Справа № 314/6945/16-к
Провадження № 1-в/314/3388/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 листопада 2016 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у дистанційному судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення.

за участю прокурора: ОСОБА_4 ,

представника адміністрації колонії: ОСОБА_5 ,

захисника: ОСОБА_6 ,

засудженого: ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання у Софіївській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 55), надійшло клопотання про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення.

Засуджений ОСОБА_3 у судовому засіданні своє клопотання підтримав, просив його задовольнити, пояснив, що зробив для себе належні висновки, у скоєному злочині вину визнає, щиро розкаюється, має три заохочення, під час відбування покарання був працевлаштований, чим заслужив на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Захисник засудженого адвокат ОСОБА_6 клопотання засудженого підтримав, просив звільнити ОСОБА_3 від подальшого відбування покарання умовно-достроково на відбутий строк, що залишився.

У судовому засіданні представник адміністрації колонії суду пояснив, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 03 листопада 2011 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі, ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 лютого 2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року) у строк основного покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2011 року зараховано строк попереднього ув`язнення з дня фактичного затримання до дня набрання вироком законної сили, а саме з 23 травня 2011 року до 19 листопада 2011 року, із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі. За час утримання у Запорізькому слідчому ізоляторі управління ДПтС України в Запорізькій області з 26 травня 2011 року по 25 листопада 2011 року характеризувався наступним чином: вимоги режиму утримання не порушував, заохочень та стягнень не мав. З 25 листопада 2011 року відбуває покарання у Софіївській виправній колонії управління ДПтС України в Запорізькій області (№ 55). За час відбування покарання характеризується наступним чином: за сумлінну поведінку та ставленням до праці три рази заохочувався правами начальника установи, має двадцять одне дисциплінарне стягнення, накладені правами начальника відділення та начальника установи, з яких двадцять стягнень зняті та погашені, одне стягнення не зняте та не погашене у встановленому законом порядку. На виробництві установи не працевлаштований. Згідно ст. 118 КВК України, до робіт з благоустрою місць позбавлення волі не залучався. Участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених не приймає. Спостережною комісією установи розглядались матеріали щодо можливості застосування пільг до засудженого ОСОБА_3 , на вирішення ставились наступні питання: про можливість застосування зміни умов тримання після відбуття 1/3 строку покарання станом на 26 березня 2013 року, відповідно до ст. 101 КВК України, протокол від 04 жовтня 2013 року у застосуванні пільги відмовлено, як особі, що не стала на шлях виправлення, про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким після відбуття 1/2 частини строку покарання станом на 26 травня 2014 року, відповідно до ст. 82 КК України, протокол від 03 грудня 2014 року у застосуванні пільги відмовлено, як особі, що не стала на шлях виправлення, про застосування умовно-дострокового звільнення після відбуття 2/3 строку покарання станом на 26 липня 2015 року, відповідно до ст. 81 КК України, прокол від 30 січня 2016 року у застосуванні пільги відмовлено, як такому, що не довів своє виправлення. Комісія установи вважає, що засуджений ОСОБА_3 не довів своє виправлення, тому відносно нього не доцільно застосовувати ст. 81 КК України.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що засуджений ОСОБА_3 на виробництві установи не працевлаштований, до робіт з благоустрою місць позбавлення волі без оплати праці не залучався, має двадцять одне дисциплінарне стягнення, з яких одне стягнення не зняте та не погашене у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став, відповідних висновків для себе не зробив.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши матеріали особової справи, вислухавши засудженого ОСОБА_3 , захисника, представника адміністрації колонії, висновок прокурора, суд вважає, що у клопотанні слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка - це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів характеристики встановлено, що під час утримання у Запорізькому слідчому ізоляторі управління ДПтС України в Запорізькій області з 26 травня 2011 року по 25 листопада 2011 року, засуджений ОСОБА_3 вимоги режиму утримання не порушував, заохочень та стягнень не мав.

З 25 листопада 2011 року, засуджений ОСОБА_3 відбуває покарання у Софіївській виправній колонії управління ДПтС України в Запорізькій області (№ 55), є працездатним, однак був працевлаштований тільки протягом жовтня грудня 2014 року, у січні, лютому, квітні та грудні 2015 року, у 2016 році був працевлаштований лише у березні, весь інший час працевлаштований не був, що підтверджено довідкою про працевлаштування.

Згідно з довідкою, засуджений ОСОБА_3 до робіт з благоустрою місць позбавлення волі, згідно ч. 5 ст. 118 КВК України, не залучався, участі у самодіяльних організаціях відділення та у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених не приймає.

За час відбування покарання у Софіївській виправній колонії управління ДПтС України в Запорізькій області (№ 55), засуджений ОСОБА_3 характеризується наступним чином: за сумлінну поведінку та ставленням до праці три рази заохочувався правами начальника установи, має двадцять одне дисциплінарне стягнення, накладені правами начальника відділення та начальника установи, з яких двадцять стягнень зняті та погашені, одне стягнення не зняте та не погашене у встановленому законом порядку.

На цьому фоні сумнівним та передчасним виглядають твердження засудженого про те, що він сумлінною поведінкою довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Формально ОСОБА_3 дотримувався норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що три рази заохочувався правами начальника установи за сумлінну поведінку та ставлення до праці. Однак наявність заохочень само по собі ще не свідчить про виправлення засудженого та досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України, оскільки поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною, про що свідчить двадцять одне стягнення, накладене правами начальника відділення та начальника установи, а саме: 06.02.2012, 13.04.2012, 13.01.2013, 11.02.2013 та 28.02.2013 засудженому оголошені догани за порушення розкладу дня, порушення локалізації, вилучено мобільний телефон, 15.03.2013 у засудженого вилучено мобільний телефон, за що поміщено до ДІЗО на десять діб, 11.04.2013 та 17.05.2013 оголошені суворі догани за порушення дисципліни строю та розкладу дня, 16.05.2013 оголошено догану за порушення локалізації, 17.05.2013, 23.05.2013 та 20.06.2013 оголошені суворі догани за порушення локалізації, порушення розкладу дня, порушення форми одягу, 09.01.2014 у засудженого вилучені саморобні гральні карти, за що оголошено догану, 11.01.2014 засудженого за порушення локалізації поміщено до ДІЗО на п`ятнадцять діб, 26.02.2014 у засудженого вилучено мобільний телефон, за що оголошено суворо догану, 26.02.2014 та 08.09.2014 засудженого за перешкоджання проведенню обшуку поміщено до ДІЗО на десять діб, 05.03.2014 оголошено сувору догану за нетактовну поведінку, 03.03.2015 засудженого за порушення режиму тримання поміщено до ДІЗО на десять діб, 22.06.2015 у засудженого вилучено мобільний телефон, за що оголошено сувору догану, 02.06.2016 за перешкоджання проведенню обшуку оголошено догану, з яких двадцять стягнень зняті та погашені, а одне стягнення не зняте та не погашене у встановленому законом порядку.

Крім того, при вирішенні клопотання суд приймає до уваги ті факти, що засуджений ОСОБА_3 не приймав участі в організації виховних заходів, які провадяться в установі, зокрема, участі в реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених, які, відповідно до розділу XXIV Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, спрямовані на формування та закріплення у засуджених прагнення до заняття суспільно-корисною діяльністю, сумлінного ставлення до праці, дотримання вимог законодавства та прийнятих у суспільстві правил поведінки, підвищення їх загальноосвітнього і культурного рівнів. Так само, згідно наданої довідки засуджений ОСОБА_3 не приймав участі і у роботі самодіяльних організацій.

Таким чином, поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання у своїй сукупності не дає підстав вважати, що ОСОБА_3 довів своє виправлення та перевиховання.

Також, суд враховує, що до засудженого вже було застосовано заохочувальну норму, а саме ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року), ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 лютого 2016 року у строк основного покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2011 року зараховано строк попереднього ув`язнення з дня фактичного затримання до дня набрання вироком законної сили, а саме з 23 травня 2011 року до 19 листопада 2011 року. На думку суду, відбута ОСОБА_3 на теперішній час частина покарання є недостатньою для його виправлення та досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України.

При вивчених обставинах на теперішній час суд погоджується з висновком комісії Софіївської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 55) та не знаходить досить підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_3 , оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, на погляд суду, про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

24.11.2016
24.11.2016

02.12.2016