Справа № 442/1791/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/204/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження № 442/1791/16-к про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч.2 ст. 296 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
за ч.2 ст. 296, ч.1 ст. 122 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_11 та його представника - адвоката ОСОБА_12 ,

за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_11 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 листопада 2016 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, та йому призначено покарання у виді одного року шести місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік шість місяців та покладено на нього обов`язки, передбачені п.п.2, 3, 4 ч.1 ст. 76 КК України. ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 122, ч.2 ст. 296 КК України, та призначено покарання: за ч.1 ст. 122 КК України у виді одного року позбавлення волі; за ч.2 ст. 296 КК України - два роки позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 визначено остаточне покарання - два роки позбавлення волі. На підставі п.«є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_8 звільнено від покарання.

ОСОБА_7 і ОСОБА_8 визнані винними в тому, що вони 30 серпня 2013 року приблизно о 05 год. 00 хв., перебуваючи разом на автобусній зупинці, розташованій на вул. Л. Українки у м. Дрогобичі Львівської області навпроти колишнього кінотеатру «Прометей», грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, безпричинно чіплялись до ОСОБА_11 , ображали та висловлювались до нього нецензурними словами. На зауваження ОСОБА_11 припинити протиправні дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не реагували та, продовжуючи свої хуліганській дії, наздогнали потерпілого, який з метою уникнення подальшого конфлікту намагався втекти та підбіг до автомобіля марки «Мазда», д.н.з. « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_13 , який був припаркований поблизу автобусної зупинки. При цьому ОСОБА_8 перешкодив ОСОБА_11 сісти у вказаний автомобіль та утримував ногою двері автомашини, а ОСОБА_14 , виконуючи вказівку останнього, схопив потерпілого ОСОБА_11 за ліву руку та викрутив її назад. Проявляючи особливу зухвалість, ОСОБА_8 із застосуванням фізичної сили запхав ОСОБА_11 у рот цукерку «Льодяник» та умисно наніс йому удар кулаком правої руки в обличчя. Після того як ОСОБА_11 вдалось вирватись, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 наздогнали його на проїзній частині дороги поблизу магазину «Рукавичка» і стали наносити йому удари руками та ногами по різних частинах тіла. Зокрема, ОСОБА_8 наніс ОСОБА_11 один удар ногою ззаду в ділянку сідниць, в результаті чого потерпілий впав на асфальтне покриття дороги, після чого разом з ОСОБА_7 почали наносити лежачому на землі потерпілому ряд ударів ногами в ділянку грудної клітки, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми - забою головного мозку легкого ступеня, забійних ран на верхній та нижній губі травматичного періодонтиту першого, другого, третього зубів на верхній щелепі зліва, першого та другого зубів на верхній щелепі справа, і які за ступенем тяжкості згідно з висновком експерта № 826 від 16 грудня 2013 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що викликають короткочасний розлад здоров`я; травматичний періодонтит першого, другого, третього зубів на верхній щелепі зліва, першого та другого зубів на верхній щелепі справа до категорії легких тілесних ушкоджень, що викликають короткочасний розлад здоров`я; забійні рани на верхній та нижній губі до категорії легких тілесних ушкоджень; перелому сьомого ребра зліва по середньо-аксилярній лінії з ознаками неповної консолідації процесу до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що викликали тривалий розлад здоров`я.
Крім цього, ОСОБА_8 визнаний винним у тому, що він 30 серпня 2013 року близько 05 год. 00 хв., перебуваючи на автобусній зупинці № 2, що на вул. Л. Українки у м. Дрогобичі Львівської області, під час вчинення хуліганських дій щодо ОСОБА_11 умисно наніс йому удар кулаком правої руки в обличчя та декілька ударів правою ногою в ділянки сідниць та грудної клітки зліва, заподіявши останньому тілесні ушкодження у вигляді перелому сьомого ребра зліва по середньо-аксилярній лінії з ознаками неповної консолідації процесу, які згідно з висновком експерта № 826 від 16 грудня 2013 року відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що викликають тривалий розлад здоров`я.
На вирок суду потерпілий ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок змінити, перекваліфікувавши дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ч.2 ст. 187, ч.1 ст. 122 КК України та засудити їх.

В обґрунтування апеляційної скарги потерпілий покликається на те, що ОСОБА_7 і ОСОБА_8 ображали його, потім вимагали від нього зняти золоті речі, однак він відмовився, а тому вони почали його бити, і через деякий час прибули працівники міліції. Від завданих побоїв він був змушений лікуватися на протязі 1 місяця 8 днів. Обвинувачені напали на нього не з хуліганських мотивів, а щоб заволодіти його грошима та золотими речами. Суд не взяв до уваги, що каблучка була тріснута від удару. Суд безпідставно застосував щодо ОСОБА_8 положення Закону України «Про амністію» та звільнив його від призначеного покарання, оскільки не перевірив, чи є він єдиним сином у матері і чи перебуває вона на його утриманні.

У ході апеляційного розгляду потерпілий ОСОБА_11 та його представник адвокат ОСОБА_12 апеляційну скарги підтримали, покликаючись на викладені в ній доводи, просять апеляційну скаргу задовольнити.

Прокурор вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, та обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 296, ч.1 ст. 122 КК України, доведеною, а апеляційну скаргу необґрунтованою. Просить вирок суду залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді, потерпілого та його представника на підтримку апеляційної скарги, сторону захисту та прокурора про залишення вироку без зміни, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 296, ч.1 ст. 122 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, вмотивованим, таким, що відповідає фактичним обставинам справи.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 296, ч.1 ст. 122 КК України, підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку, зокрема: показаннями обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кожного окремо, про те, що вони разом, приблизно о 05 год. 00 хв. 30 серпня 2013 року, перебуваючи на автобусній зупинці № 2 у м. Дрогобичі, мали конфлікт з потерпілим ОСОБА_11 з причини того, що той показав посвідчення працівника міліції, яке їм видалося підробленим. У них з потерпілим була шарпанина, під час якої вони наносили потерпілому удари, однак не заволодівали та не намагалися заволодіти будь-яким майном потерпілого та не погрожували потерпілому будь-якими предметами; протоколами проведення слідчого експерименту та фототаблицею до нього від 24 січня 2014 року, проведеного за участю обвинуваченого ОСОБА_8 та від 21 січня 2014 року, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_11 ; висновками експертів № 744 від 11 листопада 2013 року та № 826 від 16 грудня 2013 року, згідно з якими у потерпілого ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, травматичного періодонтиту першого, другого, третього зубів на верхній щелепі зліва, першого та другого зубів на верхній щелепі справа, забійні рани та верхній та нижній губі, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Лікарем-рентгенологом у Дрогобицькій міській лікарні травматичних змін з боку ребер виявлено не було, а на комп`ютерній томограмі органів грудної порожнини від 03 жовтня 2013 року було виявлено перелом сьомого ребра зліва по середньо-аксилярній лінії з ознаками неповної консолідації процесу. Від консультації лікарів-консультантів Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи він відмовився, тому вказати, чи був точно перелом 7 ребра важко, але враховуючи записи комп`ютерної томографії органів грудної порожнини від 03 жовтня 2013 року, де був виявлений перелом VII ребра зліва по середньо-аксилярній лінії, з ознаками неповної консолідації процесу, можна вказати, що цей перелом, враховуючи локалізацію та ознаки неповної консолідації процесу, міг виникнути і в термін декілька тижнів до моменту цього запису (від 03 жовтня 2013 року) внаслідок контакту з твердим тупим предметом і за ступенем тяжкості відноситься до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
Суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини справи в їх сукупності й дав належну оцінку доказам відповідно до ст. 94 КПК України.
З урахуванням наведеного колегія суддів визнає правильним висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, а ОСОБА_8 також у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, а викладені в апеляційній скарзі доводи про неправильність кваліфікації дій обвинувачених та наявності в їх діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, до уваги не бере як безпідставні.
У ході судового розгляду суд першої інстанції з`ясував усі обставини, які мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. На виконання вимог ст. 370 КПК України судом у вироку наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Показання потерпілого ОСОБА_11 про те, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 здійснили напад на нього з метою заволодіння його майном, не підтверджуються доказами наявними в матеріалах кримінального провадження та не відповідають фактичним обставинам справи, а тому суд обґрунтовано не взяв до уваги, давши їм оцінку в сукупності з іншими доказами у справі, й своє рішення належним чином мотивував у вироку.

Так, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 як у суді першої інстанції, так і в апеляційному суді категорично заперечили ту обставину, що вони мали намір заволодіти майном потерпілого ОСОБА_11 , а саме його грошима та золотими виробами.

У судовому засіданні суду першої інстанції свідки, працівники міліції ОСОБА_15 та ОСОБА_16 показали, що під час їхнього чергування по охороні громадського порядку на маршруті № 1 у м. Дрогобичі, приблизно о 05 год. 30 хв. 30 серпня 2013 року до них зателефонував помічник чергового та повідомив, що на вул. Л.Українки навпроти магазину «Рукавичка» конфлікт, де невідома особа представилася працівником міліції. Після дзвінка вони швидко прослідували за вказаною адресою, де біля зупинки маршрутного таксі № 2 побачили, як ОСОБА_8 руками та ногами наносив удари в область грудей та живота потерпілого ОСОБА_11 , а на протилежній стороні дороги знаходився ОСОБА_7 , на якого потерпілий вказав як на особу, яка теж його била. Потерпілий їм розповів, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 почали до нього чіплятися, а згодом почали безпричинно бити. Жодних розмов про золото, ножиці, перстень не було. На місці події, а також у обвинувачених ніяких предметів, зокрема, садових ножиць, виявлено не було.

З показань потерпілого ОСОБА_11 , даних ним у суді першої інстанції, вбачається, що він був одягнутий у светр та куртку, й обвинувачені не могли бачити, що у нього на шиї є золоті вироби.

Крім того, потерпілий ОСОБА_11 не надав органу досудового розслідування чи суду для огляду золоту каблучку, яку, з його слів, обвинувачені намагалися у нього забрати, збиваючи її ногами з його пальця руки, в результаті чого така тріснула.

Як вбачається з висновків експерта № 744 від 11.11.2013 та № 826 від 16.12.2013, у потерпілого ОСОБА_11 жодних ушкоджень пальців рук виявлено не було, чим спростовуються показання потерпілого про те, що обвинувачені, наносячи ногами удари по пальцях рук, у такий спосіб намагались заволодіти його майном золотим перснем.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в судовому засіданні не було здобуто жодних доказів на підтвердження показань потерпілого ОСОБА_11 щодо вчинення обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо нього нападу з метою заволодіння майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого групою осіб.

Крім того органами досудового розслідування обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, ні ОСОБА_7 , ні ОСОБА_8 не пред`являлося. А відповідно до вимог ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише щодо стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Тому доводи потерпілого ОСОБА_11 про перекваліфікацію дій обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з ч.2 ст. 296 КК України на ч.2 ст. 187 КК України є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо призначеного обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання, то суд апеляційної інстанції погоджується із судом першої інстанції, який відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особи обвинувачених, які раніше до кримінальної відповідальності не притягалися; щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання. Суд також врахував, що обвинувачений ОСОБА_7 під час вчинення злочину неповною мірою міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, й дійшов правильного висновку про необхідність обрання йому покарання у виді позбавлення волі без ізоляції обвинуваченого від суспільства, звільнивши ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, а ОСОБА_8 звільнивши від відбування покарання на підставі п.«є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Доводи потерпілого про безпідставність застосування судом першої інстанції щодо ОСОБА_8 положень п.«є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році», є необґрунтованими та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Так, відповідно до довідки, виданої комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційне об`єднання» Дрогобицької міської ради № 8327 від 20.10.2016, склад сім`ї ОСОБА_8 складається з двох чоловік: він, ОСОБА_17 , 1970 року народження, та мати ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Тому суд першої інстанції правильно застосував щодо ОСОБА_8 . Закон України «Про амністію у 2014 році», оскільки ОСОБА_8 на день набрання чинності цим Законом мав одного з батьків - мати, яка досягла 70-річного віку, в якої інших працездатних дітей немає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, допущено не було.

Апеляційна скарги не містять правових підстав для зміни чи скасування вироку.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційні вимоги потерпілого ОСОБА_11 щодо зміни вироку суду першої інстанції та перекваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з ч.2 ст. 296 КК України на ч.2 ст. 187 КК України, що є застосуванням закону про більш тяжке кримінальне правопорушення, не узгоджуються з вимогами кримінального процесуального закону і застосовані бути не можуть, оскільки потерпілий ОСОБА_11 не просив ухвалити новий вирок.

З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляційну скаргу потерпілого необґрунтованою, та вважає, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим й підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 листопада 2016 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без зміни, апеляційну скаргу ОСОБА_11 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4