АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/2411/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст.185 ч.2, 3 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0003183 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 21 липня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Веймар Німеччини, громадянина України, з середньою освітою, раніше неодноразово судимого: 1) 24.11.1994 року вироком Київського районного суду м. Харкова за ч.2 ст.140, ч.4 ст.81, ст. 17, ч.2 ст.140, 17, ч.4 ст.81, ч.1 ст.89, ст.42 КК України (в ред. 1960 р.) до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 2) 19.11.1998 року вироком Дзержинського районного суду м. Харкова за ст.17, ч.3 ст.140, ч.3 ст.140, ч.1 ст.145, 42 КК України (в ред. 1960 р.) до 3 років позбавлення волі 6 місяців; 3) 11.11.2002 вироком Київського районного суду м. Харкова за ч.3 ст.357 КК України до 3 років позбавлення, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; 4) 31.03.2005 вироком Київського районного суду м. Харкова за ч.3 ст.185, ч.1 ст.263, ст.15, ч.3 ст.185, ст.ст.70,71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; 5) 18.10.2013 вироком Дзержинського районного суду м. Харкова за ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, 19.02.2016 року перегляд вироку Орджонікідзевським р/с м. Харкова постановлено згідно з ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк відбуття час попереднього ув`язнення з 27.04.2013 до 17.11.2013 із розрахунку 1/2, 05.04.2016 року звільнений з Харківської ВК №43 у зв`язку з відбуттям строку покарання, який не працює, не зареєстрований, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, в кримінально-виправній установі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 27) залишено без змін до моменту набрання вироком суду законної сили.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з 03.06.2016 року, з дня його фактичного затримання.
Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 на її користь матеріальну шкоду завдану злочином у розмірі 3610 грн. 00 коп.
Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на її користь матеріальну шкоду завдану злочином у розмірі 15413 грн. 00 коп.
Долю речових доказів вирішено на підставі ст. 100 КПК України.
Згідно вироку, ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення умисних та корисливих злочинів, останній раз: 18.10.2013 Дзержинським р/с м. Харкова за ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, 19.02.2016 перегляд вироку Орджонікідзевським р/с м. Харкова постанова: керуючись ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбуття час попереднього ув`язнення з 27.04.2013 року до 17.11.2013 року із розрахунку 1/2, 05.04.2016 року звільнений з Харківської ВК №43 у зв`язку з відбуттям строку покарання, на шлях виправлення і перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив та в період непогашеної судимості, знову вчинив умисне кримінальне правопорушення (злочин) за наступних обставин:
08.05.2016 року близько до 01-00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи у 2 під`їзді будинку АДРЕСА_2 , діючи повторно, маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, використовуючи викрутку як відмичку, проник до підсобного приміщення 1-го поверху вказаного під`їзду, звідки таємно викрав належний ОСОБА_10 велосипед ТМ «Orbea grow2» з рамою зеленого кольору, вартістю, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №3 від 03.06.2016 року, - 7767 грн. 00 коп., після чого місце вчинення кримінального правопорушення покинув, і розпорядившись викраденим у подальшому на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Окрім того, 09.05.2016 вночі ОСОБА_7 , перебуваючи у 2 під`їзді будинку АДРЕСА_2 , діючи повторно, маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, використовуючи викрутку як відмичку, проник до підсобного приміщення 1-го поверху вказаного під`їзду, звідки таємно викрав належний ОСОБА_10 візок дитячий ТМ «X-lander» з комплектуючими частинами, вартістю, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №37 від 14.06.2016 року, - 1500 грн. 00 коп., після чого місце вчинення кримінального правопорушення покинув, розпорядившись викраденим у подальшому на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Окрім того, 25.05.2016 приблизно о 02 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у 8 під`їзді будинку АДРЕСА_3 , діючи повторно, маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, через вікно проник до підсобного приміщення 1-го поверху вказаного під`їзду, звідки таємно викрав належну ОСОБА_9 велосипед ТМ «Electa модель «Coaster 3», вартістю, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №31 від 03.06.2016 року, - 15413 грн., після чого місце вчинення кримінального правопорушення покинув, розпорядившись викраденим у подальшому на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Окрім того, 25.05.2016 приблизно о 05 год. ОСОБА_7 , перебуваючи у 7 під`їзді будинку АДРЕСА_3 , діючи повторно, маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно шляхом вільного доступу викрав належні ОСОБА_8 велосипед дитячий ТМ «Drag», вартістю 3344 грн. 00 коп. та самокат дитячий ТМ «Mite», вартістю 266 грн. 00 коп., згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №38 від 14.06.2016, загальною вартістю 3610 грн. 00 коп., після чого місце вчинення кримінального правопорушення покинув, розпорядившись викраденим у подальшому на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
В апеляційній скарзі, не оспорюючи кваліфікацію дій та фактичні обставини, що встановлені вироком, обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок районного суду в частині призначеного йому покарання змінити у зв`язку з його суворістю та зменшити призначене покарання, застосувавши норми ст. 69 КК України. Своє апеляційне прохання апелянт обґрунтовує тим, що судом не враховано обставини, що пом`якшують покарання добровільне повернення майна потерпілій, явка із зізнанням, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок важкого матеріального становища, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, у зв`язку з чим, на думку апелянта, суд безпідставно не застосував при призначенні покарання норми ст.69 КК України.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі, а також заперечення прокурора, що вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст.ст. 404, 421 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочинів, що зазначені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 185 та ч.3 ст.185 КК України у апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини у апеляційному порядку не перевіряються.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про зайву суворість остаточного покарання за сукупністю злочинів, призначеного за ч.2 ст. 185 та ч.3 ст.185 КК України, - у виді позбавлення волі строком на 3 роки, за вчинення декількох епізодів умисних тяжких та середньої тяжкості злочинів та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом застосування норм ч. 1 ст. 69 КК України, тобто призначення його нижче від найнижчої межі, встановленої у санкціях ч.2 ст. 185 та ч.3 ст.185 КК України, і відповідно - його зменшення, на думку колегії суддів - є безпідставними. Згідно даних кримінального провадження та поданої апеляційної скарги об`єктивно відсутні обставини, які істотно зменшують ступінь тяжкості вчинених злочинів, а твердження апелянта щодо їх наявності повністю спростовуються висновками суду, зазначеними у оскаржуваному вироку, якими належним чином обґрунтовані вид та міра покарання (арк. 71-73).

На думку колегії суддів, апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , які він підтримав в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, щодо неналежного врахування судом обставин, що пом`якшують покарання, з`явлення із зізнанням є необґрунтованими, оскільки матеріали кримінального провадження не містять будь-яких відповідних даних, а також вони не були надані обвинуваченим під час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим не можуть вважатися обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, а так само і сукупність даних про особу винного та обставин, що пом`якшують покарання, які були об`єктивно встановлені судом першої інстанції та враховані при призначені покарання.

Крім того, апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо добровільного повернення майна потерпілій ОСОБА_10 також є необґрунтованими. Згідно розписки від 04 червня 2016 року (арк.53), потерпіла ОСОБА_10 отримала на зберігання викрадене ОСОБА_7 у неї майно від слідчого СВ Київського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_11 . Будь-яких інших даних щодо добровільного повернення ОСОБА_7 майна потерпілій ОСОБА_10 матеріали кримінального провадження не містять. Більш того, надання ОСОБА_7 правдивих свідчень з метою сприяння розкриттю вчинених ним злочинів, на думку колегії суддів охоплюється його діями, пов`язаними з щирим каяттям, що об`єктивно враховано судом першої інстанції, як обставина, що пом`якшує покарання, а тому ці обставини не підлягають повторному врахуванню. Разом з цим, колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю доводів обвинуваченого про те, що тяжке матеріальне становище може слугувати виправданням за вчинення чотирьох епізодів крадіжок чужого майна, вчинених повторно з корисливих мотивів. При цьому даних про об`єктивно підтверджену непрацездатність ОСОБА_7 не зазначено.

Отже, апеляційні вимоги обвинуваченого про можливість застосування судом апеляційної інстанції норм ст. 69 КК України при призначенні покарання , з урахуванням наведених ним доводів, належить вважати безпідставним, оскільки вони не ґрунтуються на будь-яких нових об`єктивних даних та мають суто суб`єктивний характер.

При цьому належить взяти до уваги те, що апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про наявність визнання вини і щирого каяття, - належно враховані судом першої інстанції, про що свідчить зміст відповідних висновків у мотивувальній частині вироку, які стосуються об`єктивно встановлених: події злочинів, обставин, що пом`якшують покарання, кваліфікації його дій за ч.2 ст. 185 та ч.3 ст.185 КК України, та досліджених даних про особу ОСОБА_7 , які, згідно наведених у вироку висновків, суд брав до уваги при призначені остаточного покарання у виді позбавлення волі, внаслідок чого призначив його у мінімальному розмірі, передбаченому санкціями ч.2 та ч. 3 ст.185 КК України, - як за кожен злочин окремо, так і за сукупністю злочинів строком на 3 роки.

Твердження у апеляційній скарзі обвинуваченого (арк. 80), що призначене судом першої інстанції покарання не відповідає ступеню тяжкості злочинів та особі обвинуваченого внаслідок суворості, колегія суддів вважає необґрунтованими і дійшла висновку про те, що при призначені цього покарання, суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 32, 35, 50, 65, 66 КК України, призначивши остаточне покарання в мінімальних межах санкції ч.2 ст. 185 та ч.3 ст.185 КК України, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також дослідивши данні про особу обвинуваченого та об`єктивно встановивши, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, не працює, на будь-яких обліках лікарів не перебуває, за місцем відбування покарання характеризується задовільно, при цьому було належно враховано наявність обставин, що пом`якшують покарання щире каяття, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено достатніх підстав для застосування норм ст.ст. 69, 69-1, 75 КК України стосовно призначеного ОСОБА_7 покарання.

Отже, призначене судом першої інстанції покарання у такий спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами обвинуваченого про зайву суворість покарання, колегія суддів не вбачає.

Разом з цим, на підставі ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , належить зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення тобто тримання під вартою в умовах Харківської установи виконання покарань (№27) з 22 липня 2016 року по 22 грудня 2016 року включно, із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 21 липня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у строк покарання строк попереднього ув`язнення, тобто тримання під вартою з 22 липня 2016 року по 22 грудня 2016 року включно, із співвідношення одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

________________ ______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_12 ОСОБА_4