Ухвала
іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши в судовому засіданні 14 квітня 2017 року касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 01 лютого 2017 року щодо ОСОБА_4 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Лановецького районного суду Тернопільської області від 16 листопада 2016 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду,
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України,
такого, що судимості не мав,
засуджено за:
- ч. 2 ст. 342 КК до покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн;
- ч. 2 ст. 345 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.
На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.
За вироком суду, ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він 04 вересня 2016 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на вул. Грушевського у м. Ланівці Тернопільської області, на вимогу інспектора ОСОБА_5 та поліцейського ОСОБА_6 , які прибули на виклик, що надійшов цього ж дня о 04.41 год. до чергової частини Лановецького ВП Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області, пройти медичне освідчення на предмет встановлення стану алкогольного сп`яніння відреагував агресивно, вів себе зухвало, нецензурно висловлювався на адресу працівників поліції, погрожував застосуванням їм фізичного насильства у виді побоїв та тілесних ушкоджень, тим самим перешкоджаючи працівникам правоохоронного органу виконувати свої службові обов`язки. На неодноразові вимоги працівників поліції припинити протиправні дії ОСОБА_4 не реагував, а після спроби інспектора та поліцейського вдягнути на нього кайданки почав активно відштовхувати їх від себе, пручатися, шарпати за формений одяг, супроводжуючи свої протиправні дії погрозами застосування насильства та нецензурними висловами, усвідомлюючи при цьому, що чинить опір працівникам правоохоронного органу, які виконують свої службові обов`язки. Долаючи активну фізичну протидію, працівники поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_6 застосували до ОСОБА_4 кайданки, помістили його у салон службового автомобіля та доставили до Лановецької КЦРЛ для проходження медичного освідчення на предмет встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_4 цього ж дня о 05.00 год., перебуваючи у приймальному відділенні Лановецької КЦРЛ, що на вул. Шевченка, 30 у м. Ланівці, усвідомлюючи, що протидіє саме працівникам правоохоронного органу, які виконують свої службові обов`язки, застосував до поліцейського ОСОБА_6 насильство, що виразилось у нанесенні одного умисного удару ногою в обличчя, чим завдав йому легкі тілесні ушкодження.
У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Вказує на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, що залишилось поза увагою суду апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні зазначених у вироку кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК у касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, на думку колегії суддів, є безпідставними.
При призначенні ОСОБА_4 покарання суд першої інстанції згідно з вимогами ст. 65 КК в достатній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу ОСОБА_4 , який є особою молодого віку, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліках в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вперше притягується до кримінальної відповідальності, а також думку потерпілого, який претензій до ОСОБА_4 не мав та просив суд застосувати до нього покарання у виді штрафу.
Крім того, зважив районний суд і на обтяжуючу покарання обставину, а саме вчинення кримінальних правопорушень у стані алкогольного сп`яніння, а також на те, що ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненому, на досудовому та судовому слідстві активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень та встановленню істини по справі, повністю відшкодував завдану шкоду, що відніс до пом`якшуючих покарання обставин.
На підставі цих даних у їх сукупності суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що зазначені вище обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і дають підстави для застосування до ОСОБА_4 положень ст. 69 КК, а тому призначив засудженому покарання у виді штрафу, застосувавши для визначення остаточної міри покарання за сукупністю злочинів згідно зі ст. 70 КК принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Як убачається зі змісту ухвали апеляційного суду, аналогічні доводи щодо м`якостіпризначеного покарання були наведені в апеляційнійскарзі прокурора та перевірялися судом апеляційної інстанції, який обґрунтовано визнав їх безпідставними, зазначивши, що покарання, призначене ОСОБА_4 , є необхідним та достатнім для його виправлення та перевиховання.
Апеляційний суд, залишаючи без зміни вирок суду першої інстанції, у відповідності до ст. 419 КПК належним чином мотивував прийняте рішення. Підстав вважати його незаконним чи необґрунтованим, як на цьому наполягає прокурор, колегія суддів не вбачає.
Покарання, призначене ОСОБА_4 , відповідає загальним засадам призначення покарання, є достатнім і справедливим, а тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення з мотивів, наведених у касаційній скарзі прокурора, відсутні.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:
Відмовити прокурору, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 01 лютого 2017 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3