Апеляційний суд міста Києва

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0010402 щодо

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України,
зареєстрованого та проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
представника потерпілої ОСОБА_9 ,
представник цивільного відповідача ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 15 квітня 2016 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначене покарання у виді двох років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлений іспитовий строк один рік та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: повідомляти органи кримінального-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінального-виконавчої інспекції, не виїжджати на постійне місце проживання за межі України без дозволу органів кримінального-виконавчої інспекції.
Стягнуто з ПАТ «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_8 15648 грн. 23 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 741 грн. 16 коп. на відшкодування моральної шкоди, а всього 16389 грн. 39 коп. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 71884 грн. 59 коп. на відшкодування моральної шкоди та 10110 грн. 00 коп. на відшкодування процесуальних витрат, а всього 81994 грн. 59 коп.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 13 липня 2015 року приблизно в 14 год. 28 хв., керуючи транспортним засобом «ВАЗ», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , в порушення п.п. 10.1, 10.9 ПДР України, рухаючись заднім ходом по вул. Марини Раскової в напрямку будинку № 3-б в м. Києві в бік регульованого пішохідного переходу, не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не впевнився, що позаду його автомобіля нікого немає, не звернувся за допомогою до інших осіб та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , в результаті чого остання отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі заступник прокурора міста Києва ОСОБА_11 просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді двох років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з іспитовим строком один рік та покласти обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
В доводах апеляційної скарги прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин кримінального правопорушення та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, виду та розміру призначеного покарання, рішення про звільнення від відбування основного покарання з випробуванням, вважає, що судом неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність, оскільки суд, застосувавши ст. 75 КК України, звільнив ОСОБА_5 від відбування як основного, так і додаткового покарання.

З тих же підстав, викладених в апеляційній скарзі заступника прокурора міста Києва ОСОБА_11 , заступник прокурора міста Києва ОСОБА_12 просить скасувати вироку суду в частині призначеного покарання та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді двох років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання у виді обмеження волі з іспитовим строком один рік та покласти обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить скасувати вирок суду в частині призначення додаткового покарання та змінити вирок в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_8 моральної шкоди, яка, на його думку, не повинна перевищувати 25000 грн.
За доводами апеляційної скарги, суд не взяв до уваги його показання та показання потерпілої і дійшов хибного висновку про порушення лише ним правил дорожнього руху України (далі ПДР). На думку апелянта, потерпіла ОСОБА_8 , порушивши ПДР України, легковажно поставилась до своєї безпеки.
Крім того, обвинувачений звертає увагу на те, що судом зроблений невірний висновок про те, що його дії мають умисний характер.
Апелянт зазначає, що суд, незважаючи на те, що державний обвинувач не просив позбавляти його права керувати транспортними засобами, призначив йому додаткове покарання, позбавивши таким чином його можливості виконувати життєво необхідні функції щодо утримання та догляду сім`ї, а також здійснення професійної діяльності.
На його думку, судом першої інстанції в порушення вимог Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» не було досліджено його матеріального становища та можливості сплатити такої великої суми, не враховано ступінь вини потерпілої, а також те, що на його утриманні перебувають дружина, малолітня дитина 2016 року народження та двоє осіб похилого віку. Апелянт зазначає, що сума моральної шкоди є суттєво завищеною, а тому, на його думку, вона підлягає зменшенню.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 просить змінити вирок суду в частині вирішення цивільного позову: стягнути з ПАТ «Київський страховий дім» на її користь витрати, пов`язані з придбанням лікарських препаратів та лікуванням в розмірі 29524,13 грн., моральну шкоду в розмірі 1476 грн. 20 коп., з ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 72625 грн. 75 коп. та процесуальні витрати, пов`язані з наданням їй правової допомоги в сумі 1000 грн.
Апелянт зазначає, що суд залишив поза увагою її доводи про грубе порушення обвинуваченим ПДР України, який здійснив наїзд автомобілем на пішохідному переході.
Потерпіла звертає увагу на те, що ОСОБА_5 визнав свою вину у вчиненні злочину не із щирого каяття, а із наявності об`єктивних доказів його вини. Вона зазначає, що обвинувачений попросив у неї вибачення в останньому судовому засіданні, що, на її думку, свідчить про не щирість каяття ОСОБА_5 .
Потерпіла ОСОБА_8 зазначає, що за відсутності доказів суд вказав, що обвинувачений характеризується з позитивної сторони. Крім того, з матеріалів кримінального провадження не вбачається, що ОСОБА_5 , одружений та має на утриманні дитину 2016 року народження, батьком якої він є.
В своїх доводах потерпіла вказує, що до часу ухвалення вироку обвинувачений нічим не довів свою готовність відшкодувати хоча б якусь частину понесених нею матеріальних і моральних збитків.
ОСОБА_8 не погоджується з рішенням суду в частині відшкодування їй моральної та матеріальної шкоди, оскільки вважає, що ця сума є заниженою. Вона звертає увагу на те, що суд необґрунтовано визнав період її непрацездатності 21 день, посилаючись на висновок судово-медичної експертизи, оскільки вона була непрацездатною понад чотири місяці, у зв`язку чим перебувала на лікуванні в медичних закладах, що підтверджується наданими документами.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» ( далі - Товариство) просить вирок суду в частині позовних вимог до товариства залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілої без задоволення.

Товариство погоджується з вироком суду щодо часткового задоволення цивільного позову потерпілої в розмірі 14823 грн. 13 коп., оскільки остання підтвердила понесенні нею витрати саме в цьому розмірі, а щодо інших витрат, які начебто вона сплатила за придбання препаратів в сумі 8500 грн. потерпіла не надала доказів.
Крім того, Товариство зазначає, що позовні вимоги потерпілої в частині відшкодування їй шкоди у зв`язку з втратою працездатності не ґрунтуються на матеріалах провадження, оскільки відповідно до витягу з медичної картки амбулаторного хворого вбачається, що потерпіла перебувала на лікуванні з 13 липня 2016 року по 28 липня 2016 року, тобто 16 днів. Потерпіла належним чином не підтвердила той факт, що вона втратила працездатність понад чотири місяці. Надані суду довідки медичного закладу не підтверджують втрату працездатності протягом вищевказаного періоду.
Щодо позовних вимог потерпілої про відшкодування їй моральної шкоди в розмірі 1476 грн. 20 коп., то Товариство зазначає, що відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності» моральна шкода у розмірі п`яти відсотків має обраховуватись від розміру страхової виплати за шкоду здоров`ю, тобто від суми 14823 грн. 13 коп., що становить 741 грн. 16 коп., як це і було визначено судом першої інстанції.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційній скарги заступників прокурора міста Києва та потерпілої ОСОБА_8 , заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого. Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, заперечували щодо апеляційних скарг прокурора та потерпілої ОСОБА_8 . Потерпіла ОСОБА_8 та її представник ОСОБА_9 підтримали апеляційну скаргу потерпілої, заперечували щодо апеляційної скарги обвинуваченого, вирішення питання щодо апеляційних скарг прокурорів покладалися на розсуд суду. Представник цивільного відповідача ОСОБА_10 заперечував щодо апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_8 , вирішення питання щодо апеляційних скарг заступників прокурора міста Києва та обвинуваченого ОСОБА_5 покладався на розсуд суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги заступників прокурора міста Києва підлягають задоволенню, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та потерпілої ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини злочину, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій обвинуваченого ніким не оскаржуються.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вирку, судом досліджені всі докази, надані як стороною обвинувачення, так і стороною захисту і оцінені відповідно до ст. 94 КПК України.
В той же час, обґрунтовуючи висновок про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину, суд вказав, що він своїми умисними діями порушив ПДР України. Такий висновок суду не відповідає складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, суб`єктивною стороною якого є його вчинення по необережності.
У зв`язку з чим, підлягає виключенню з мотивувальної частини висновок суду про те, що дії ОСОБА_5 були умисними.
Положення ст. 370 КПК України щодо наведення мотивів та підстав для ухвалення судового рішення розповсюджується не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, ці положення закону судом першої інстанції в достатній мірі не враховані.
Призначаючи ОСОБА_5 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд жодним чином не мотивував своє рішення.
Санкцією ч. 1 ст. 286 КК України передбачено призначення основного покарання з позбавленням права керувати транспортними засобами або без такого.
З огляду на це, суд повинен мотивувати своє рішення в разі призначення додаткового покарання, а також у випадку, коли прийде до висновку, що підстав для його призначення немає.
Отже, судове рішення в цій частині є немотивованим.
Відповідно до ст. 75 КК України судом може бути прийняте рішення про звільнення винної особи від відбування покарання з випробуванням у разі призначення покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років.
Проте судом ці положення закону не враховані.
Призначивши ОСОБА_5 покарання у виді двох років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на один рік, суд на підставі ст. 75 КК України фактично звільнив його від відбування як основного, так і додаткового покарання.
Отже, в цій частині судове рішення є незаконним.
Оскільки судом не правильно застосовано закон про кримінальну відповідальність, вирок суду в частині призначеного покарання підлягає скасуванню з ухваленням вироку судом апеляційної інстанції.
Призначаючи ОСОБА_5 покарання, колегія суддів враховує вчиненням ним неумисного злочину середньої тяжкості.
Відповідно до матеріалів провадження, під час його розгляду в суді першої інстанції обвинувачений просив вибачення у потерпілої, критично оцінив свої дії. Під час апеляційного розгляду він висловив жаль з приводу заподіяння потерпілій страждань.
З огляду на це, колегія суддів визнає обставиною, що пом`якшує покарання щире каяття обвинуваченого.
Судом встановлено, що злочином заподіяно шкоду здоров`ю потерпілій 1942 року народження.
Хоча суд у встановленні обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання є самосійним, незалежно від того, чи наведені вони в обвинувальному акті, колегія суддів вважає, що підстав визнавати обставиною, що обтяжує покарання вчинення злочину щодо особи похилого віку немає, оскільки ОСОБА_5 вчинений злочин по необережності, що передбачає можливість спричинення тілесних ушкоджень будь-кому, незалежно від віку.
Крім того, призначаючи покарання, колегія суддів враховує те, що ОСОБА_5 за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, має малолітню дитину, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не судимий.
З огляду на це, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі.
Враховуючи те, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті, зокрема запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами, з урахуванням обставин вчиненого злочину, його наслідків, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
В той же час, враховуючи належні соціальні зв`язки обвинуваченого, позицію потерпілої в суді першої інстанції, а також доводи апеляційних скарг прокурорів, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 можливе без відбування ним основного виду покарання, а тому він підлягає звільненню від нього з випробуванням.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що саме таке покарання буде справедливим та відповідатиме цілям, визначеним в ст. 50 КК України.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження, запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 не застосовувався.
Оскаржуючи вирок суду в частині вирішення ним цивільного позову, обвинувачений ОСОБА_5 звертає увагу на те, що суд першої інстанції без врахування його майнового та сімейного стану, визначив занадто великий розмір моральної шкоди.
В той же час, потерпіла ОСОБА_8 , яка теж не погоджується з рішенням суду щодо цивільного позову вважає, що суд безпідставно не стягнув на її користь кошти за весь період непрацездатності, не стягнув кошти, необхідні для її реабілітації та не правильно визначив розмір сум, які підлягають стягненню з обвинуваченого та страхової компанії.
На думку колегії судів, такі доводи апелянтів є необґрунтованими.
Відповідно до вироку суду, розглядаючи цивільний позов у кримінальному провадженні, суд дослідив всі доказів, надані на підтвердження позовних вимог, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи, у потерпілої виявлені тілесні ушкодження середнього ступню тяжкості, які призвели до тривалого розладу здоров`я на строк понад 21 добу (т.1 а.с. 123-127).
Судом правильно зазначено, що ним приймається рішення на підставі тих доказів, які йому надані на підтвердження позовних вимог.
Потерпіла ОСОБА_8 як в суді першої інстанції, так і в доводах апеляційної скарги вказує на те, що вона була непрацездатною протягом чотирьох місяців, надавши документи про перебування на денному стаціонарі та амбулаторному лікуванні. В той же час, нею не були надані листи непрацездатності за вказаний період, які були б доказом на підтвердження її позовних вимог.
Тому з урахуванням терміну перебування на стаціонарному лікуванні та висновку судово-медичної експертизи судом першої інстанції правильно визначений розмір стягнення у зв`язку з втратою потерпілою працездатності.
Судом правильно також визначений розмір відшкодування коштів на придбанням потерпілою медикаментів та інших предметів, необхідних для лікування.
Судом мотивовано рішення про необґрунтованість позовних вимог потерпілої про стягнення 8500 грн., необхідних для її реабілітації, оскільки жодного доказу на підтвердження придбання медикаментів нею не надано.
Колегія суддів зазначає, що відшкодуванню підлягають лише кошти у розмірі понесених витрат, що не позбавляє права потерпілої ОСОБА_8 звернутись з відповідним позов про стягнення витрачених нею коштів на реабілітацію в разі доведення, що такі реабілітаційні заходи їй були необхідні.
З урахуванням того, що між ОСОБА_5 та ПАТ «Київський страховий дім» укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, судом при вирішенні цивільного позову правильно визначений розмір відшкодування, який повинен бути стягнутий як з винуватої особи, так і страховика.
При цьому суд послався на Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон), відповідно до якого при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує шкоду, яка заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) життю, здоров`ю, майну третьої особи.
При цьому, розмір моральної шкоди, який має сплатити страховик не може перевищувати 5% визначеному ліміту.
Саме, виходячи з цих положень закону, суд розподілив розмір стягнення коштів між відповідачами.
Відповідно до висновку судово - психологічної експертизи № 1596 від 01 лютого 2016 року розмір моральної шкоди, заподіяної потерпілій ОСОБА_8 , орієнтовано становить 54 мінімальних заробітних плат (т.2 а.с. 46-57).
З урахуванням заподіяних тілесних ушкоджень, тривалості лікування, в результаті чого був порушений звичний для потерпілої спосіб життя, висновку експертизи, судом прийняте рішення про стягнення на користь потерпілої ОСОБА_8 коштів у розмірі 54 мінімальних заробітних плат для відшкодування моральної шкоди.
На думку колегії суддів, такий розмір не виходить за розумні межі, є справедливим та таким, що відповідає моральним стражданням потерпілої ОСОБА_8 .
З цих підстав, доводи обвинуваченого про те, що судом не враховано його сімейний та матеріальний стан є непереконливими.
В той же час, визначаючи розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті, суд допустив помилку, вказавши, що підлягає стягненню 72625 грн. 75 коп., в той час, коли 54 мінімальні заробітні плати становлять 74412 грн. Оскільки 5% від страхової виплати за шкоду, завдану здоров`ю становить 741 грн. 16 коп., з ОСОБА_5 підлягає стягненню 73670 грн. 84 коп.
З огляду на це, вимоги апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_8 в цій частині є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, крім доводів, викладених в ній, потерпіла просить стягнути з ОСОБА_5 на її користь витрати на правову допомогу захисника під час апеляційного розгляду кримінального провадження.
На підтвердження цього вона надала договір про надання правової допомоги, укладений з адвокатом ОСОБА_9 та документ на підтвердження сплати йому 1000 грн.
Відповідно до ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
З огляду на це, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_8 1000 грн. судових витрат.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги заступників прокурора міста Києва ОСОБА_11 та ОСОБА_12 задовольнити.
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та потерпілої ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року щодо ОСОБА_5 , скасувати в частині призначеного покарання.
Ухвалити новий вирок та призначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаного винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, покарання у виді двох років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням, встановити йому іспитовий строк один рік та покласти обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: не виїжджати на постійне місце проживання за межі України без дозволу органів кримінального-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінального-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Внести зміни у вирок суду.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди 73670 грн. 84 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 на відшкодування судових витрат 1000 грн.
Виключити з мотивувальної частини вироку суду висновок суду про вчинення ОСОБА_5 умисного злочину.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Копія вироку негайно, після його проголошення, вручається обвинуваченому та прокурору

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3