ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 201/6950/17
Провадження № 1-кс/201/4522/2017
УХВАЛА
22 серпня 2017 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро внесене під час досудового розслідування кримінального провадження № 0001678 від 09.05.2017 клопотання слідчого в ОВС першого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , погодженого з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, раніше не судимого, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, тимчасово не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 294 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
До суду надійшло клопотання слідчого ОВС першого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області старшого радника юстиції ОСОБА_6 , погоджене з прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області, молодшим радником юстиції ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 за матеріалами досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001678 від 09.05.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 294 КК України, згідного якого слідчий просить застосувати щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
В обґрунтування заявленого клопотання слідчий посилається на те, що що у провадженні слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження №0001678 від 09.05.2017 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України, ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 294, ч. 2 ст. 27, ч.1 ст.294,ч. 2 ст. 365, ст. 293 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 09 травня 2017 року близько об 10.00 годині ОСОБА_5 , разом з невстановленими особами, знаходився біля монументу Вічної слави, розташованому за адресою: пр. Дмитра Яворницького у м. Дніпро, під час проведення урочистих заходів з нагоди Дня перемоги у Другій світовій війні.

Перебуваючи у вказаний час і місці, ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з невстановленими особами, умисно, знаходячись у натовпі, активно приймав участь у масових заворушеннях, шляхом підбурювання однодумців, яких спрямовував на насильницькі дії стосовно учасників зазначених масових заходів.

Таким чином, умисні дії ОСОБА_5 , які виразилися у співучасті щодо активної участі у масових заворушеннях, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 294 КК України.

Відповідно до рапорту о/у СКП Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 від 15.05.2017 місцезнаходження ОСОБА_5 на теперішній час не встановлено.

16.05.2017 винесено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 1ст. 294 КК України.

Враховуючи вищевикладене, з метою необхідності запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків даного кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та виконання завдань кримінального провадження, а також зважаючи на те, що підозрюваний вчинив тяжкий злочин, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років, слідчий просить застосувати у відношенні ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляду тримання під вартою

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, на його задоволенні наполягав.

Підозрюваний та його захисники в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечували, просили відмовити в задоволенні клопотання, посилаючись на те, що підозрюваний від органів досудового розслідування не переховувався, а разом зі своєю родиною постійно проживає за адресою: АДРЕСА_3 , і в подальшому наміру переховуватися не має, окрім того слідчим та прокурором не зазначено, яким саме способом підозрюваний здійснює вплив на свідків та перешкоджає здійснювати розслідування по даному кримінальному провадженню. Вони вважають, що клопотання слідчого не необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. В свою чергу просили обрати відносно підозрюваного запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, а саме у вигляді домашнього арешту.

Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, а також надані суду матеріали кримінального провадження № 0001678, заслухавши думку сторін, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання є таким, яке підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного .

Як вбачається із наданих суду матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 294 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001678 від 10.05.2017 року.

Згідно зі ст. 131 КПК України запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, метою застосування якого є досягнення дієвості кримінального провадження.

Частиною 1 ст. 194 КПК України визначено підстави для застосування запобіжного заходу, до яких відносяться:

1. наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2. наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий або прокурор;

3. недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам або ризику, зазначеним у клопотанні.

Зважаючи, що запобіжний захід у виді тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК України.

Враховуючи, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України.

Положення КПК України, зокрема ст. 132, 176, покладають на слідчого та прокурора тягар доказування необхідності застосування запобіжного заходу. Так з ч. 2 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням. Згідно з ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, при вирішенні питання щодо тримання особи під вартою діє презумпція на користь звільнення. При цьому тягар доведення обставин, що свідчать на користь утримання під вартою покладається саме на державу, в даному випадку слідчого та прокурора. Будь-які обставини, щодо доведеності яких або значення яких для вирішення питання про тримання під вартою залишається сумнів, мають тлумачитись на користь звільнення. Розподіл тягаря доведення надає судді можливість вирішити питання про звільнення обвинувачуваної або підозрюваної особи, якщо обвинувачення не надало доказів, достатніх, щоб переконати суддю у необхідності тримання під вартою. Таким чином, якщо обвинувачення не впоралося із тягарем доведення, презумпція на користь звільнення стає достатньою підставою для звільнення, яка не потребує додаткового обґрунтування.

Відповідно до ч.4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Під час досудового слідства встановлено та матеріалами справи підтверджено наявність ризиків, передбачених у п.п. 3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, те що ОСОБА_5 може, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, однак слідчий суддя не знаходить жодних обставин для обрання виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які б свідчили, що ОСОБА_5 буде переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, або продовжувати вчиняти кримінальне правопорушення чи перешкоджати якимось чином кримінальному провадженню, а отже вищенаведене свідчить про відсутність підстав для задоволення даного клопотання та обрання найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В той же час, оцінюючи обставини, передбачені статтею 178 КПК України, у тому числі, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, вагомість наявних доказів, якими обґрунтовується повідомлення про підозру, а також враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_5 раніше не притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, має тісні соціальні зв`язки, має на утриманні двох малолітніх дітей, суд вважає, що до підозрюваного слід застосувати більш м`який вид запобіжного заходу, а саме домашній арешт, який буде співрозмірним та достатнім для забезпечення належного виконання ОСОБА_5 своїх процесуальних обов`язків під час розслідування кримінального провадження 0001678.

Крім того, суд, обираючи до підозрюваного саме такий запобіжний захід, вважає необхідним покласти на нього низку процесуальних обов`язків.

На підстави викладеного, керуючись ст.ст.177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити частково.

В задоволенні клопотання слідчого в ОВС першого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , погодженого з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 я, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці, тобто до 21 жовтня 2017 року.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки:

- за першою вимогою прибувати на виклик слідчого, прокурора;

- не відлучатись з місця свого проживання без дозволу слідчого і суду;

- повідомляти слідчого, прокурора і суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- цілодобово не залишати своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора та суду.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1