона одразу озирнулася і побачила невідомого їй раніше чоловіка обвинуваченого ОСОБА_7 , який йшов за нею та знаходився в безпосередній близькості. Інших осіб поруч на той час не було. Обвинувачений одразу вийняв свій телефон і зробив вигляд, що з кимось розмовляє, хоча імітував розмову невдало. Коли вона зробила обвинуваченому зауваження і попросила віддати належний їй мобільний телефон, той сказав, що нічого у нього не має. Вона утримувала обвинуваченого і почала кликати на допомогу. До неї підійшли перехожі, при яких обвинувачений також продовжував заперечувати, що у нього є її мобільний телефон. Тоді вона попросила щоб перехожі подзвонили на її номер. Почувши це, обвинувачений вирвався у неї з рук і побіг, а вона почала кричати. Через короткий проміжок часу інші перехожі затримали обвинуваченого і з рукава куртки витягли у обвинуваченого її мобільний телефон. Викрадене майно їй повернули. Категорично наполягає на тому, що мобільний телефон у неї не випав, а його витяг обвинувачений, оскільки куртка щільно облягала її тіло, для того, щоб вийняти телефон з кишені, треба було прикласти зусилля і вона таке зусилля відчула. В цей час крім обвинуваченого поряд з нею нікого не було.
Покази потерпілої узгоджуються з протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 29 березня 2017 року (а.с. 36), за яким ОСОБА_8 просить органи поліції вжити заходи до невідомої їй особи, яка 29 березня 2017 року близько 15:30 год. таємно вчинила крадіжку її мобільного телефону «Samsung», ІМЕІ: НОМЕР_1 .
Протоколом огляду місця події від 29 березня 2017 року (а.с. 38) за участі ОСОБА_4 встановлено, що місцем скоєння злочину є ділянка місцевості напроти школи № 134 по вул. Шолохова, б. 17, у м. Дніпро.

За протоколом огляду від 19 березня 2017 року (а.с. 40-41), слідчим поліції в присутності двох понятих оглянуто наданий потерпілою ОСОБА_4 мобільний телефон «Samsung Galaxу Note 1», ІМЕІ: НОМЕР_1 , який, зі слів потерпілої 29 березня 2017 року у неї вкрав незнайомий їй чоловік, і який їй повернули перехожі після затримання останнього.
Оглянутий мобільний телефон постановою слідчого від 14 квітня 2017 року (а.с. 49) визнаний речовим доказом та повернутий на зберігання потерпілій ОСОБА_4 (а.с. 50, 65).

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками (а.с. 42-43), 30 березня 2017 року ОСОБА_4 з чотирьох пред`явлених для впізнання фотознімків за загальними ознаками (рисами) обличчя, кольором волосся, зачіскою, прямим носом, впізнала ОСОБА_7 як такого, що незаконно заволодів її телефоном 29 березня 2017 року.

Вартість майна, яке було предметом злочинних посягань, доведена висновком судово-товарознавчої експертизи № 1125 від 14 квітня 2017 року (а.с. 52-56), за яким ринкова вартість мобільного телефону марки «Samsung Galaxу Note» моделі «GT-N7000», ІМЕІ: НОМЕР_1 , станом на 29 березня 2017 року, з урахуванням зносу, складає 2000 грн.
Оцінюючи досліджені докази, суд виходить з того, що учасниками розгляду не оспорюється той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 приблизно о 15 год. 30 хв. 29 березня 2017 року біля будівлі школи № 134 по вул. Шолохова, б. 17, м. Дніпро, заволодів мобільним телефоном «Samsung Galaxу Note 1», ІМЕІ: НОМЕР_1 , який належав потерпілій ОСОБА_4 .
Обґрунтування захисту зводиться до того, що обвинувачений вказаний мобільний телефон не витягнув з кишені потерпілої, а підібрав, коли той випав у неї з кишені на землю.
Такі доводи обвинуваченого спростовуються показами ОСОБА_4 , яка в категоричні формі стверджує, що відчула, як у неї мобільний телефон саме витягли із кишені і в цей момент поруч з нею був лише обвинувачений, а також поведінкою ОСОБА_7 , який розраховуючи на реалізації свого злочинного наміру, категорично на місці злочину заперечував наявність у нього мобільного телефону потерпілої, що було визнано обвинуваченим в судовому засіданні.
При цьому, потерпіла надавала покази суду вільно і послідовно, її покази узгоджуються з рештою наявних в справі доказів, підстави для обмови обвинуваченого потерпілою суду ОСОБА_7 не повідомлені і судом не встановлені.
Сторона захисту, в той же час, оцінює і тлумачить досліджені судом докази на свій лад, вибірково, спотворюючи їх зміст та відособлено від інших доказів, ігноруючи всю їх сукупність та системність.
Невизнання обвинуваченим своєї вини суд розцінює як усталену модель захисту від пред`явленого обвинувачення, форму реалізації права на захист і бажання уникнути кримінальної відповідальності і покарання за вчинений злочин.
З огляду на викладене, суд відхиляє відповідні покази обвинуваченого та доводи сторони захисту, і надає перевагу показам потерпілої.
Обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до діянь ОСОБА_7 , суд враховує роз`яснення, викладені у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», за якими дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж, а в разі застосування насильства чи висловлювання погрози його застосування - залежно від характеру насильства чи погрози - як грабіж чи розбій.

Оцінивши досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення, яке було підтримане прокурором, повністю доведена, і кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Визначаючи покарання ОСОБА_7 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, є умисним закінченим злочином, обставини вчинення кримінального правопорушення, характер та ступінь тяжкості наслідків правопорушення, вартість майна, що було предметом злочинних посягань, та його значимість для потерпілої, той факт, що викрадене майно повернуто потерпілій, відомості про особу обвинуваченого.

Останній має постійне місце проживання, де характеризується задовільно (а.с. 78), не має постійного джерела доходу, одружений (а.с. 77) та утримує неповнолітню дитину (а.с. 76), на обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває (а.с. 74, 75). Крім цього, обвинувачений раніше неодноразово судимий (а.с. 70-73, 81-89), у вчиненому не розкаявся та неправдивими свідченнями намагався уникнути відповідальності за вчинені діяння, що в свій сукупності доводить стійку асоціальну спрямованість особи ОСОБА_7 .

До обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , суд відносить рецидив злочинів.

Зазначене у обвинувальному акті у якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченому, щире каяття, судом таким не визнається, оскільки позиція ОСОБА_7 в судовому засіданні доводить, що він у вчиненому не розкаявся.

Представником персоналу органу пробації суду надана досудова доповідь, за якою беручи до уваги інформації, що характеризує обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також дуже високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі може становити дуже високу небезпеку для суспільства (у т.ч. окремих осіб).

При цьому суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
На підставі викладеного, з урахуванням відсутності обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки більш м`які види покарання не зможуть забезпечити досягнення його мети, виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції останнього від суспільства і саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. За цих же обставин, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому покарання більш м`якого, ніж передбачено законом або звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.
Запобіжний захід обвинуваченому у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили слід залишити без змін, оскільки тяжкість та підвищена суспільна небезпека інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення та встановлені судом негативні відомості про особу обвинуваченого дають підстави вважати можливими ухилення від суду.

На підставі ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експерта (т. 1 а.с. 51).

Згідно вимог ст. 100 КПК України речовий доказ мобільний телефон, слід залишитипотерпілій.

Керуючись ст. 374 КПК України,

П Р И С У Д И В:
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

До набрання вироком законної сили продовжити дію раніше обраного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у Дніпропетровській установі виконання покарань (№ 4) Південно-Східного МРУ ВКПП МЮ України.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обраховувати з 31 березня 2017 року, при цьому, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26 листопада 2015 року), строк попереднього ув`язнення з 31 березня 2017 року по 20 червня 2017 року включно зарахувати в строк покарання ОСОБА_7 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 170 (сто сімдесят) гривень.

Речовий доказ мобільний телефон «Samsung Galaxу Note 1», переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_4 , залишити останній.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, а обвинуваченим, який утримується під вартою з дня вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду за їх зверненням.
Головуючий:

07.08.2017