Дата документу Справа № 336/8627/15-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/212/17 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №336/8627/15-кСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.125 КК України
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 січня 2017 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 29 вересня 2016 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Матвіївка Вільнянського району Запорізької області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_9 визнано винним і засуджено за те, що він 29.05.2015 року приблизно о 17.00 годині, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, знаходячись біля торгівельного комплексу «Пасаж», розташованого за адресою: м.Запоріжжя, вул.Чарівна, 58, під час раптово виниклої сварки з ОСОБА_7 , умисно наніс йому два удари кулаком правої руки та один удар кулаком лівої руки в область губ потерпілого, чим спричинив травматичний перелом коронкових частин перших зубів верхньої щелепи справа та зліва, другого зубу верхньої щелепи зліва, рани на слизовій оболонці нижньої губи, крововилив з набряком м`яких тканин в області нижньої губи, які у сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили незначну стійку втрату загальної працездатності менше 10%.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.2 ст.125 КК, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило незначну втрату працездатності.

Йому призначено покарання у виді 240 годин громадських робіт.

Вирішено питання про цивільний позов.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_9 за ч.2 ст.125 КК України покарання у виді арешту на строк 6 місяців, мотивуючи тим, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просив вирок скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого і його захисника, які повністю підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги обвинуваченого та заперечили проти апеляційної скарги прокурора; вивчивши позицію прокурора, яка не підтримала апеляцію прокурора, та потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, проте обидва заперечили проти доводів та вимог апеляційної скарги обвинуваченого; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Так, доводи апеляційної скарги обвинуваченого зводяться до того, що він діяв в умовах необхідної оборони, оскільки захищався від посягання з боку потерпілого ОСОБА_7 . При цьому апелянтом не заперечується факт нанесення потерпілому декількох ударів в область обличчя.

Разом з тим, зазначені заперечення обвинуваченого повністю спростовуються наявними у провадженні доказами, яким судом надана належна оцінка з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Так, потерпілий ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що в травні 2015 року дійсно торгував полуницею на ринку, місце обрав за вказівкою особи, яка збирала плату за торгівлю. ОСОБА_9 в грубій формі почав його виганяти, поводився грубо та нетактовно, розкидав ємкості з полуницею, лаявся нецензурно, раптово наніс декілька ударів, від яких потерпілий впав закривавлений.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, що працює на ринку продавцем, чула шум конфлікту та на власні очі бачила, як ОСОБА_9 наносив сильні удари потерпілому, який був у безпорадному стані та закривавлений, була вражена поведінкою ОСОБА_9 та його жорстокістю.

З висновку судово-медичного експерта №4153 від 05.10.2015 року вбачається, що травматичний перелом коронкових частин перших зубів верхньої щелепи справа та зліва, другого зуба верхньої щелепи зліва, рана на слизовій оболонці нижньої губи, крововилив з набряком м`яких тканин в області нижньої губи у потерпілого у сукупності кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, які потягли за собою незначну стійку страту працездатності менше ніж 10%.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що він діяв у стані необхідної оборони, захищаючись від посягань потерпілого, були ретельно перевірені судом першої інстанції і не знайшли свого підтвердження, оскільки під час судового розгляду не було встановлено такого посягання потерпілого, або загрози здійснення такого посягання, єдиним захистом від якого була необхідність спричинити потерпілому встановлені експертом тілесні ушкодження.

Так, потерпілий заявив, що дійсно в його руках був ніж господарсько-побутового призначення. Але взяв він його лише після того, як ОСОБА_9 вже завдав йому тілесні ушкодження. Ніж потерпілий взяв лише з метою відлякати нападника від себе, щоби той припинив протиправні дії щодо нього, що й сталось в подальшому. Застосовувати ніж шляхом нанесення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень потерпілий наміру не мав. Перед нападом на нього він обвинуваченому ножем не погрожував. Будь-якої небезпеки для життя чи здоров`я обвинуваченого перед нападом останнього потерпілий не становив і жодних небезпечних для ОСОБА_9 дій не вчиняв.

Жоден із допитаних в суді свідків даних заперечень не спростував. В апеляційній скарзі ОСОБА_9 дане заперечення також не спростовано. Посилання на показання свідків в ній відсутні. ОСОБА_9 , зазначаючи в апеляційній скарзі, що він, наносячи удари ОСОБА_7 , перебував у стані необхідної оборони, наявність такого стану ні під час судового ні під час апеляційного розгляду не довів. Апеляційна скарга обвинуваченого будь-яких посилань на докази наявності такого стану у собі не містить. Клопотань про дослідження доказів у відповідності до ст.404 КПК стороною захисту не заявлялось. А тому дослідженні судом докази апеляційним судом наново не досліджувались. У зв`язку з чим, з огляду на положення ст.23 КПК апеляційній суд іншу оцінку ніж дав суд першої інстанції дати не вправі.

Доводи обвинуваченого про те, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про вчинення потерпілим ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК, на висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК, не впливають і не спростовують їх. Більш того, відповідно до ч.1 ст.337 КПК судовий розгляд проводиться лише щодо особи, якій висунуто обвинувачення.

Доводи обвинуваченого про безпідставне задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 колегія суддів вважає необґрунтованими, та такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи.

Так, вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 , суд першої інстанції дослідив докази, долучені до позову та обґрунтовано визнав, що потерпілому внаслідок вчиненого щодо нього злочину була заподіяна як матеріальна, так і моральна шкода, стягнувши її в розмірі, визначеному у вироку.

За таких обставин колегія суддів не знайшла підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

В своїй апеляційній скарзі прокурор, вимагаючи скасувати вирок через невідповідність призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного, посилався на те, що обвинувачений не розкаявся у вчиненому, завдану шкоду не відшкодував, а тому виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Проте зазначені доводи прокурора колегія суддів не знаходить переконливими, оскільки суд при призначенні покарання, відповідно до ст.65 КК, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який раніше не судимий, позитивно характеризується та призначив обвинуваченому покарання, яке, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Крім того, судова колегія зважає також на тому, що прокурор під час свого виступу і в судових дебатах не наполягала на призначенні обвинуваченому більш суворого покарання.

Отже, істотних порушень кримінального процесуального закону, які відповідно до ст. 412 КПК були би підставами для скасування судового рішення з призначенням нового судового розгляду, не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 29 вересня 2016 року щодо ОСОБА_9 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4