Справа № 171/1001/17
У х в а л а
07 червня 2017 року слідчий суддя Апостолівського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 5 в м. Апостолове винесене в кримінальному провадженні № 0000698 слідчим слідчого відділення Апостолівського ВП Нікопольського ВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 клопотання про арешт майна,
встановила:

06.06.2017 року до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області звернувся слідчий СВ Апостолівського ВП Нікопольського ВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 з клопотанням про арешт майна.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що 30.05.2017 до чергової частини Апостолівського ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшли матеріали з Управління захисту економіки в Дніпропетровській області про те, що невстановлені особи на території Апостолівського району Дніпропетровської області самовільно зайняли земельні ділянки сільськогосподарського призначення. В ході досудового розслідування встановлено, що відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії ДП АП № 000175 від 06.02.2001 року земельна ділянка, розташована на території Апостолівської міської ради (колишньої Михайлівської сільської ради, КСП «ім. Ф. Нансена»), площею 50,9 га, обліковується за померлим ОСОБА_5 , який відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказана земельна ділянка без кадастрового номеру розташована між земельними ділянками з визначеними кадастровими номерами з північної сторони межує із земельною ділянкою кадастровий номер :03:003:0053 та з південної - із земельними ділянками кадастровий номер :03:001:0048 та :03:001:0125.

Постановою від 05.10.2016 у справі № 6-2329цс16 Верховний Суд України визначив, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право, в зв`язку з чим земельна ділянка, яка належала померлій особі на праві постійного користування на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, державного акту на право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою чи державного акту на право постійного володіння земельною ділянкою спадкуванню не підлягає.

02.06.2017 року проведено огляд місцевості, а саме вищевказаної земельної ділянки, в ході якого встановлено факт посіву сільськогосподарських культур, а саме: соняшник, ярий ячмінь та озима пшениця, у приблизному співвідношенні 25/50/25%.

Слідчий просить накласти арешт на вказану земельну ділянку та посіви, що знаходяться на вказаній земельній ділянці, з метою забезпечення збереження речових доказів на підставі п.1 ч.2 ст.170 КПК України.

В судовому засіданні прокурор підтримав дане клопотання та просить його задовольнити.

У відповідності до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів, 2) спеціальної конфіскації, 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.3 і п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); наслідки арешту майна для підозрюваного,обвинуваченого, засудженого, третіх осіб; розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: перелік майна, на яке накладено арешт; підстави застосування арешту майна; перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі у разі прийняття такого рішення; заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб (ст.173 КПК України).

Врахувавши дійсні обставини, слідчий суддя доходить висновку про необхідність задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт на вищевказану земельну ділянку з посівами сільськогосподарських культур, що на ній розташовані.

Зазначені висновки слідчого судді засновані перед усім на тому, що в судовому засіданні встановлено, що вищевказані земельна ділянка та посіви на ній являються доказом злочину, вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, арешт у відповідності до п.1 ч.2 ст.170 КПК України застосовується з метою забезпечення збереження речових доказів.

Враховуючи наведене та керуючись п.18 ч.1 ст.3, ст.ст. 98, 170-173, 175, 369-372, 376, 309 КПК України, слідчий суддя

постановила:
Клопотання слідчого ОСОБА_4 про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку без кадастрового номеру, розташовану на території Апостолівської міської ради (колишньої Михайлівської сільської ради, КСП «ім. Ф. Нансена»), площею 50,9 га, між земельними ділянками з визначеними кадастровими номерами з північної сторони межує із земельною ділянкою кадастровий номер :03:003:0053 та з південної межує із земельними ділянками кадастровий номер :03:001:0048 та :03:001:0125, яка належить державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Накласти арешт на сільськогосподарські культури, що вирощуються в межах вищевказаної земельної ділянки, розташованої на території Апостолівської міської ради (колишньої Михайлівської сільської ради, КСП «ім. Ф. Нансена»), площею 50,9 га, яка належить державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області з метою забезпечення збереження речових доказів.

Виконання ухвали доручити слідчому ОСОБА_4 та прокурору ОСОБА_3 .

Копію ухвали направити Головному управлінню Держгеокадастру в Дніпропетровській області для відома.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: