У Х В А Л А
Іменем України
26 липня 2017 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши клопотання старшого слідчого з ОВС 2 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 , про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000468 від 21 грудня 2016 року за підозрою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України, та за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України,

ВСТАНОВИВ:
25 липня 2017 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого з ОВС 2 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 , в кримінальному провадженні № 0000468 від 21 грудня 2016 року за підозрою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України, та за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України, про накладення арешту на 517/2000 частину квартири АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за підозрюваним ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Клопотання мотивоване тим, що вданому кримінальному провадженні 20.03.2017 року ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 вручено письмові повідомлення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України, та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України.

Відповідно до листа 2 управління Головного управління військової контррозвідки Департаменту контррозвідки СБ України № 17/2/2-5228нт від 12.06.2017 року, громадянин Республіки Молдова підозрюваний ОСОБА_8 разом з громадянкою ОСОБА_9 згідно з відповіддю Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» № С-23/58 від 29.05.2017 року зареєстрований власником 517/2000 квартири АДРЕСА_1 .

Також, згідно наявної інформації ОСОБА_8 за вказаною адресою не проживав, проте у зазначеній квартирі в теперішній час проживають його (зі слів) доньки ОСОБА_10 , 2009 р.н., ОСОБА_11 , 2005 р.н., разом з їх матір`ю ОСОБА_12 .

Санкція ч. 1 ст. 111 КК України передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна.

А тому, з метою запобігання можливого приховування, пошкодження, знищення, передачі, відчуження нерухомого та рухомого майна підозрюваного, а також з метою забезпечення можливого покарання у виді конфіскації майна, є необхідність у накладенні арешту на зазначене нерухоме майно.

Також є необхідність розглянути дане клопотання без участі власника або його представників, у зв`язку з можливістю передачі або відчуження зазначеного майна.

Слідчий у судовому засіданні клопотання підтримав з мотивів наведених у ньому та просив задовольнити його.

Враховуючи те, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт не було тимчасово вилучене, то розгляд клопотання в силу ч. 2 ст. 172 КПК України можливо здійснити без повідомлення власника майна.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, вислухавши пояснення слідчого, прийшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України регламентовано, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів (п. 1); спеціальної конфіскації (п. 2); конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи (п. 3); відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (п. 4).

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Зі змісту клопотання та доданих до нього копій матеріалів кримінального провадження № 0000468 від 21 грудня 2016 року вбачається, що досудове розслідування у ньому здійснюється за підозрою, зокрема, ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України.

При цьому, слідчий у клопотанні просить накласти арешт на 517/2000 частину квартири АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за підозрюваним ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення покарання у виді конфіскації майна.
Разом з тим, наданий в розпорядження слідчого судді лист КП «Бюро Технічної Інвернтаризації» Одеської Міської Ради свідчить про те, що квартира АДРЕСА_1 , станом на 31.12.2012 року зареєстрована за ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , однак зазначене не дає підстав вважати, що станом на момент звернення слідчого з клопотанням про арешт майн тобто станом на липень 2017 року, дане нерухоме майно перебуває у власності ОСОБА_8 .

Більше того, в розпорядження слідчого судді також не надано відповідних документів, які б підтверджували факт володіння, користування чи розпорядження підозрюваним ОСОБА_9 згаданим майном.

Приймаючи до уваги вищевикладене, на переконання слідчого судді, відсутні правові підстави для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, у зв`язку з чим необхідно відмовити у задоволенні вказаного клопотання слідчого.

Керуючись вимогами ст. ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:
Відмовити старшому слідчому з ОВС 2 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_3 в задоволенні клопотання про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000468 від 21 грудня 2016 року за підозрою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України, та за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя