АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1028/2017 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 345 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 на вирок Дарницького районного суду

м. Києва від 06 лютого 2017 року у кримінальному провадженні № 0012736 щодо обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в

м. Бориспіль Київської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

за участю: прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 06 лютого 2017 року

ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, та йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, та на нього покладені обов`язки, передбачені

ст. 76 КК України, а саме не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися в інспекції для реєстрації.

Як встановив суд у вироку, ОСОБА_7 09 листопада 2016 року, близько 22 год.

55 хв., знаходячись у стані наркотичного сп`яніння, перебуваючи в під`їзді буд.

АДРЕСА_2 , спав на першому поверсі. Консьєрж ОСОБА_9 попросила, щоб він покинув під`їзд та повідомила про це правоохоронні органи. По приїзду на виклик інспектори патрульної поліції лейтенант поліції ОСОБА_10 та лейтенант поліції ОСОБА_11 запропонували ОСОБА_7 покинути під`їзд, на що той погодився, але біля службового автомобіля у ОСОБА_7 виник умисел, направлений на умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, а тому він умисно завдав кулаком правої руки удар по обличчю ОСОБА_10 , чим спричинив йому легкі тілесні ушкодження у вигляді садна на червоній каймі та шкірі нижньої губи справа, крововилив на слизовій оболонці нижньої губи справа.

Судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 проводився згідно з положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України.

В апеляційній скарзі заступник прокурора м. Києва ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину і правильність кваліфікації його діяння, просить вирок Дарницького районного суду м. Києва від 06 лютого 2017 року в частині визначення ОСОБА_7 обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним за ч. 2 ст. 345 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі на строк

2 роки; на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покласти на нього обов`язки, передбачені

ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
За доводами апеляційної скарги, суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, застосував положення ст. 76 КК України в редакції, яка втратила чинність згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» від 07.09.2016 № 1492-VIII, тобто неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого становище обвинуваченого було покращено, отже призначене покарання, як стверджує прокурор, не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 , обвинуваченого, який не оспорював доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому висновки суду, за встановлених у вироку обставин, про доведеність винуватості ОСОБА_7 в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, що відповідає юридичній кваліфікації діяння за ч. 2 ст. 345 КК України, колегія суддів не переглядає, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорюються. При цьому колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом призначено з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, що також ніким з учасників судового розгляду не оспорюється, а тому й відсутні апеляційні підстави для визнання призначеного обвинуваченому покарання таким, що не відповідає вимогам закону України про кримінальну відповідальність

Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме, положень ст. 76 КК України, є слушними.

Як убачається з вироку, суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням, поклав на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Між тим, суд залишив поза увагою те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» від 07.09.2016 № 1492-VIII, який набрав чинності 08.10.2016, стаття 76 КК України викладена в новій редакції, згідно з якою п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України передбачено, що суд, у разі звільнення від відбування покаранням, покладає на засудженого такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Крім того, згідно з ч. 2 ст. 76 КК України (в редакції Закону України від 07.09.2016 № 1492-VIII) на осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти певні обов`язки, зокрема, і не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Враховуючи, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 345 КК України, ОСОБА_7 вчинив 09.11.2016, а вирок щодо нього постановлений 06.02.2017, тобто після набрання законної сили внесених змін Законом Українивід 07.09.2016 № 1492-VIII до ст. 76 КК України, судом першої інстанції при ухваленні вироку стосовноОСОБА_7 допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме вимог ст. 76 КК України при звільненні обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Згідно зі ст.ст. 409, 413 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Водночас, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок лише у випадках, передбачених ст. 420 КПК України.

Встановлене колегією суддів неправильне застосування судом першої інстанції положень ст. 76 КК України, тобто застосування цього закону в попередній редакції, в даному випадку є підставою для зміни вироку, оскільки така зміна, на переконання колегії суддів, не погіршує становища обвинуваченого.
При цьому, доводи прокурора про те, що в результаті неправильного застосування судом вимог ст. 76 КК України призначене ОСОБА_7 покарання слід вважати таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, не заслуговують на увагу, бо не ґрунтуються на законі, зокрема положеннях ст. 414 КПК України, ст.ст. 50-52, 75 КК України. До того ж, обов`язки, які поклав суд першої інстанції на ОСОБА_7 , застосувавши закон України про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню, є аналогічними за змістом, що передбачені новою редакцією ст. 76 КК України, окрім органу, який здійснює нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, та суттєво не обмежують права і свободи обвинуваченого.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 - зміні в частині застосування положень ст. 76 КК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 06 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 змінити.
Виключити з резолютивної частини вироку посилання суду на те, що на підставі ст. 75 КК України слід зобов`язати ОСОБА_7 : не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися в інспекції для реєстрації

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи,
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок Дарницького районного суду м. Києва від 06 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту іі проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4