Справа №488/4727/16-к 21.03.2017

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 березня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12 січня 2017 року у відношенні
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 ,
- обвинуваченого за ч.2 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України,
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6
захисник ОСОБА_7 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12 січня 2017 року ОСОБА_5 засуджений за ч.2 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Постановлено обчислювати строк покарання з 06.11.2016 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з моменту затримання з 06.11.2016 р., до дня, що передує дню набрання вироком законної сили включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок змінити та пом`якшити призначене йому покарання.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Обвинувачений ОСОБА_5 посилається на щире каяття у вчиненому злочині та відсутність до нього претензій з боку потерпілої.

Зазначає, що за час перебування під вартою він все усвідомив і прийшов до висновку, що більше не вчинить злочинів. Просить врахувати, що він є сиротою та має намір стати на шлях виправлення.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
06 листопада 2016 року, приблизно о 20:00 годині, ОСОБА_5 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , керуючись раптово виниклим корисливим умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, дочекавшись закриття торгового кіоску «Ковбасна лавка», що належить ПП «Комарова» шляхом пошкодження підлоги проник до вказаного кіоску, звідки викрав грошові кошти у розмірі 1.850 грн. Але, з причин, що не залежали від його волі, не зміг розпорядитися викраденим майном, оскільки був затриманий працівниками служби охорони, що прибули до кіоску у зв`язку зі спрацюванням системи охорони.

Судом першої інстанції ОСОБА_5 визнаний винним у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжці), поєднане з проникненням у приміщення, та його дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, захисника на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора про залишення вироку без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд дійшов наступних висновків.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину при обставинах, викладених у вироку, та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України є вірними.

В цій частині апелянтом вирок не оскаржується.

Наведені обвинуваченим ОСОБА_5 доводи, які на думку апелянта дають підстави для пом`якшення призначеного йому покарання, не є слушними, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів

Вказані вимоги закону судом дотримані та обвинуваченому призначено покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким.

Також враховані дані про особу винного, який хоча раніше не судимий, але не працює, характеризується задовільно, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом: зловживання канабіоїдами, алкоголем.

Посилання апелянта на неврахування його щирого каяття у вчиненому злочині безпідставні, оскільки ця обставина врахована як така, що пом`якшує покарання.

Хоча обвинувачений зазначає, що є сиротою, але це не є достатньою підставою для пом`якшення призначеного йому покарання, яке призначено відповідно до вимог ст. ст. 50, 65, 66 КК України.

Обвинуваченому призначено покарання за видом та розміром у межах санкції, передбаченої ч.3 ст. 185 КК України, з урахуванням вимог ч.3 ст. 68 КК України про призначення покарання за вчинення замаху на злочин.

Призначене покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, і не є занадто суворим, як вважає апелянт.

З огляду на наведене, апеляційний суд не вбачає підстав для пом`якшення призначеного покарання, про що просить апелянт.

Разом з тим, відповідно до вимог ч.2 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення строку попереднього ув`язнення, який відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України підлягає зарахуванню у строк відбування призначеного покарання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» від 30.06.1993 р. (з відповідними змінами), попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Тобто, у розумінні положень ч.1 зазначеного закону, попереднє ув`язнення закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 532 КПК України, вирок суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Як передбачено ч. 4 ст. 532 КПК України, судові рішення суду апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення рішення судом апеляційної інстанції.

Судом першої інстанції ці вимоги закону не враховані та, хоча і вірно визначений початок строку попереднього ув`язнення (з моменту затримання ОСОБА_5 ), але невірно визначено, що цей строк підлягає врахуванню до дня, що передує дню набрання вироком законної сили включно, тобто без врахування вимог ст. 532 КПК України.
Тому, у строк покарання обвинуваченому слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з моменту затримання та до дня набрання вироком законної сили.

Керуючись ст. ст. 404, 407,424,425, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

В порядку ч.2 ст. 404 КПК України вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12 січня 2017 року у відношенні ОСОБА_5 , змінити в частині визначення строку попереднього ув`язнення ОСОБА_5 та вважати, що відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України підлягає зарахуванню у строк відбування призначеного покарання строк попереднього ув`язнення з 06.11.2016 р. до 21.03.2017 р. включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті зазначений вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3