печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 жовтня 2016 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві провадження за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Генеральної прокуратури України, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій ,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва зі скаргою в порядку ст. 303 КПК України на бездіяльність уповноважених осіб Генеральної прокуратури України, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій.

В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначив, що 06.09.2016 він звернувся із заявою до Генеральної прокуратури України про вчинення, на його думку суддею Господарського суду м. Києва ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 192, 364, 367 КК України, яка була зареєстрована уповноваженою особою Генеральної прокуратури України 06.09.2016 р. за Вх. №126 .

Листом від 08.09.2016 за Вих. №17/7-6457-03 заявника було повідомлено про те, що його заяву направлено для розгляду до прокуратури м. Києва.

Зважаючи на те, що станом на день звернення до суду із даною скаргою в порушення ч. 1 ст. 214 КПК України відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за вказаною заявою не внесені, ставить питання про визнання протиправною бездіяльності уповноваженої особи Генеральної прокуратури України, що полягає у направленні його заяви про вчинення кримінального правопорушення для розгляду до прокуратури м. Києва.

Будучи належним чином повідомленою про судовий розгляд особа, яка звернулася зі скаргою в судове засідання не з`явилася.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Представник Генеральної прокуратури України в судове засідання не з`явився, до канцелярії суду подав заперечення, з яких вбачається, що заявника було повідомлено, про направлення його заяви для розгляду до прокуратури м. Києва у відповідності до чинного законодавства.

З огляду на конституційні принципи змагальності сторін та диспозитивності, а також враховуючи, що ст.ст. 305, 306 КПК України визначений скорочений строк розгляду скарги такого роду, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті доводів та вимог скарги за відсутності в судовому засіданні заявника та представника органу досудового розслідування на підставі долучених до скарги матеріалів.

Дослідивши матеріали провадження приходжу до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 06.09.2016 р. звернувся до Генеральної прокуратури України із заявою про вчинення, на його думку суддею Господарського суду м. Києва ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 192, 364, 367 КК України, яка була зареєстрована уповноваженою особою Генеральної прокуратури України 06.09.2016 р. за Вх. №126 .

З листа Генеральної прокуратури України 08.09.2016 за Вих. №17/7-6457-03 за підписом начальника відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 вбачається, що заявника було повідомлено про те, що його заяву направлено для розгляду до прокуратури м. Києва.

Згідно з ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.

Частиною ч. 4 ст. 214 КПК України визначено, що слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення.

Наказом Генерального прокурора України № 125 від 03.12.2012 затверджено Інструкцію «Про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах прокуратури України заяв, повідомлень про вчинені правопорушення».

Відповідно до п. 1.2 Інструкції визначений єдиний порядок, який поширюється на діяльність працівників органів прокуратури, які в межах компетенції мають відповідні повноваження щодо: приймання заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення; реєстрації у відповідній книзі обліку заяв, повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення; розгляду заяв, повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та визначення підстав щодо внесення відомостей до ЄРДР.

При цьому, положення Інструкції не містять вказівок щодо альтернативного порядку розгляду заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а лише деталізують порядок розгляду заяв, повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення, віднесені до підслідності органів прокуратури, а, відтак, не суперечить вимогам ст. 214 КПК України.

Крім того, системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що слід розмежовувати поняття внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР у відповідності до положень ч. 1 ст. 214 КПК України та поняття зареєструвати (прийняти) відповідну заяву, про що йдеться у ч. 4 ст. 214 КПК України.

У відповідності до положень ст. 218 КПК України, досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, реєстрація кримінальних правопорушень, а також осіб, які їх учинили, реєстратором, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення, не суперечить положенням ч. 1 ст. 214, ст. 218 КПК України.

Згідно з п. 3.6, п. 3.8 вищевказаної Інструкції заяви, повідомлення про вчинені кримінальні правопорушення, що надійшли на розгляд Генеральної прокуратури України, направляються для здійснення досудового розслідування з дотриманням територіального принципу до прокуратури відповідного рівня.

Таким чином, дії Генеральної прокуратури України в частині направлення заяви ОСОБА_3 від 06.09.2016 р. за № 126 до прокуратури м. Києва, відповідають вимогам діючого законодавства та виключають бездіяльність Генеральної прокуратури України.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

За змістом положень ч. 1 ст. 214 КПК України та ст. 2 КК України, реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Прокуратура м. Києва як орган, на розгляді якого знаходиться заява ОСОБА_3 від 06.09.2016 р. за № 126 має визначитися чи містить вона достатні відомості про можливе вчинення співробітниками поліції кримінальних правопорушень, і, в залежності від встановленого, прийняти рішення про подальший рух вказаної заяви.

Виходячи зі змісту ст.307 КПК України, якою передбачено рішення слідчого судді за результатами розгляду скарги, вимоги скарги про визнання бездіяльності уповноваженої особи Генеральної прокуратури України, що полягає у направлення заяви про вчинення кримінального правопорушення до прокуратури м. Києва є безпідставними, оскільки, такий спосіб захисту не передбачений положеннями вказаної статті КПК України.

Не вбачаючи підстав для задоволення скарги, керуючись ст. ст. 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Генеральної прокуратури України, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1