Дата документу Справа № 331/4674/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний № 331/4674/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/433/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2017 року м. Запоріжжя
Судова колегія з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника - адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2016 року, яким її -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку і мешканку АДРЕСА_1 , громадянку України, яка має повну загальну середню освіту, неодружену, офіційно не працевлаштовану, інваліда 3 групи, раніше засуджену:

1) 19 лютого 2007 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;

2) 24 січня 2008 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді 210 годин громадських робіт;

3) 23 грудня 2008 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, за ч. 2 ст. 309 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;

4) 21 грудня 2009 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 185 до 3 років позбавлення волі;

5) 2 червня 2015 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років обмеження волі із іспитовим строком 1 рік, 21.06.2016 року звільнена від покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та засуджено до покарання у вигляді арешту на строк 3 місяці.

Початок строку відбуття покарання постановлено рахувати з моменту її фактичного затримання.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено без змін у вигляді особистого зобов`язання.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватою в тому, що вона 25 червня 2016 року, приблизно о 18 годині 15 хвилин, знаходячись у торговому залі гіпермаркету «Ашан», що розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Запорізька, буд. 1-б, переконавшись в тому, що за її злочинними діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, повторно, шляхом вільного доступу, намагалась таємно викрасти майно, що належить ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет», сховавши його до себе у жіночу сумку, а саме: майку жіночу, вартістю 217 гривень 83 копійки, футболку жіночу, вартістю 148 гривень 00 копійок, а всього майна загальною вартістю 365 гривень 83 копійки, чим намагалась спричинити матеріальну шкоду вказаному гіпермаркету на вищевказану суму, але не довела злочин до кінця з причин, які не залежали від її волі.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 , не оскаржуючи вирок суду в частині кваліфікації дій і доведеності її вини, просить вирок змінити в частині призначеного покарання та призначити їй покарання у вигляді 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вона за станом здоров`я не може відбувати реальне покарання в умовах ізоляції. Вказує, що на надала суду довідок про стан здоров`я, оскільки не думала, що її захворювання можуть вплинути на призначене їй покарання, в судовому засіданні просила суд призначити їй «умовний» термін покарання.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинувачену ОСОБА_7 та її захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченій останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй злочину, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченої за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі обвинуваченої ОСОБА_7 в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступень тяжкості вчиненого, яке є злочином середньої тяжкості, визнав за обставини, що пом`якшують покарання, визнання вини обвинуваченою та її щире каяття у скоєному, взяв до уваги, що обвинувачена за місцем проживання характеризується позитивно, є інвалідом 3 групи, дав належну оцінку даним про особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, проте належних висновків для себе не зробила, знову відразу після спливу іспитового строку вчинила аналогічний корисливий злочин, офіційно не працює, перебуває на обліку у лікаря нарколога із діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів, з огляду на що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нових злочинів лише із призначенням їй покарання за умови ізоляції на строк, вказаний у вироку.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегія суддів дослідила надані обвинуваченою довідки про стан її здоров`я, однак вважає, що такі дані на правильність висновків суду першої інстанції не впливають, оскільки призначене ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та даним про її особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України та його меті, підстави для призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України також відсутні.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими.

У відповідності до ч. 3 ст. 60 КК України арешт не застосовується до осіб віком до шістнадцяти років, вагітних жінок та до жінок, які мають дітей віком до семи років.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що обвинувачена ОСОБА_7 до осіб вказаної категорії не відноситься.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 з приводу того, що вона за станом здоров`я не може відбувати покарання у вигляді арешту, то висновків суду про необхідність призначення їй покарання у виді арешту вони не спростовують та у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 537 КПК України можуть бути предметом розгляду суду, визначеного частиною другою статті 539 цього Кодексу, лише під час виконання вироку.

Крім того, суд не може задовольнити вимоги апеляційної скарги обвинуваченої і з огляду на те, що вона фактично просить погіршити її становище, оскільки відповідно до ст. 51 КК України покарання у виді позбавлення волі є більш суворим покаранням, ніж арешт, а ст. 75 КК України визначено тільки підстави звільнення від цього покарання з випробуванням.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підстав зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2016 року у відношенні ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженою ОСОБА_7 в той же строк з моменту вручення їй копії цієї ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4