Справа № 180/1169/17
УХВАЛА
20 липня 2017 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

в підготовчому судовому засіданні у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Враховуючи те, що 22 липня 2017 року завершується строк тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, суд, в порядку ч.3 ст.331 КПК України, поставив на обговорення питання щодо доцільності продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор просив продовжити обвинуваченому строк дії запобіжного заходу на 60 діб, посилаючись на наявність ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України, а саме: обвинувачений може ухилитися від суду, впливати на свідків, потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення, будучи особою схильною до скоєння злочинів.

Обвинувачений заперечував проти продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки він не має наміру ухилятися від суду, визнає свою вину в інкримінованому йому злочині, бажає працювати аби відшкодувати заподіяну злочином шкоду.

Заслухавши думки прокурора та обвинуваченого, суд приходить до такого.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 травня 2017 року до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 22 липня 2017 року. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слідчий суддя виходив з того, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років, наявні ризики вчинення підозрюваним дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість переховування від органів досудового розслідування або суду, впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

На даний час суду не надано доказів того, що ризики, на яких наголошував прокурор, та які були враховані слідчим суддею при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відсутні або зменшилися. У зв`язку з цим суд приходить до висновку, що є достатньо підстав вважати, що обвинувачений, опинившись на волі, може перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження, і на це вказують такі обставини: характер протиправних, в тому числі насильницьких дій, в яких він обвинувачується; мотиви, за яких він вчинив дії, що ставляться йому у провину, відтак наявний ризик його можливого впливу на очевидців подій, зокрема потерпілих, свідків. Є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_4 , з огляду на тяжкість покарання, яке загрожує йому в разі визнання судом винуватим, зможе ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування).

Вказані обставини з огляду на інтереси суспільства, потребують продовження строків тримання під вартою обвинуваченого.

Тому суд не вбачає підстав для зміни або скасування раніше обраної для ОСОБА_4 міри запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст.314-316, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити на 60 (шістьдесят) діб до 17 вересня 2017 року включно.
В задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1