Справа №359/2509/17
Провадження №1-кп/359/240/2017
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 квітня 2017 року м. Бориспіль
Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вугледар Донецької області, громадянина України, українця, неодруженого, з середньою освітою, раніше не судимого, призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , військовослужбовця строкової військової служби старшого стрільця 3 відділення 2 взводу оперативного призначення на БТР 1 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, старшого солдата,
реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_2 , -
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -
Військовослужбовець строкової військової служби ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 407 КК України, за наступних обставин.
Старший солдат ОСОБА_4 , 15.05.2013 року призваний на строкову військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 і направлений на проходження військової служби до військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України, яка дислокується у АДРЕСА_2 .
31.07.2014 року, старшого солдата ОСОБА_4 , який прибув для проходження служби у військовій частині НОМЕР_3 , на підставі розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_3 від 29.07.2014 року №1/3/2-1346 призначено на посаду старшого стрільця 3 відділення 2 взводу оперативного призначення роти оперативного призначення на БТР 1 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_3 .
Відповідно до Указу Президента України "Питання органу військового управління Національної гвардії України" №346/2014 командувач Національної гвардії України користується щодо військовослужбовців Національної гвардії України правами Міністра оборони України, які передбачені «Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», що поширює свою дію на військовослужбовців Національної гвардії України.
Відповідно до Закону України «Про національну гвардію» №876-7 від 13.03.2014 року, головний орган військового управління Національної гвардії України, органи військового управління оперативно-територіальних об`єднань Національної гвардії України, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, навчальні військові частини (центри), бази, установи та заклади Національної гвардії України є правонаступниками відповідних органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих навчальних закладів, навчальних військових частин, органів і підрозділів забезпечення, установ внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України.
Згідно з п. 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, у разі оголошення мобілізації військовозобов`язані, призвані на навчальні збори, продовжують перебувати на зборах до особливого розпорядження відповідних органів військового управління.
Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Проходячи військову службу, старший солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 126, 127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 №551 XIV, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Разом з тим, 08.08.2014 року старший солдат ОСОБА_4 , проходячи строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, бажаючи тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, не одержавши дозволу відповідного начальника, без поважних причин, самовільно залишив місце служби, а саме: навчальний центр підготовки та перепідготовки військовослужбовців за контрактом Національної гвардії України, який дислокується у АДРЕСА_4 , на території якого особовий склад військової частини НОМЕР_1 з 01.08.2014 року по 25.08.2014 року перебував на навчальних зборах, - та вибув у невідомому напрямку.
Таким чином, старший солдат ОСОБА_4 самовільно залишив місце проходження військової служби без поважних причин та був відсутній на військовій службі в період з по 06.03.2017 року.
У період самовільного залишення місця служби, старший солдат ОСОБА_4 постійно перебував за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, та не вживаючи жодних заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.
06.03.2017 року старшого солдата ОСОБА_4 , відповідно до статті 191 КПК України затримано працівниками військової прокуратури Дарницького гарнізону, у зв`язку з чим його злочинну діяльність було припинено.
Таким чином, старший солдат ОСОБА_4 , діючи в порушення зазначених вимог та обов`язків, з метою тимчасово ухилитися від військової служби в період з 08.08.2014 року по 06.03.2017 року без поважних причин, не одержавши дозволу відповідного начальника, самовільно залишив місце служби навчальний центр підготовки та перепідготовки військовослужбовців за контрактом Національної гвардії України, який дислокується в АДРЕСА_4 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 .
Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем строкової служби без поважних причин, тривалістю понад один місяць.
Доказами вчинення указаного кримінального правопорушення, є особисті покази обвинуваченого, надані ним в судовому засіданні.
З урахуванням позиції обвинуваченого та думки прокурора, суд, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження обставин вчинення ОСОБА_4 інкримінованого злочину, крім допиту обвинуваченого, а саме: допиту інших свідків, дослідженні інших доказів обвинувачення, зважаючи на те, що учасниками судового провадження указані обставини не оспорювались (щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, часу скоєння злочину, мети залишення місця військової служби).
В судовому засіданні, ОСОБА_4 свою вину у скоєнні зазначеного злочину визнав повністю, розкаявся у скоєному та зазначив, що зрозумів значення вчиненого ним, та висловив намагання виправити свою поведінку в подальшому, та не вчиняти порушень законодавства України в майбутньому, надати йому можливість виправитись.
Показав, що він дійсно в серпні 2014 року, разом з іншими товаришами військовослужбовцями з іншої військової частини, розташованої на території АДРЕСА_4 , залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , та виїхав по місцю свого проживання в м. Вугледар, де проживає його мати. По місцю проживання він знаходився по березень 2017 року. При цьому він допомагав матері, отримував дохід, в якості робітника СТО. Залишив розташування військової частини, коли почались бойові дії на Сході України, оскільки переживав за власну матір, яка проживала в зоні бойових дій. Наміру ухилитись від військової служби він не мав, тому і зателефонував в 2017 році до військового комісаріату, після чого він був затриманий.
Зазначив, що розумів значення своїх дій, та те, що скоює кримінально каране діяння. Просив суворо не карати та погодився з позицією прокурора щодо міри покарання, не пов`язаного з реальним позбавленням волі.
Крім того, судом також досліджені докази, що свідчать про особу обвинуваченого.
Інші докази судом не досліджувались, зважаючи на позицію учасників судового провадження.
Зміни обвинувачення прокурором та визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом, - не здійснювалось, а підстав для цього не встановлено.
З урахуванням наведеного, показів обвинуваченого, суд вважає, що ОСОБА_4 дійсно вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 407 КК України, внаслідок чого у суду відсутні сумніви щодо притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за санкцією указаного кримінального закону.
Злочин вчинено за обставин, наведених в обвинувальному акті.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання покарання, визначеного санкцією ч. 3 ст. 407 КК України.
Так, санкцією ч.3 ст. 407 КК України передбачено покарання до п`яти років позбавлення волі, а тому вчинений обвинуваченим злочин є злочином середньої тяжкості.
За час судового розгляду справи в суді, обвинувачений вів себе позитивно, дотримувався встановленого в суді порядку, зауважень головуючого не отримував.
З цього приводу суд враховує, що у відповідності до ст. 67 КК України, обставин, що обтяжує покарання не встановлено.
Щодо наявності пом`якшуючих відповідальність ОСОБА_4 обставин, суд, у відповідності до ст. 66 КК України, відносить щире каяття, сприяння органам досудового слідства в розкритті злочину.
Обвинувачений за місцем проходження військової служби на момент самовільного залишення військової частини, характеризувався посередньо, на обліку у лікарів не перебував, мав заохочення у вигляді «Подяки», стягнень не мав, є військовослужбовцем строкової військової служби та має військове звання старший солдат. Є єдиним сином в родині, проживав без батька, залишив місце служби з метою допомогти матері, яка залишилась одна на тривалий час.
Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення його особистості та відношення до скоєного ним.
З цього приводу, суд вважає за доцільне призначити покарання у виді позбавлення волі, визначеного санкцією кримінального закону, без його реального застосування, та застосуванням іспитового строку.
Дана міра покарання відносно обвинуваченого є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого.
Підстави для застосування положення ст. 69 КК України судом не встановлені.
Суд вважає за доцільне також застосувати до нього положення ст. 75 та ст. 76 КК України та призначити покарання з іспитовим строком терміном в два роки з визначенням відповідних обов`язків судом.
Речові докази та процесуальні витрати у справі відсутні, про них не зазначив і прокурор. Цивільний позов не заявлявся.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 обирався у виді тримання під вартою строком дії до 04.05.2017 року. Останній підлягає зміні, зважаючи на призначення покарання з іспитовим строком, на особисте зобов`язання до набрання вироком суду законної сили.
Керуючись ст.ст. 100, 122, 124, 126, 318, 322, 342-351, 358, 363-368, КПК України, суд
ОСОБА_4 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.
Звільнити на підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном в 2 (два) роки, з покладенням на нього, відповідно до ст. 76 КК України обов`язків: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, місця служби, навчання та роботи.
Іспитовий строк ОСОБА_4 рахувати з моменту проголошення вироку.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у виді тримання під вартою змінити, обравши йому особисте зобов`язання до набрання вироком суду законної сили. Звільнити ОСОБА_4 з під варти негайно в залі суду.
До набрання вироком суду законної сили покласти на ОСОБА_4 обов`язок явки до суду на першу вимогу; не залишати місце своєї служби чи перебування, без дозволу суду чи прокурора; повідомляти суд про зміну місця своєї служби чи проживання.
Вирок суду може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області на протязі 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_1