Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/302/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.04.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем - ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000441 від 07 червня 2016 року, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 23.01.2017 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, одруженого, мешканця АДРЕСА_1 , немаючого судимостей,

визнаний винуватим в скоєнні злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 КК України та призначено покаранняу виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі статей 75, 76 КК України засудженого звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, зобов`язано: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Відповідно до ст.100 КПК України вирішено питання щодо речових доказів.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням у приміщення за наступних обставин. 06 червня 2016 року в с. Краснопілка Маловисківського району Кіровоградської області обвинувачений ОСОБА_7 , з метою крадіжки, проник в приміщення літньої кухні домоволодіння по АДРЕСА_2 , яке належить потерпілому ОСОБА_8 , скоївши таємне викрадення газової плити «Брест», вартістю 1187 гривень 50 копійок.

Обвинувачений ОСОБА_7 з викраденим майном зник з місця скоєння злочину, спричинивши потерпілому матеріальної шкоди на суму 1187 гривень 50 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу в якій не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок незаконним та таким, що підлягає зміні через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність

Просить вирок районного суду стосовно ОСОБА_7 , змінити у частині покладення на засудженого обов`язків, визначених ст.76 КК України, а саме: відповідності зі ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_7 , на період іспитового строку, наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. У решті вирок залишити без змін.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» № 1492- VIII від 07.09.2016 внесено зміни до ст. 76 КК України, відповідно до яких у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Водночас у резолютивній частині вироку зазначено: « на підставі статей 75, 76 КК України, засудженого звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік і зобов`язати: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції; повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально - виконавчу інспекцію».

У даному випадку, судом без достатніх на те підстав не застосовано до обвинуваченого ОСОБА_7 редакцію ст. 76 КК України зі змінами, внесеними законом України № 1492- VIII від 07.09.2016.

Заслухавши доповідача, заслухавши в дебатах прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 які підтримали апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляції та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, викладених у вироку, підтверджуються сукупністю зібраних органами досудового розслідування доказами, які судом першої інстанції у відповідності до вимог параграфу 3 гл.28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження та є взаємоузгодженими між собою та відповідають фактичним обставинам.

Враховуючи те, що фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються, а тому колегія суддів відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України судове рішення в цій частині не переглядає.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 та правильно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у приміщення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, будь-яких порушень вимог кримінального процесуального законодавства під час проведення досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, які б давали підстави для скасування вироку суду першої інстанції, колегія суддів не встановила.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за своїм видом і розміром судом першої інстанції призначено з дотриманням вимог ст. 50, 65 КК України, оскільки в повній мірі враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З огляду на те, що в апеляційній скарзі прокурор не оскаржує вид та міру покарання призначеного судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 , на тому на переконання колегії суддів відсутні апеляційні підстави для визнання призначеного йому покарання таким, що не відповідає вимогам ст. 50,65 КК України.

За таких обстави, суддів вважає, що обране обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України за своїм видом і розміром відповідають меті покарання і засадам його призначення, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Посилання в апеляційній скарзі прокурора на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норму закону України про кримінальну відповідальність, що стосується обов`язків, які покладає суд на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, та органів нагляду за вказаною особою, є слушними.

Законом України від 07.09.2016 року № 1492-У111 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених», що набрав чинності 08.10.2016 року, статтю 76 КК України викладено в новій редакції та обов`язки, які були передбачені п.п.3, 4 ч.1 ст. 76 КК України ( в редакції Закону від 14.04.2009 року), викладено в п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України, якими передбачено, що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Частиною 3 статті 76 КК України ( в редакції Закону від 07.09.2016 року) та статті 163 КВК України ( в редакції Закону від 07.09.2016 року) визначено, що нагляд за поведінкою осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, протягом іспитового строку здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання засудженого.

Суд першої інстанції поклавши на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п.п.2,3,4 ст. 76 КК України (в редакції Закону від 14.04.2009 року) не звернув увагу на нову редакцію даної статті, згідно якої, контроль за поведінкою засуджених, звільнених від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації, а не кримінально-виконавчою інспекцією.

Згідно ч.2,3 ст. 5 КК України, - Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лишу в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Пунктом 2 частини 2 статті 76 КК України (в редакції Закону від 07.09.2016 року) визначено, що суд може додатково зобов`язати засудженого не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, а п.2 ч.1 ст. 76 КК України ( в редакції Закону від 14.04.2009 року) визначалось, що суд може зобов`язати засудженого не виїжджати за межі України лише на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

Закон України про кримінальну відповідальність, а саме нова редакція ст. 76 КК України від 07.09.2016 року, в частині заборони виїзду за межі України не містить вказівки про постійне місце проживання, що відповідно погіршує становище засудженого.

Таким чином колегія суддів вважає, що норма п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України погіршує становище обвинуваченого виходячи з того, що вона передбачає погодження виїзду за межі України не тільки на постійне, а й на тимчасове проживання або ж просто перетину кордону.

З урахуванням всіх зібраних по справі доказів, суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, оскільки суд першої інстанції, постановляючи вирок щодо ОСОБА_7 неправильно застосував Закон України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 409 , ст. 413 КК України є підставою для зміни вироку при розгляді провадження в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні.

Керуючись ст.ст 376, 405, 407, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора, задовольнити.

Вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 23.01.2017 року стосовно ОСОБА_7 , змінити в частині призначення покарання.

Вважати засудженим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

На підставі ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4