18.07.2017
Справа № 494/1271/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2017 року м. Березівка
Березівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4
обвинуваченого - ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області кримінальне провадження № 000400 щодо обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, уродженець м. Березівка Одеської області, одружений, на утриманні має одну малолітню дитину, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.

в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 185 Кримінального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі КК України);
ВСТАНОВИВ:
29.09.2014 року приблизно о 15:00 год, ОСОБА_5 за попередньою змовою з особою, матеріали кримінального провадження якого виділено в окреме провадження та відносно якого вирок набрав законної сили (далі Особа) з метою крадіжки чужого майна, прийшли до будинку АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_4 , де шляхом віджиму металопластикового вікна металевим предметом, проникли до приміщення вказаного будинку. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 за попередньою змовою з Особою, діючи умисно, таємно та з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, викрав зі столу спальної кімнати ноутбук, марки «ASUS-X54C» (з комплектуючими), з корпусом чорного кольору, б/в, вартістю 3200 грн., який належить ОСОБА_4 . В цей час Особа знаходячись в приміщенні кухні вказаного будинку, діючи протиправно, умисно, таємно, з метою власного збагачення, викрав зі столу гаманець, чорного кольору, який не представляє матеріальної цінності для потерпілої, в якому знаходились грошові кошти у сумі 1200 грн., таким чином спричинили ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 4400 грн., викраденим майном розпорядились на свій власний розсуд.

На розгляд суду досудовим слідством внесено обвинувачення ОСОБА_5 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаного з проникненням в інше приміщення, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 185 КК України.
Судом встановлено, що з урахуванням обвинувачення, внесеного на розгляд суду, вказаними умисними діями ОСОБА_5 скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднаного з проникненням в інше приміщення, тобто вчинив злочин, передбачений частиною третьою статті 185 КК України.
Відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінально-процесуального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі КПК України), з урахуванням того, що усі сторони просили суд про однаковий порядок дослідження доказів, що полягав у дослідженні пояснень обвинуваченого та письмових характеризуючи доказів, наданих суду та за відсутності заперечень сторін, з урахуванням розуміння сторін обставин справи, змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши сторонам правові наслідки таких їх дій про те, що вони будуть позбавлені права оскаржити вирок в апеляційному порядку з підстав не встановлення обставин, доказів про які суду сторони не надали, суд задовольнив вказані клопотання і встановив порядок дослідження доказів, про який просили сторони.

Крім того, суд з`ясував, що обвинувачений правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, ст. 349 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
В судовому засіданні 18.07.2017 року обвинувачений ОСОБА_5 визнав вину у вчиненні злочину передбаченого частиною третьою статті 185 КК України та надав суду пояснення про те яким чином ним було скоєно кримінальне правопорушення, що він щиро розкаюється у вчинені злочину, активно сприяв розкриттю злочину та просив суд призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Відповідно до статті 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, одружений та має малолітню дитину, раніше не судимий.
Згідно зі статтею12 КК України вчинений обвинуваченим злочини за частиною третьою статті 185 КК України є тяжким.
Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" рішення суду має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 передбачених статтею 66 КК України, суд відносить визнання вини та щире каяття.
На думку суду, ціллю вказаного зізнання та щирого каяття є можливість отримання більш м`якого покарання, що є природним правом кожного обвинуваченого, яким він скористався.
Обставини, які обтяжують обвинуваченому покарання згідно статті 67 КК України вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 р. №7 у вироку суд обговорює питання призначення покарання. Так, державний обвинувач просив суд призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за частиною третьою статті 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років та на підставі ст. 75,76 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки з покладенням на нього відповідних обов`язків. Крім того, прокурор просив змінити запобіжний захід з домашнього арешту на особисте зобов`язання. ОСОБА_5 просив не позбавляти його волі та вказав, в подальшому житті не буде вчиняти таких дій. Потерпіла у судовому засіданні вказала, що претензій до ОСОБА_5 не має та погодилась з думкою прокурора щодо призначення покарання.
При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Зазначене узгоджується із положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, якими передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Злочин вчинений обвинуваченим є дійсно суспільно небезпечним, оскільки посягає на право власності особи. Однак мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.
Так, у п. 1 ст. 5 Конвенції зазначено: «Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом».
У справі «Гарькавий проти України» (рішення від 18.02.2010) Європейський суд з прав людини зазначив, «що, коли йдеться про позбавлення свободи, надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Отже, неодмінна вимога полягає в тому, що умови, за яких має здійснюватися позбавлення свободи, мають бути чітко сформульовані в національному законі і що застосування самого цього закону має бути передбачуваним і відповідати в цьому відношенні нормі «законності», яку встановлює Конвенція».
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин, наданих суду відомостей щодо особи обвинуваченого, тяжкості вчиненого ним злочину, позицію державного обвинувача та самого обвинуваченого, думку потерпілої, суд доходить висновку, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції його від суспільства, а тому ОСОБА_5 необхідно призначити покарання у видіпозбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення з застосуванням ст.ст.75,76 КК України, з випробуванням з встановленням іспитового строку та покладенням відповідно обов`язків, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, і захистом інтересів потерпілої.
Також суд вважає задовольнити клопотання прокурора під час судових дебатів та замінити запобіжний захід ОСОБА_5 з домашнього арешту на особисте зобов`язання до набрання вироком законної силі.

Цивільний позов по справі не заявлений. Витрати пов`язані із залученням експертів у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні вважати повернуті потерпілій ОСОБА_4 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369, 374 КПК України, ч. 3 ст. 185 КК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років..
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк терміном на 3 (три) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Зарахувати у строк покарання термін перебування під вартою ОСОБА_5 з 08.02.2017 року по 14.07.2017 року
Замінити запобіжний захід ОСОБА_5 з домашнього арешту на особисте зобов`язання до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов по справі не заявлений. Витрати пов`язані із залученням експертів у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні вважати повернуті потерпілій.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Одеської області через Березівський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, а в разі подачі апеляції - з моменту винесення рішення апеляційним судом.
Копію вироку негайно вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1