Справа № 466/2421/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/727/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_6 на ухвалу підготовчого судового засідання Шевченківського районного суду м.Львова від 24 травня 2017 року про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

та адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и л а:
вищевказаною ухвалою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000900 про обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 286 КК України повернуто прокурору відділу процесуального керівництва при провадженні судового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Львівської області для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали.
В мотивах ухвали вказано, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки в такому зазначено, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть двох осіб, невірно зазначено його анкетні дані в частині вказівки на місце народження, а також обвинуваченому та його захисникам не було вручено належно оформленої копії обвинувального акта.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор прокуратури Львівської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, просить оскаржувану ухвалу скасувати та скерувати матеріали кримінального провадження до Шевченківського районного суду м.Львова для організації розгляду по суті.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор покликається на те, що обвинувальний акт відповідає вимогам кримінального процесуального закону, оскільки незважаючи на відсутність в такому конкретної вказівки на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, вимоги закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації дотримано.

На його переконання, обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, викладено чітко і конкретно, а наведені у ньому фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення.

Щодо зазначення в обвинувальному акті неправильного місця народження обвинуваченого, прокурор зазначає, що суд першої інстанції не з`ясовував цих даних в обвинуваченого, крім того, кримінальний процесуальний закон не наводить таку підставу для повернення обвинувального акта як невідповідність відомостей.

Як зазначає прокурор, чинним кримінальним процесуальним законом не встановлено вимог щодо форми копій обвинувального акта та такі відповідають тому, що надійшов до Шевченківського районного суду м.Львова.

Заслухавши доповідача, прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисників, які просять відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення.

Однією із гарантій права на справедливий суд, в силу положень п.«а» частини третьої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
Зокрема, в силу ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.
При цьому важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки правильне їх відображення має суттєве значення не лише для аргументації висновків слідчого, але й для дослідження всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.
Перевіривши обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000900 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання, що такий містить у собі всі необхідні відомості, встановлені ч.2 ст.291 КПК України. І незважаючи на відсутність в такому конкретної вказівки на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, вимоги закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації дотримано. Обставини, які, відповідно до частини першої статті 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, розмір процесуальних витрат, викладено чітко і конкретно.

Наведені в обвинувальному акті у кримінальному провадженні №0000900 фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

З огляду на наведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відсутність вказівки в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_7 на його обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ст.293 КПК України, одночасно з переданням обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику, захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Згідно з п.п.9.5.1, 9.5.3, 9.5.7 Інструкції з діловодства в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 24 лютого 2016 року № 103, засвідчення документів здійснюється шляхом їх підписання, затвердження та проставлення печатки. Підпис складається з назви посади особи, яка підписує документ (повної, якщо документ надруковано не на бланку, скороченої, без зазначення назви прокуратури на документі, надрукованому на бланку), особистого підпису, ініціала імені та прізвища. Гриф затвердження розміщується у правому верхньому куті першого аркуша документа.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, прокурором прокуратури Львівської області на виконання вимог кримінального процесуального закону 31 березня 2017 року затверджено та підписано обвинувальний акт у зазначеному кримінальному провадженні, який згідно з вимогами п.п.18.2.3, 18.2.4 та додатку 61 Інструкції посвідчено гербовою печаткою, скерований до суду та на виконання вимог ст.293 КПК України вручено його копії та копії реєстру матеріалів досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_7 та захисникам ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про що свідчать долучені розписки (а.с.п.21-23).

З огляду на те, що чинним кримінальним процесуальним законом не передбачено вимог до оформлення копій обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, покликання суду першої інстанції на неналежність копій обвинувального акта, вручених стороні захисту, як на підставу повернення такого прокурору, є передчасними.

Згідно з п.2 ч.1 ст.291 КПК України, обвинувальний акт, повинен містити анкетні відомості обвинуваченого - прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство.
Як вбачається із обвинувального акта, обвинувачений ОСОБА_7 є уродженцем м.Львова, поряд з тим, відповідно до паспортних даних (а.с.п.71) місцем народження останнього є с.Лешнів Бродівського району Львівської області.
На переконання колегії суддів, не заслуговують на увагу покликання суду першої інстанції як на підставу повернення обвинувального акта на те, що дані місця народження обвинуваченого не відповідають його паспортним даним, оскільки така невідповідність згідно зі ст.348 КПК України може бути усунута судом під час встановлення особи обвинуваченого, а отже в силу ст.291 КПК України не може визнаватися обґрунтованою обставиною для повернення обвинувального акта.
З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції безпідставно постановлено ухвалу про повернення прокурору матеріалів обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000900 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, а відтак оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а обвинувальний акт з додатками - направленню до суду першої інстанції для виконання вимог ст.ст. 314 - 316 КПК України.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409 КПК України,

п о с т а н о в и л а:
апеляційну скаргу прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_6 задоволити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 24 травня 2017 року про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України скасувати, повернути матеріали провадження до суду першої інстанції для розгляду зі стадії підготовчого судового засідання.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4