№ 1-кс/756/1945/16
У Х В А Л А
Іменем України
29 листопада 2016 року слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , представника власника майна адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши клопотання слідчого СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене процесуальним керівником у справі прокурором Київської міської прокуратури № 5 ОСОБА_5 про арешт майна,

В С Т А Н ОВ И В :
Слідчий СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , за погодженням із процесуальним керівником у провадженні прокурором Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням про арешт майна, а саме грошових коштів у сумі 60 000 доларів США, вилучених під час проведення обшуку із індивідуального сейфу № НОМЕР_1 ПАТ «Банк Кредит Дніпро» Оболонського відділення м. Києва на підставі ухвали слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 27.10.2016.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що в провадженні СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0000286 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що група осіб, використовуючи підроблені рішення Дарницького районного суду м. Києва, згідно яких право власності на 18 об`єктів нерухомості у Оболонському районі м. Києва переходить до підставних осіб, протягом 2016 року шахрайським способом переоформивши в подальшому вказані об`єкти на юридичну особу, заволоділи даними об`єктами нерухомості, які перебувають в комунальній власності в особливо великих розмірах. Крім того, в ході досудового розслідування встановлено факт використання завідомо підробленого документа.

Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 27.10.2016 року був наданий дозвіл на проведення обшуку індивідуального сейфу № НОМЕР_1 ПАТ «Кредит Банк Дніпро» Оболонського відділення м. Києва з метою відшукання документів, що підтверджують перехід права власності на об`єкти нерухомості. У наданні дозволу на відшукання та вилучення іншого майна, у тому числі грошей, було відмовлено.

Зазначені вище грошові кошти орган досудового розслідування вважає такими, які набуті кримінально протиправним шляхом, а тому з урахуванням положення ч. 1 ст. 98 КПК України, слідчий просить, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, накласти на них арешт.

Крім того, як додаткову підставу для накладення арешту слідчий звертає увагу на санкцію ч. 4 ст. 190 КК України, яка передбачає конфіскацію майна.
У судовому засіданні слідчий клопотання підтримав, просив його задовольнити, представник власника майна заперечував проти задоволення клопотання.

Вислухавши виступ слідчого, думку представника власника майна, дослідивши матеріали, додані до клопотання, приходжу до наступного висновку.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України є арешт майна.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. При цьому майно, про арешт якого клопоче слідчий, має бути або предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, або набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.
Таким чином в ході розгляду клопотання про арешт майна слідчий або прокурор повинні довести, крім іншого, протиправність його походження.
Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Дослідивши копії документів, якими обґрунтовується клопотання, лише у контексті законності вимоги про арешт майна, приходжу до висновку, що вони не свідчать про відповідність грошових коштів, які були вилучені під час проведення обшуку, критеріям визначеним у ст. 98 КПК України. При цьому враховую позицію законодавця, викладену у ч. 3 ст. 170 КПК України, і вважаю, що наявність постанови слідчого про визнання певного майна речовим доказом, не зобов`язує слідчого суддю погодитися із таким висновком слідчого та арештувати це майно без дослідження доказів, наданих слідчим або прокурором.
Зокрема слідчим не доведені: правова підстава для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні №0000286 від 05.07.2016; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні групою осіб кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України; можливість конфіскації майна, про арешт якого клопоче слідчий.
З урахуванням викладеного приходжу до висновку, що клопотання слідчого про арешт грошових коштів, які були вилучені під час проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 27.10.2016, задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 167, 170 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :
У задоволенні клопотання слідчого СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене процесуальним керівником у справі прокурором Київської міської прокуратури № 5 ОСОБА_5 , відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду міста Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1