УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №289/1509/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.186 КК Доповідач ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 грудня 2016 року. Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі судове провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Житомирської області ОСОБА_8 на вирок Радомишльського районного суду Житомирської області від 20 жовтня 2016 року, яким:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Радомишль, Житомирської області, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 29.02.2016, Переяслав-Хмельницьким міським судом Київської області за ч.4 ст.407 КК України до штрафу;
засуджено за ч.1 ст.186 КК України до покарання 1 (один) рік позбавлення волі.
Відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України, обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробовуванням на 1 (один) рік, якщо він впродовж зазначеного строку не скоїть нового злочину і виконає обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.
На підставі ст.ст. 71, 72 КК України, до призначеного покарання, обвинуваченому ОСОБА_7 , за сукупністю вироків приєднано невідбуте покарання за вироком Переяслав - Хмельницького міського суду Київської області від 29.02.2016 за ч.4 ст.407 КК України у виді штрафу в розмірі 9350 грн. та вирок за несплаченим штрафом постановлено виконувати самостійно.

Згідно вироку, 17.06.2016, біля 07-00 години, ОСОБА_7 , знаходячись в кімнаті житлового будинку знайомого ОСОБА_9 , що розташований по АДРЕСА_2 , під час розмови з останнім помітив на тумбі мобільний телефон «Nokia» та гроші в сумі 234,00 грн. і у нього виник злочинний умисел, направлений на заволодіння вищевказаним майном.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння чужого майна, ОСОБА_7 , з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер вчинюваних дій, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, скориставшись тим, що ОСОБА_9 перебував у безпорадному стані та лежав на ліжку, не маючи змоги йому протидіяти, взяв з тумби вказаний телефон, вартістю 200, 00 грн., в якому знаходилась сім карта абоненту «Київстар», вартістю 25,00 грн. на рахунку якої знаходились гроші в сумі 37,00 грн. та гроші в сумі 264 грн. і вийшов з будинку, а в подальшому розпорядився грошима та мобільним телефоном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 526,00 грн.
Не погоджуючись з вирком суду першої інстанції прокурор ОСОБА_8 просить даний вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 1 року позбавлення волі.
Вважає, що призначене обвинуваченому покарання є надто м`яким.
Вказує, що при призначенні ОСОБА_7 покарання суд не дотримався вимог ст.65 КК України, а саме не врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого.
Посилається при тому на те, що ОСОБА_7 будучи раніше судимим за вчинення умисного злочину через незначний проміжок часу вчинив новий умисний злочин. Крім того, призначений попереднім вироком штраф не сплатив, не працевлаштувався, належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став.
Заслухавши доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала подану апеляційну скаргу, міркування обвинуваченого, про відсутність підстав для її задоволення, перевіривши вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст. 404 КПК України, Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Суд першої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.186 КК України. Висновки суду щодо доведеності його вини відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтується на зібраних у справі доказах та апелянтом не оспорюються.
Що стосується апеляційних доводів прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступені тяжкості вчиненого і особі засудженого, то вони є обґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Як вбачається з оскаржуваного вироку ці вимоги закону суд не дотримав.
Так, мотивуючи призначення ОСОБА_7 покарання з застосуванням ст.ст.75,76 КК України, суд першої інстанції послався на те, що воно відповідатиме меті покарання, гуманності та виваженості.
Крім того, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_7 не працює, раніше судимий, призначений по вироку штраф не сплатив, на обліках в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, на утриманні нікого не має, вчинив злочин середньої тяжкості проти власності. Судом враховано, що завдану потерпілій стороні матеріальну шкоду обвинувачений відшкодував. Обставинами, що пом`якшують покарання визнано - визнання вини та щире каяття, а обставинами, що обтяжують покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину відносно особи, яка перебувала в безпорадному стані.
Однак, такі мотиви прийнятого рішення щодо застосування ст.ст. 75,76 КК України та звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням не можна визнати достатньо обґрунтованими і правильними, оскільки, відповідно до матеріалів провадження ОСОБА_7 будучи раніше судимим за скоєння умисного злочину, через незначний проміжок часу після винесення попереднього вироку вчинив новий умисний злочин, при цьому не працевлаштувався та призначений за вироком Переяслав-Хмельницького районного суду штраф не сплатив.
Вищевказане свідчить про те, що призначене обвинуваченому покарання за попереднім вироком не досягло своєї мети щодо його виправлення, а також про те, що ОСОБА_7 належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став.
Щодо апеляційних вимог прокурора про визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, то вони не є обгрутованими та не підлягають задоволенню, оскільки суд першої інстанції своїм вироком визнав ОСОБА_7 винним за даною нормою закону.
На підставі наведеного, Апеляційний суд вважає, що вирок суду в частині призначення ОСОБА_7 покарання з застосуванням ст.ст. 75,76 КК України необхідно скасувати та постановити в цій частині новий вирок.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 420 КПК України, Апеляційний суд,-
Апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області ОСОБА_8 - задовольнити частково.
Вирок Радомишльського районного суду Житомирської області від 20 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_7 в частині призначення покарання - скасувати.
Постановити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
Вирок Переяслав-Хмельницького міського суду Київської області від 29.02.2016 щодо ОСОБА_7 , яким останньому призначено покарання за ч.4 ст.407 КК України у виді штрафу в розмірі 9350 гривень виконувати самостійно.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.
На вирок суду може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його ухвалення.
Судді: