Вирок
Іменем України
01.08.2017 р. Франківський районний суд м. Львова, в складі:

головуючого -судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові кримінальне провадження на підставі обвинувального акту про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, громадянина України, українця, не одруженого, раніше не судженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,непрацюючого

, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в :
04.08.2016р.о 8.00. ОСОБА_4 ,будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 -польова пошта НОМЕР_2 ,що за адресою АДРЕСА_2 ,призваним по мобілізації,в умовах особливого періоду самовільно залишив військову частину без поважних причин та по 19.07.17р.незаконно перебував поза місцем її розташування, проводячи час на власний розсуд за місцем проживання.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив ,що дійсно самовільно залишив військову частину без поважних причин.Просить суворо не карати.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим , його вина підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється.

Відповідно до ч.3ст.349 КПК України судом не досліджувались інші зібрані у кримінальному провадженні докази,оскільки,за згодою учасників процесу,дослідження таких визнано недоцільним.У суду відсутні сумніви щодо добровільної позиції учасників судового провадження,яким роз"яснено,що у такому випадку вони позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Дії обвинуваченого вірно кваліфіковані органами досудового слідства за ч.4 ст.407 КК України,так як він,будучи військовослужбовцем самовільно залишив військову частину без поважних причин ,в умовах особливого періоду.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не суджений, по місцю проживання характеризується позитивно. Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого. Обставини, що обтяжують покарання-відсутні.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому слід призначити в межах санкції статті, за якою кваліфіковано злочин, у вигляді позбавлення волі . Враховуючи обставини скоєння злочину, його тяжкість, особу обвинуваченого,положення ст.50,65 КК України, суд приходить до висновку, що його виправлення можливе без відбування покарання та вважає за доцільне застосувати ст.75 КК України , оскільки, таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
Керуючись ст.ст. 370, 373, 374,376 КПК України, суд,-

з а с у д и в:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України засудженого ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк, тривалістю 1 ( один) рік.

На підставі ст.76 КК України зобовязати засудженого періодично зявлятись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти орган з питань пробації про зміну місця праці та проживання.

На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуюча ОСОБА_1