н/п 1-кс/640/84/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" січня 2017 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю слідчого - ОСОБА_3 ,
власників майна - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6 ,
30.12.2016 року до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу прокуратури Харківської області молодшим радником юстиції ОСОБА_7 , про накладення арешту на майно, у вигляді речей, предметів та документів, яке вилучено під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: записна книжка в обкладинці темно-зеленого кольору з чорновими записами; записна книжка в обкладинці коричневого кольору з чорновими записами; записна книжка в обкладинці синього кольору з надписом «2012» з чорновими записами; записна книжка в обкладинці темно-зеленого кольору з чорновими записами; витяг з ЄДР щодо ОСОБА_4 , на 9ти арк.; книга обліку доходів ФОП ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_1 ; запит на отримання витягу з реєстру платника єдиного податку, на 1му арк.; заява про застосування спрощеної системи оподаткування ОСОБА_4 , на 2х арк.; заяви ОСОБА_4 в адресу Харківської ОДПІ, на 2х арк.; акт прийому-передачі офісу від 03.02.2016 р., на 1-му арк.; копії квитанцій щодо сплати за договором № ФФБ-2-К/Д-Н, на 3х арк.; блокнот з чорновими записами; чорнові записи на 4х арк.; платіжна банківська картка «Приватбанк» № НОМЕР_2 «Універсальна»; платіжна банківська картка для виплат «Приватбанк» № НОМЕР_3 ; флєш-накопичувач USB в корпусі чорного кольору; ноутбук «Lenovo» s|n WB03763923 в корпусі чорного кольору; грошові кошти в сумі 4200 доларів США та 1565 ЄВРО.
17.12.2016 процесуальним керівником прокурором прокуратури Харківської області винесено постанову про виділення матеріалів досудового розслідування в окреме провадження стосовно службових осіб ПП «РОД-НІК», ТОВ «ГАЗТРОН-ТРЕЙД», ТОВ ГАЗТРОН-Україна», які направлені до СУ ГУНП в Харківській області для організації проведення подальшого досудового розслідування.
Слідчий вважає, що вилучене в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , майно у вигляді речей, предметів та документів, є предметами, засобами чи знаряддями вчинення кримінального правопорушення та зберегло на собі його сліди, набуто в результаті вчинення кримінального правопорушення, необхідне для проведення судових експертиз в рамках кримінального провадження.
В судовому засіданні слідчий підтримав подане клопотання, просив його задовольнити.
Власники майна - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їх захисник - ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання, посилаючись на не відповідність клопотання вимогам ст. 170, 171 КПК України та відсутність підстав для задоволення клопотання про арешт майна. До суду надані заперечення, які долучені до матеріалів справи.
Слідчий суддя, вислухавши думки учасників процесу, дослідивши надані докази, встановив наступне.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Згідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
За змістом положень ч.1 ст.173 КПК України, обов`язок надання доказів необхідності арешту покладений на особу, яка подає клопотання про арешт майна, а слідчий суддя зобов`язаний відмовляти у задоволенні цього клопотання в разі, якщо доказів про необхідність арешту майна не буде надано автором клопотання.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи.
Згідно п. 9 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» ВССУ від 07.02.2014 р. клопотання слідчих в окремих випадках ґрунтуються на необхідності правомірного доступу та вилучення речей, які можуть бути речовими доказами. Проте поза увагою слідчого, прокурора, слідчого судді залишається та обставина, що збирання доказів, в тому числі і речових, відбувається через інститут слідчих дій (зокрема, вилучення в ході огляду, проведення обшуку). У таких випадках неправильне розуміння органами досудового розслідування, слідчими суддями положень кримінального процесуального закону фактично зумовлює підміну слідчих дій заходом забезпечення кримінального провадження. Слідчим суддям необхідно враховувати, що згідно з ч. 4 ст. 132 КПК для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя зобов`язаний врахувати можливість без застосовуваного заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні. У цьому контексті потрібно враховувати, що речі і документи могли би бути отримані шляхом проведення слідчих дій, тобто без застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 223 КПК саме слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.
Слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав до часткового задоволення клопотання, оскільки слідчий довів наявність вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 364 КК України, а тому з метою забезпечення збереження доказової інформації, яка була отримана під час проведення 16.12.2016 обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , на зазначеному в клопотанні майні, яке може містити відомості про факти чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, як тимчасово вилучене майно, а саме: записна книжка в обкладинці темно-зеленого кольору з чорновими записами; записна книжка в обкладинці коричневого кольору з чорновими записами; записна книжка в обкладинці синього кольору з надписом «2012» з чорновими записами; записна книжка в обкладинці темно-зеленого кольору з чорновими записами; витяг з ЄДР щодо ОСОБА_4 , на 9-ти арк.; книга обліку доходів ФОП ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_1 ; запит на отримання витягу з реєстру платника єдиного податку, на 1му арк.; заява про застосування спрощеної системи оподаткування ОСОБА_4 , на 2х арк.; заяви ОСОБА_4 в адресу Харківської ОДПІ, на 2х арк.; акт прийому-передачі офісу від 03.02.2016 р., на 1му арк.; копії квитанцій щодо сплати за договором № ФФБ-2-К/Д-Н, на 3х арк.; блокнот з чорновими записами; чорнові записи на 4х арк.; флєш-накопичувач USB в корпусі чорного кольору; ноутбук «Lenovo» s|n WB03763923 в корпусі чорного кольору, та яке може бути речовими доказами, - на це майно слід накласти арешт.
У той же час арешт флєш-накопичувача USB в корпусі чорного кольору та ноутбуку «Lenovo» s|n WB03763923 в корпусі чорного кольору, що були вилучені 16.12.2016 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , на думку слідчого судді, в комп`ютерній техніці може міститься інформація, яка буде мати доказове значення. Однак, з метою уникнення таких наслідків, як зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, слідчий суддя вважає за потрібне накласти арешт на вищезазначене майно строком на один місяць, з метою надання можливості органу досудового розслідування за участю експерта (спеціаліста) дослідити їх зміст та зробити необхідні копії інформації, що там міститься.
Відповідно до вимог ст.ст. 214, 223 КПК України, після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукові) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів. Повідомлення про підозру, відповідно до ст.276 КПК України, здійснюється тільки за наявності достатніх доказів для підозри особи у вчинені кримінального правопорушення.
Тому відсутність повідомлення про підозру у кримінальному правопорушенні не позбавляє права звернутися з клопотанням про арешт майна для забезпечення доказової бази в кримінальному провадженні, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України.
Щодо накладення арешту на платіжні банківські картки та грошові кошти, то суд у задоволенні клопотання в цій частині відмовляє, так як зазначене майно не може містить даних про факти чи обставини, що встановлюються під час даного кримінального провадження, правова кваліфікація якого передбачає відповідальність за ч. 2 ст. 364 КК України, та не надано слідчим даних щодо причетності зазначених власників майна до внесеного до ЄРДР кримінального правопорушення.
Так, в силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права. Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Тобто заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Відповідно до пункту першого ч.6 статті 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю повертається власнику або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливе без шкоди для кримінального провадження.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи.
Слідчим не надано даних, що вилучені платіжні банківські картки та грошові кошти є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, набуті злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримані за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову, а тому підстави для задоволення клопотання про арешт майна в цій частині - відсутні.
На думку слідчого судді, ні матеріали долучені до клопотання, ні саме клопотання слідчого не містить даних в обґрунтування правових підстав арешту зазначених платіжних банківських карток та грошових коштів. Доводів в обґрунтування обставин визначених ст.ст.170, 171 КПК України, які мають значення для прийняття рішення про накладення арешту, клопотання не містить, відтак, слідчим не доведено необхідності накладення арешту на вилучені платіжні банківські картки та грошові кошти.
Також слідчий суддя зазначає, що житловий будинок, в якому проводився обшук належить на праві власності ОСОБА_5 та ОСОБА_9 батькам ОСОБА_4 , який в зазначеному будинку лише зареєстрований та мешкає зі своєю сім`єю.
В судовому засіданні ОСОБА_5 показала, що вилучені у їх житловому будинку грошові кошти є заощадженнями її та її чоловіка за весь час їх роботи на заводі Шевченко, де вони працювали все їх життя, ноутбук належить їх онукові, оскільки вони подарували йому ноутбук на день народження. Крім того, її чоловік переніс інсульт, для чого йому необхідне лікування та витрати значних грошових коштів. Вилучення їх грошових заощаджень позбавляє їх сім`ю існування, оскільки на даний час вона та її чоловік не працює, чоловікові 70 років та страждає рядом тяжких захворювань. До матеріалів справи долучені докази в обґрунтування зазначених доводів.
На підставі вищевикладеного слідчий суддя задовольняє частково клопотання слідчого про накладення арешту на майно.
Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього тимчасово вилученого майна.
Слідчий суддя поновлює строк на подачу клопотання, який пропущений з поважних причин, оскільки після проведення обшуку 16.12.2016, слідчим 17.12.2016 за допомогою поштового зв`язку на адресу Київського районного суду м. Харкова було направлено клопотання про накладення арешту на майно,яке ухвалою слідчого судді від 21.12.2016 р., повернуто прокурору для усунення недоліків та отримане прокурором 27.12.2016. Повторно слідчий звернувся до суду з зазначеним клопотанням 30.12.2016.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170 173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
у х в а л и в :
Поновити строк на подачу клопотання, як пропущений з поважних причин.
Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, яке виявлено та вилучено 16.12.2016 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:
- записну книжку в обкладинці темно-зеленого кольору з чорновими записами;
- записну книжку в обкладинці коричневого кольору з чорновими записами;
- записну книжку в обкладинці синього кольору з надписом «2012» з чорновими записами;
- записну книжку в обкладинці темно-зеленого кольору з чорновими записами;
- витяг з ЄДР щодо ОСОБА_4 , на 9-ти арк.;
- книгу обліку доходів ФОП ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_1 ;
- запит на отримання витягу з реєстру платника єдиного податку, на 1-му арк.;
- заяву про застосування спрощеної системи оподаткування ОСОБА_4 , на 2-х арк.;
- заяву ОСОБА_4 в адресу Харківської ОДПІ, на 2-х арк.;
- акт прийому-передачі офісу від 03.02.2016 р., на 1-му арк.;
- копії квитанцій щодо сплати за договором № ФФБ-2-К/Д-Н, на 3-х арк.;
- блокнот з чорновими записами;
- чорнові записи на 4-х арк.;
- флєш-накопичувач USB в корпусі чорного кольору;
- ноутбук «Lenovo» s|n WB03763923 в корпусі чорного кольору.
Попередити власника майна про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України, про необхідність збереження арештованого майна.
Строк арешту арештованого майна, а саме: флєш-накопичувача USB в корпусі чорного кольору та ноутбуку «Lenovo» s|n WB03763923 в корпусі чорного кольору встановити 1 /один/ місяць, тобто до 03.02.2017 р.
Місцем зберігання арештованого майна визначити кімнату для зберігання речових доказів СУ ГУНП в Харківській області.
В іншій частині у задоволенні клопотання відмовити.
Зобов`язати старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_3 негайно повернути ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які мешкають за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме: платіжну банківську картку «Приватбанк» № НОМЕР_2 «Універсальна»; платіжну банківську картку для виплат «Приватбанк» № НОМЕР_3 та грошові кошти в сумі 4200 доларів США та 1565 ЄВРО, що було вилучено 16.12.2016 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення. Ухвала в частині повернення майна підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Слідчий суддя - ОСОБА_1