Справа № 522/1714/16-к
пр.№ 1-кс/464/705/17
У Х В А Л А
13 квітня 2017 року м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , адвоката-захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові клопотання адвоката-захисника ОСОБА_4 про відвід судді, -

в с т а н о в и в:
на розгляді Сихівського районного суду м. Львова знаходиться кримінальне провадження № 0000028 від 02.04.14р. за обвинуваченням громадянина США ОСОБА_5 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.201 КК України.

13.04.2017 року у підготовчому судовому засіданні адвокатом-захисником ОСОБА_4 заявлене усне клопотання про відвід головуючому судді ОСОБА_6 :

Головуючий суддя ОСОБА_6 про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його пояснень.

Адвокат-захисник ОСОБА_4 , мотивуючи заявлене клопотання про відвід, посилається на обставини спілкування судді з прокурором без його присутності, вважаючи, що за результатами такого спілкування судом було відмовлено у задоволенні його законного клопотання, яке стосувалося процесуальних питань, що викликало сумніви в об`єктивності та неупередженості судді ОСОБА_6 .. Обвинувачений ОСОБА_5 думку адвоката підтримав.

Прокурор ОСОБА_3 заперечила проти клопотання адвоката, покликаючись на те, що обставини спілкування судді з прокурором є надуманими, дії, які можуть викликати сумніви в об`єктивності та неупередженості судді ОСОБА_6 не доведені.

Заслухавши думку осіб, які беруть участь у провадженні по справі, приходжу до наступного.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року у справі «Білуга проти України», від 28.10.1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії», тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість висунутого проти нього будь-якого кримінального 0обвинувачення.

Виходячи із положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, які є частиною національного законодавства і джерелом права, що підлягають застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд має завжди бути «встановленим законом». Це формулювання засвідчує принцип верховенства права, притаманний усій системі Конвенції та її протоколів. Адже правовий орган, що не є встановленим відповідно до законодавства, завжди буде позбавлений легітимності, яка вимагається у демократичному суспільстві для вирішення справ приватних осіб. Вислів «встановлений законом» стосується не лише законності самого існування суду, а й складу суддів при розгляді кожної справи (рішення у справах «Булут проти Австрії» від 22.02.1996 року, «Бускаріні проти Сан-Марино»). Термін «закон» про який ідеться в цьому положенні, стосується, таким чином, не лише законодавства щодо створення і компетенції судових органів, а й будь-якого іншого положення національного права, невиконання якого робить неправомірною участь одного або кількох суддів у розгляді справи. Тут йдеться, зокрема, про положення щодо повноважень, щодо несумісностей і щодо відводу суддів. (рішення у справі «Коем та інші проти Бельгії»).

Недотримання судом зазначених положень означає в принципі порушення пункту 1 ст. 6 (справи «Цанд проти Австрії», заява № 7360/76, доповідь Комісії від 12.10.1978 року та «Россі проти Франції», заява № 11879/85, рішення комісії від 06.12.1989 року).

Про те, що термін «суд, встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, звернуто також увагу Європейським судом з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України».

Суд, який розглядає справу має бути «безстороннім» і «незалежним» за ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Розглядаючи питання безсторонності з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначив, що по-перше, йдеться про суб`єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці. Зокрема, суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне. По-друге, слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву; крім того, поняття незалежності та об`єктивної безсторонності тісно пов`язані між собою (справи «Пуллар проти Сполученого Королівства» і «Томанн проти Швейцарії», а також «Екедемі Трейдинг ЛТД та інші проти Греції» і «Дактарас проти Литви»).

Відвід судді в розгляді справи може бути задоволеним і в випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді, що передбачають Бангалорські принципи поведінки суддів від 19 травня 2006 року схвалені Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23.

Статтею 75 КПК України передбачені підстави для відводу судді.

Враховуючи наведене, заслухавши думку осіб, які беруть участь у провадженні по справі вивчивши надані матеріали, приходжу до висновку, що доведених підстав для відводу судді ОСОБА_6 не має, обставин, які можуть викликати сумніви в його об`єктивності та неупередженості не встановлено, оскільки доказів такого сторонами не надано.

Але, з метою запобігання формування думки щодо заінтересованості судді у результаті розгляду справи зважаючи на те, що суддею приймалась ухвала про відмову задоволенні клопотання для виклику уповноваженого прокурора, з якої адвокат-захисник ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 убачають наведеною правову позицію судді, ураховуючи те, що з тих підстав ними заявлений головуючому судді відвід, що сторона захисту продовжує настоювати на тому, що свідчить про стійку наявність у них сумнів в об`єктивності та неупередженості судді, що будь-яке подальше рішення по даному кримінальному провадженню викликатиме сумніви в його об`єктивності та безсторонності, та буде ними оскаржуватись, а тому з метою уникнення перешкод у розгляді справи, та задля нормалізації обстановки вирішення кримінального провадження по суті в цілому, приходжу до висновку про необхідність задоволення клопотання адвоката-захисника ОСОБА_4 про відвід головуючого судді ОСОБА_6 .

Що стосується заявленого відводу судді з оціночних міркувань, вважаю, що для відводу судді в даному випадку досить об`єктивно обґрунтованих припущень про упередженість судді, які виявляє сторона захисту у справі.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, ст.ст. 35, 75, 80, 81, 82 КПК України, суддя, -

у х в а л и в:
клопотання адвоката-захисника ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_7 про відвід головуючого судді ОСОБА_6 - задовольнити.

Кримінальне провадження № 0000028 від 02.04.14р. за обвинуваченням громадянина США ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.201 КК України, передати для проведення його перерозподілу в порядку, визначеному ст. 35 КПК України, іншому судді.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1