Справа № 643/7257/17
Номер провадження 1-кс/643/1326/17
УХВАЛА

07.06.2017 року м. Харків
Московський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
Слідчий Московського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області капітан поліції ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним клопотанням.
В подальшому з боку позивальника ігнорувались законні вимоги щодо нотаріального посвідчення договору застави, щодо повернення суми позики. Строк повернення позики визначений 20 серпня 2016 року. Також згідно з п. 13 даний договір повинен був посвідчений нотаріально протягом 15 днів з моменту підписання. В разі не підписання даного договору в терміни зазначені в п.12 договору позики № 20/01-2014 від 20.01.2014 року грошові кошти підлягають поверненню протягом одного календарного дня. Однак, станом на 25 травня 2017 р. жодних дій, направлених на виконання взятих на себе зобов`язань ОСОБА_6 не здійснила. ОСОБА_6 укладала договір позики без наміру повернення коштів. Таким чином, ОСОБА_6 зловживаючи довірою, під час укладання договору позики та отримання грошей мала умисел на заволодіння ними без наміру повернення їх та виконання взятих на себе зобов`язань.
Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_5 пояснив, що 20 січня 2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 був укладений договір позики у простій письмовій формі, предметом якого були грошові кошти у сумі 3000000,00 (три мільйона грн.) грн., отримання яких підтверджується розпискою від 20.01.2014 року. Грошові кошти було передано ним особисто на руки позичальнику ОСОБА_6 за місцем його проживання у АДРЕСА_4 у присутності свідків. У забезпечення виконання договору позики ними було укладено договір застави від 20 січня 2014 року. Предметом застави стало майно, а саме: квартира АДРЕСА_2 ; земельна ділянка АДРЕСА_3 , автомобіль марки Lexus SC 430, власником якої є ОСОБА_6 (копія правоустановчого документу додається).
З боку позивальника ігнорувались всі законні вимоги щодо нотаріального посвідчення договору застави, щодо повернення суми позики. Строк повернення позики визначений 20 серпня 2016 року. Також згідно з п. 13 даний договір повинен був посвідчений нотаріально протягом 15 днів з моменту підписання. В разі не підписання даного договору в терміни зазначені в п.12 договору позики № 20/01-2014 від 20.01.2014 року грошові кошти підлягають поверненню протягом одного календарного дня. Однак, станом на 25 травня 2017 р. жодних дій, направлених на виконання взятих на себе зобов`язань ОСОБА_6 не здійснила. Навпаки, є підстави вважати, що ОСОБА_6 під час укладання договору позики та отримання суми позики не мала наміру повертати йому кошти. Обставини, якими вона обґрунтовувала свою неможливість з`явитись до нотаріуса для належного посвідчення договору та неможливість дострокового повернення суми позики є завідомо неправдивими. ОСОБА_6 укладала договір позики без наміру повернення йому коштів. Таким чином, вона зловживаючи довірою, під час укладання договору позики та отримання від нього грошей мала умисел на заволодіння ними без наміру повернення їх та виконання взятих на себе зобов`язань.
На сьогодні сума боргу ОСОБА_6 за договором позики від 20.01.2014 року складає 3 000000,00 (три мільйона грн. 00 коп.). Остання уникає із ОСОБА_5 зустрічей та розмов, в тому числі письмових вимог, які направлялись ним особисто. Отримуючи його письмові вимоги ОСОБА_6 не здійснювала жодних дій щодо повернення боргу, або вирішення спору іншим компромісним шляхом.
Відповідно до даних електронного сервісу Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, квартира АДРЕСА_5 , належить на праві власності ОСОБА_6 .
Дослідивши клопотання,матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до положень ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно доч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених пунктами 3,4 частини 2 статті 170 цього Кодексу);
3.1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст. 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст. 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч.4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.
Згідно п.4 ч.5 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.
Враховуючи вищевикладене суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна у виді заборони відчуження.
Враховуючи викладене, та керуючись ст. ст. 170-175 КПК України, слідчий суддя
Клопотання слідчого Московського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області капітана поліції ОСОБА_3 , задовольнити частково.
Ухвалапідлягає негайному виконанню.
Роз`яснити, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час її постановлення, в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.
Слідчий суддя ОСОБА_1