Справа №592/9998/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/158/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 березня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження № 592/9998/16-к за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 грудня 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 грудня 2016 року, в яких :

- обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду змінити в частині призначення основного покарання, та призначити покарання за ч.2 ст.272 КК України у виді штрафу;

- захисник ОСОБА_7 просить вирок суду змінити у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, призначити її підзахисному за ч.2 ст.272 КК України більш м`яке основне покарання із застосуванням ст.69 КК України і остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді штрафу без позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Даним вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України та призначено покарання у виді 2 років 6 місяців обмеження волі, із застосуванням ст.69 КК України без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 8 473 грн. 60 коп. витрат на залучення експерта.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації своїх дій обвинувачений ОСОБА_6 вважає призначене йому покарання надто суворим. В обгрунтування своїх доводів посилається на те, що суд не в повній мірі врахував його позитивні характеристики з місця роботи та мешкання, його щире каяття у вчиненому, вибачення перед потерпілими та надану допомогу на проведення похорону, поминального обіду, встановлення пам`ятника загиблому, злочин скоїв вперше та з необережності, а також те, що потерпілі просили суворо не карати. Зауважує на тому, що ніколи не ухилявся від виконання будь-яких процесуальних рішень органу досудового розслідування, суду, не перешкоджав встановленню істини у справі будь-яким чином, що, на думку обвинуваченого, згідно ч.2 ст.66 КК України, може бути визнано пом`якшуючою покарання обставиною.

Захисник ОСОБА_7 мотивує свої вимоги тим, що вчинене її підзахисним кримінальне правопорушення не відноситься до умисних, а тому вважає, що суд першої інстанції обґрунтовуючи призначене ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі безпідставно вказав на необхідність запобігання вчиненню інших злочинів, яке на думку захисника, не може поширюватися на злочини вчинені з необережності. Також вказує, що судом не в повній мірі враховані виключно позитивні характеризуючи особу ОСОБА_6 дані та пом`якшуючі покарання обставини, а саме, що він до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, 23 роки працює на одному і тому ж підприємстві КП «Міськводоканал» Сумської міської ради, де пройшов шлях від слюсаря-монтажника до начальника дільниці каналізаційних мереж, виключно позитивно характеризується як за місцем роботи так і місцем мешкання, має ряд заохочень, що на його думку свідчить про те, що її підзахисний не є суспільно небезпечною особою та не потребує ізоляції від суспільства для досягнення мети покарання.

За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним в тому, що перебуваючи на посаді

начальника дільниці каналізаційних мереж КП «Міськводоканал» СМР, будучи відповідальним керівником робіт по наряду-допуску №41 від 11 грудня 2015 року, обізнаним з приводу дотримання правил безпеки при виконанні робіт з підвищеною небезпекою, в порушення вказаних правил під час оформлення наряду-допуску №41 від 11 грудня 2015 року не визначив заходів безпеки, які необхідно забезпечити при підготовці і виконанні земляних робіт та не забезпечив кріплення вертикальних стінок виїмки в зволоженому ґрунті під час виконання земельних робіт, що відносяться до переліку робіт з підвищеною небезпекою, що призвело до загибелі слюсара АВР каналізаційних мереж КП «Міськводоканал» СМР ОСОБА_10 .

До початку апеляційного розгляду кримінального провадження по суті, від потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 надійшли письмові заяви, за змістом яких апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 підтримують в повному обсязі, вважають призначене обвинуваченому покарання занадто суворим та просять призначити ОСОБА_6 покарання у виді штрафу. Справу просять розглянути без їхньої участі.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників, які підтримали подані апеляційні скарги, думку потерпілого ОСОБА_10 на підтримку поданої обвинуваченим апеляційної скарги, думку прокурора, який просив звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України, за обставин, викладених у вироку, ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні та всебічно, повно й неупереджено досліджених доказах, наведених у вироку суду та ніким не оспорюється, як не оспорюється і кваліфікація його дій, а тому в цій частині вирок суду колегією суддів не перевіряється.

За встановлених судом фактичних обставин провадження дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.272 КК України.

При призначенні ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, відповідно до ст.65 КК України, врахував тяжкість вчиненого злочину, що відноситься до категорії тяжких, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який вперше вчинив злочин, вину у скоєному визнав повністю, має на утриманні неповнолітню дитину, за місцем проживання характеризується задовільно, позицію потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , які просили призначити ОСОБА_6 покарання, не пов`язане з позбавленням волі із застосуванням ст.69 КК України, обставини, які пом`якшують покарання, - щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання, прийшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі у межах санкції ч.2 ст.272 КК України.

Визначений судом вид покарання, його розмір, колегія суддів вважає обґрунтованим.

Разом з тим, вирішуючи питання про міру покарання, яка має бути призначена обвинуваченому, суд в порушення вимог п.6 ч.1 ст.368 КПК України, не з`ясував, чи повинен обвинувачений відбувати дане покарання.

Так, відповідно до ст.65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин.

Крім того, у відповідності до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 під час судового розгляду справи в суді першої інстанції, повністю визнав винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину, добровільно надавши показання щодо обставин справи, щиро покаявся.

Під час апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 також висловив щире каяття у вчиненому, просив пом`якшити йому основне покарання, призначивши штраф.

ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні злочину з необережності.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на наявні у матеріалах кримінального провадження дані, які позитивно характеризують особу обвинуваченого, як ті, що досліджувалися судом першої інстанції, так і надані під час апеляційного розгляду, зокрема позитивні характеристики з місця роботи ( а.к.п.89-90).

Обвинувачений ОСОБА_6 працевлаштований, на його утриманні перебуває неповнолітня дитина.

Під час судового розгляду потерпілі вказували на те, що майнових та моральних претензій до обвинуваченого не мають, просили призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленні волі.

На стадії апеляційного перегляду, потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 подали до Апеляційного суду Сумської області заяви, де зазначають про те, що підтримують апеляційну скаргу обвинуваченого, просять призначити йому покарання у виді штрафу.

Потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні апеляційного суду також підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_6 та просив призначити йому покарання у виді штрафу.

Враховує також колегія суддів і відсутність у кримінальному провадженні обставин, які обтяжують покарання.

З урахуванням зазначених вище обставин, зважаючи на принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.404 КПК України, дані про особу обвинуваченого, обставини вчинення даного кримінального правопорушення, колегія суддів вважає за можливе вийти за межі вимог апеляційних скарг та застосувати щодо обвинуваченого положення ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, таким чином частково задовольнити апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника.

З огляду на те, що злочин обвинуваченим було вчинено до набрання чинності нової редакції статті 76 КК України, яка встановлює обов`язок суду покласти на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, певних обов`язків, згідно положень ч.2 ст.4 та ч.2 ст.5 КК України колегія суддів не вбачає підстав для покладення на ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України в редакції станом на час вчинення злочину.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону при досудовому розслідуванні кримінального провадження та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 грудня 2016 року відносно ОСОБА_6 змінити.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 грудня 2016 року у виді обмеження волі строком на 2 роки 6 місяців звільнити з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4