Справа № 440/1202/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/499/17 Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2017 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №440/1202/15-к про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.2 ст.191 КК України, з участю:
прокурора ОСОБА_7
обвинуваченої ОСОБА_6
захисника ОСОБА_8
представника потерпілого ОСОБА_9
за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 , на вирок Бродівського районного суду Львівської області від 02 березня 2017 року,
встановила:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с.Троянівка Маневицького району Волинської області, жительку АДРЕСА_1 , раніше не судиму,
визнано винною у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України та призначено їй покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі із позбавленням права обіймати посади пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях всіх форм власності строком на 1 (один) рік.
В силу ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання, якщо вона протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов Державного підприємства «Буське лісове господарство» задоволено часткового, стягнуто з ОСОБА_6 в користь підприємства 15 409 (п`ятнадцять тисяч чотириста дев`ять) гривень шкоди, заподіяної злочином.
В іншій частині цивільний позов залишено без розгляду.
Згідно вироку суду, ОСОБА_6 , будучи службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем вчинила розтрату чужого майна, чим вчинила злочин, передбачений ч. 2 ст. 191 КК України.
Злочин вчинено за наступних обставин. ОСОБА_6 , працюючи на посаді головного лісничого ДП «Буське лісове господарство», та в період часу з 31.07.2014 року по 23.09.2014 року, виконуючи обов`язки директора ДП «Буське лісове господарство», 24.08.2014 року у святковий день - День Незалежності України, який був неробочим, без будь-якого дозволу, наказу чи відрядження, тобто не для виконання функцій підприємства, здійснювала експлуатацію службового автомобіля марки «Skoda Superb Classik 1» д.н. НОМЕР_1 , у власних потребах, під час якого в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль зазнав технічних пошкоджень. Пошкоджений автомобіль евакуатором ФОП ОСОБА_10 24.08.2014 року було доставлено на станцію технічного обслуговування ПП «Арт Авто», що у м. Львові по вул. Городоцькій, 147, де вказаний автомобіль перебував у період з 24.08.2014 року по 11.02.2015 року, і саме там здійснювався його технічний ремонт.
На даний вирок захисник обвинуваченої ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу та зміни до такої, в якій просить скасувати вирок, закрити кримінальне провадження та відмовити у цивільному позові.
Вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим та невмотивованим. Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, які подекуди, навпаки виправдовують її.
Крім цього, суд першої інстанції не взяв до уваги докази які істотно могли вплинути на його висновки. Зокрема, не взято до уваги показання обвинуваченої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 щодо використання службового автомобіля ДП «Буський лісгосп» у вихідний день, що не суперечило функціональним обов`язкам директора та головного лісничого ДП «Буський лісгосп», свідка ОСОБА_11 про те, що розрахунок за ремонт автомобіля проводив мужчина.
Висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності. Під час судового розгляду не встановлено механізм дорожньо-транспортної події в результаті якої заподіяно шкоду транспортним засобом службового автомобіля ДП «Буський лісгосп» марки «SKODA SYPERB CLASSIC 1» та автомобіля Тойота Хайлендер д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_15 . Також правильність висновків суду щодо винуватості ОСОБА_6 ставить під сумнів і той факт, що свідки ОСОБА_15 і ОСОБА_11 пояснили, що з ними контактував мужчина, з їхніх показань це або водій автомобіля, який вчинив ДТП, або директор підприємства, якому цей автомобіль належить.
В діях ОСОБА_6 відсутні ознаки об`єктивної сторони, оскільки майно їй не передавалося, витрати йшли не на задоволення її власних потреб чи інших осіб. Її дії були в інтересах служби та в межах закону, та не направлені на якісь незаконні цілі.
Також в діях ОСОБА_6 відсутня суб`єктивна сторона вказаного злочину. Відсутній умисел, оскільки взагалі був відсутній суспільно небезпечний характер діяння, не передбачала його суспільно небезпечні наслідки і не бажала їх настання, а також відсутній і корисливий мотив.
Тому сторона захисту вважає, що в даному випадку мало місце використання транспортного засобу джерела підвищеної небезпеки та заподіяння ним шкоди, що згідно ст.1187 ЦК України відшкодовується в порядку цивільного судочинства.
Відповідно кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.191 КК України слід вважати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.408 КПК України тягне за собою зміну вироку суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 та виступ захисника ОСОБА_8 на підтримання апеляційної скарги, пояснення представника потерпілого ОСОБА_9 та виступ прокурора ОСОБА_7 про безпідставність апеляційної скарги та залишення вироку суду без зміни, обговоривши наведені доводи та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.
Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про відсутність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.191 КК України та можливість вирішення питання відшкодування заподіяної шкоди в порядку цивільного судочинства, є безпідставними.
Як безспірно встановлено судом, ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що автомобіль «Skoda Superb Classik 1» знаходиться на станції технічного обслуговування ПП «Арт Авто», що у м. Львові по вул. Городоцькій, 147, і такий автомобіль не вибував у м. Чернівці для ремонту, діючи умисно, представила у бухгалтерію ДП «Буське лісове господарство» рахунок від 29.08.2014 року на суму 15 409 грн. на оплату послуг ПП «Панівський Р.П.» по ремонту та заміні запчастин до автомобіля марки «Skoda Superb Classik 1» та договір укладений між ДП «Буське лісове господарство» в особі в.о. директора ОСОБА_6 (замовник) та ПП «Панівський Р.П.» (виконавець) від 01.09.2014 року №85 про надання послуг з проведення ремонту автомобіля, відповідно до яких бухгалтерією здійснено оплату згідно платіжних доручень від 04.09.2014 року на суму 5000 грн. та від 09.09.2014 року на суму 10 409 грн. Тобто вчинила саме кримінальне правопорушення, а не вступила у цивільно-правові відносини.
В суді обвинувачена ОСОБА_6 показала, що автомобіль «Skoda Superb Classik 1», належний ДП «Буське лісове господарство» використовувала у зв`язку з виконанням службових обов`язків. Його ремонт проводився як за кошти господарства так і за її власні кошти. Замовленням запасних частин до автомобіля, можливо і у ОСОБА_11 , займався водій ОСОБА_12 . Перерахунок коштів ОСОБА_11 здійснювався бухгалтерією, на підставі представлених їй платіжних документів.
Заперечення вини обвинуваченою в судовому засіданні суду першої інстанції, у сукупності з іншими зібраними доказами, суд належно оцінив ґрунтуючись на повному та всебічному розгляді всіх обставин провадження і правильно визнав її пояснення такими, що не відповідають дійсності та взяв за основу вироку показання представника потерпілого, свідків, які підтверджуються іншими доказами.
Так, свідок ОСОБА_11 ствердив, що на належній йому станції технічного обслуговування у м.Чернівці, проводився ремонт автомобіля Тойота Хайлендер, власником якої був ОСОБА_15 . Оплата за такий була здійснена у безготівковій формі, шляхом оплати рахунку на ремонт іншого автомобіля, який на СТО не ремонтувався.
Поряд з цим свідок ОСОБА_15 показав, що у 2014 році, можливо на День незалежності України, на кільцевій дорозі м.Львова, його автомобіль Тойота Хайлендер попав в ДТП. Винуватець ДТП погодився оплатити ремонт автомобіля в розмірі 13-14 тисяч гривень, що і фактично було зроблено. Кошти у безготівковій формі, перераховувалися ОСОБА_11 , який проводив ремонт автомобіля.
Як вбачається з рахунку фактури від 29.08.2014 року №ЦФ-0000222 на суму 15 409 грн., постачальником запчастин і послуг з ремонту автомобіля «Skoda Superb Classik 1» д.н. НОМЕР_1 був ПП « ОСОБА_11 » (а.с.207). Платіжними дорученнями від 04.09.2014 року №1222 та від 09.09.2014 року №862, кошти в сумі відповідно 5000 грн. та 10 409 грн. перераховані з рахунку ДП «Буське лісове господарство» на рахунок ПП «Панівський Р.П.» (а.с.208-209).
Покликання в апеляційній скарзі, у виступі захисника ОСОБА_8 на те, що свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_15 не вказували на ОСОБА_6 , як особу що вчинила ДТП та в подальшому проводила розрахунок за ремонт автомобіля Тойота Хайлендер до уваги не приймаються.
ОСОБА_6 не обвинувачується у вчиненні ДТП, а кошти на рахунок ПП « ОСОБА_11 » за ремонт та покупку запчастин до автомобіля «Skoda Superb Classik 1» перераховані за її розпорядженням, як виконуючої обов`язки директора ДП «Буське лісове господарство». При цьому ремонт автомобіля «Skoda Superb Classik 1» належний ДП «Буське лісове господарство» проводився виключно у м.Львові в ПП «Арт Авто». Тобто вона, як службова особа, зловживаючи своїм службовим становищем, розтратила кошти ДП «Буське лісове господарство», перерахувавши такі на рахунок ПП «Панівський Р.П.» на ремонт автомобіля Тойота Хайлендер, належний ОСОБА_15 , чим вчинила злочин, передбачений ч. 2 ст. 191 КК України.
Винність ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй діяння підтверджується і іншими дослідженими судом першої інстанції доказами.
Таким чином доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про відсутність у діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, оскільки відсутні ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони, необхідність закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, є безпідставними і не приймаються до уваги.
Також необґрунтованими є і доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження. Вирок суду обґрунтовано лише доказами, дослідженими під час судового розгляду, жодних суперечностей в таких не має. При цьому висновок суду про винуватість ОСОБА_6 зроблено після їх оцінки та належної перевірки фактичних обставин кримінального провадження.
Суд дослідив всі докази, як зі сторони обвинувачення, так і сторони захисту. Доповнень до судового розгляду не було. Покликання на те, що суд не взяв до уваги докази, які істотно могли вплинути на його висновки, є безпідставними.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнули б за собою скасування чи зміну вироку, про що порушуються питання в апеляційній скарзі не встановлено.
На підставі аналізу всіх представлених у справі доказів, яким дана належна оцінка відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 та вірно кваліфікував її діяння за ч.2 ст.191 КК України.
При обговоренні питання щодо призначення ОСОБА_6 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Згідно з вимогами ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Покарання за ч.2 ст.191 КК України один рік позбавлення волі із позбавленням права обіймати посади пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях всіх форм власності строком на один рік, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
При цьому суд першої інстанції, з врахуванням тяжкості кримінального правопорушення, особи ОСОБА_6 , прийшов до вірного висновку про можливість її виправлення без відбування покарання та правильно звільнив від відбування покарання з випробуванням, застосувавши положення ст.75 КК України.
З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що постановлений по справі вирок є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 до задоволення не підлягає.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
постановила:
Вирок Бродівського районного суду Львівської області від 02 березня 2017 року відносно ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в її інтересах без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4