Справа № 308/841/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 лютого 2017 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в м. Ужгород кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000179 від 23.10.2016 р. про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лінці Ужгородського району, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , одруженого, маючого середньо-спеціальну освіту, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , , діючи умисно, усвідомлюючи значення своїх дій, з метою порушення встановленого порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю передбаченого ст. 374 Митного кодексу України, 22 жовтня 2016 року перебуваючи в зоні митного контролю на ділянці «Вїзд» митного посту «Тиса» Закарпатської митниці ДФС, що за адресою с. Соломоново, Ужгородського району, Закарпатської області, під час перевірки документів і багажу надав старшому державному інспектору відділу митного оформлення №4 митного посту «Тиса» Закарпатської митниці Державної фіскальної служби ОСОБА_6 пропозицію про передачу йому неправомірної вигоди та надав останньому неправомірну вигоду в сумі 2000 гривень, за вирішення питання у безперешкодному перетинанні державного кордону, при наступних обставинах.

Так, 22 жовтня 2016 року о 09 годині 35 хвилин, в зону в зоні митного контролю на ділянці «Вїзд» митного посту «Тиса» Закарпатської митниці ДФС, що за адресою с. Соломоново, Ужгородського району, Закарпатської області, заїхав легковий автомобіль марки «CHRYSLER GRAND VOYAGER GS» державний номер знак Словацької Республіки НОМЕР_1 , зеленого кольору, 1997 року випуску, під керування ОСОБА_4 , що повертався з Угорщини (м. Кішварда), де перебував у приватних справах, в Україну. Формою проходження митного контролю, ОСОБА_4 обрав порядок проходження митного контролю по каналу « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Згідно ч. 5 ст. 366 Митного кодексу України обрання «Зеленого коридору» вважається заявою громадянина про те, що переміщування ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підлягають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення.

Також, згідно п.6 ст. 366 Митного кодексу України громадяни, які проходять (проїжджають) через «зелений коридор», звільняються від подання письмової митної декларації. Звільнення від подання письмової митної декларації не означає звільнення від обов`язкового дотримання порядку переміщення товарів через митний кордон України.

Відповідно до ч. 4 ст. 318 Митного Кодексу України митний контроль товарів, транспортних засобів у пунктах пропуску через державний кордон України здійснюється відповідно до типових технологічних схем митного контролю, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 1 п. 3 ст. 366 Митного кодексу України митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів шляхом усного опитування громадян та посадових осіб підприємств, п згідно п. 2 вказаної статі шляхом митного огляду (огляду та переогляду товарів, транспортних засобів комерційного призначення, огляду та переогляду ручної поклажі та багажу, особистого огляду громадян).

Так, керуючись п. 6 Типової Технологічної схеми здійснення митного контролю автомобільних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 №451, на підставі аналізу та оцінки ризиків, транспортний засіб «CHRYSLER GRAND VOYAGER GS» державний номер знак Словацької Республіки НОМЕР_1 , зеленого кольору, 1997 року випуску, під керування ОСОБА_4 було виведеного із загального потоку для проведення митного огляду.

При цьому, ОСОБА_4 , 22 жовтня 2016 року о 09.35 годині перетинаючи державний кордон України з Угорщини через КПП «Тиса», по «зеленому коридору» на територію України на автомобілі марки «CHRYSLER GRAND VOYAGER GS» державний номер знак Словацької Республіки НОМЕР_1 , зеленого кольору, 1997 року випуску, в порушення ст. 374 Митного кодексу України «Умови ввезення (пересилання) громадянами товарів на митну територію України», перевищив неоподатковану норму переміщення через митний кордон України товару, а саме здійснював перевезення 15 упаковок розфасованого прального порошку, загальною вагою 87 кілограм, зокрема: 1) порошок пральний розфасований у поліетиленові упаковки виробника по 5 кілограм кожна торгової марки «DOSIA» «BIALA-FEHER», країна виробництва Польша, загальною кількістю 5 упаковок, загальною вагою 25 кілограм; 2) порошок пральний розфасований у поліетиленові упаковки виробника по 5 кілограм кожна торгової марки «DOSIA» «LAVENDER», країна виробництва Польша, загальною кількістю 4 упаковки, загальною вагою 20 кілограм; 3) порошок пральний розфасований у поліетиленові упаковки виробника по 9 кілограм кожна торгової марки «UNI MAT» «SPIRNG POWER», країна виробництва Польша, загальною кількістю 3 упаковки, загальною вагою 27 кілограм; 4) порошок пральний розфасований у поліетиленові упаковки виробника по 5 кілограм кожна торгової марки «UNI MAT» «COLOR», країна виробництва Польша, загальною кількістю 3 упаковки, загальною вагою 15 кілограм, які помістив у багажне відділення даного автомобіля, при допустимій нормі перевезення товару, без митного оформлення у 50 (п`ятдесят) кілограмів.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 374 Митного кодексу України «Умови ввезення (пересилання) громадянами товарів на митну територію України», товари (за вийнятком підакцизних), сумарна вартість яких не перевищує 500 Євро та сумарна вага яких не перевищує 50 кілограм, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній та/або у супроводжуваному багажу через інші, ніж відкриті для повітряного сполучення, пункти пропуску через державний кордон України, не підлягають письмовому декларуванню та не є об`єктами оподаткування митними платежами,

Також, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 374 Митного кодексу України «Умови ввезення (пересилання) громадянами товарів на митну територію України», товари (крім підакцизних), що ввозяться громадянами у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі, сумарна фактурна вартість та/або загальна вага яких перевищують обмеження, встановлені ч. 1 ст. 374 Митного кодексу України, але загальна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 10 000 Євро, підлягають письмовому декларуванню в порядку, встановленому для громадян, з поданням документів, що видаються державними органами для здійснення митного контролю та митного оформлення таких товарів, та оподаткування ввізним митом за ставкою 10 відсотків і податком на додану вартість за ставкою, встановленою Податковим кодексом України, в частині, що перевищує еквівалент 500 Євро або вартість товарів, обчислена пропорційно до ваги, що перевищує 50 кілограм (при ввезенні через інші ніж відкриті для повітряного сполучення пункти пропуску через державний кордон України). Базою оподаткування таких товарів є частина їх сумарної фактурної вартості, що перевищує еквівалент 500 Євро або вартість товарів, обчислена пропорційно до ваги, що перевищує 50 кілограм.

Так, ОСОБА_4 , перебуваючи діючи умисно, усвідомлюючи значення своїх дій, з метою порушення встановленого порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю передбаченого ст. 374 Митного кодексу України, ухилення від митного оформлення товару у вигляді 87 кілограмів прального порошку, при допустимій нормі 50 кілограм, зі сплатою необхідних митних платежів, передбачених законодавством України, 22 жовтня 2016 року о 09.35 годині, перебуваючи в зоні митного контролю на ділянці «Вїзд» митного посту «Тиса» Закарпатської митниці ДФС, що за адресою с. Соломоново, Ужгородського району, Закарпатської області, під час перевірки документів і багажу надав старшому державному інспектору відділу митного оформлення №4 митного посту «Тиса» Закарпатської митниці Державної фіскальної служби ОСОБА_6 пропозицію про передачу йому неправомірної вигоди та надав останньому неправомірну вигоду у розмірі 2 000 гривень, а саме 4 купюри номіналом по 500 гривень кожна, серії та номер МГ 2734888, ЛЗ 1297579, ЗГ4007797, УИ 0622434, за використання останнім свого службового становища, з метою безперешкодного перетинання державного кордону без складання відповідних документів про порушення Митного кодексу України ОСОБА_4 , так як він здійснив перевищення допустимої норми, щодо перевезення товару на 37 кілограм, без митного оформлення зі сплатою необхідних митних платежів.

До суду надійшов обвинувальний акт разом з угодою про визнання винуватості укладеною 24 січня 2017 року між ОСОБА_4 та прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Закарпатської області молодшим радником юстиції ОСОБА_3 .

На підставі наведеного, суд розглянув справу відповідно положень ст. ст. 472, 473, ч.5 ст.474 КПК України.

Зі змісту угоди вбачається, що старшим слідчим відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором 29.12.2016 року ОСОБА_4 була висунута підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 369 Кримінального кодексу України. Підозрюваний ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні. При цьому ОСОБА_4 погоджуються на призначення покарання за ч.1 ст. 369 Кримінального кодексу України у вигляді штрафу у розмірі семисот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 12 750 грн.

Із запропонованим видом та мірою покарання обвинувачений ОСОБА_4 згодний. Наслідки укладення та затвердження зазначеної угоди про визнання винуватості, згідно ст.ст. 473, 394, 474, 476 КПК України та ст.389-1 КК України оговорені сторонами.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив суду, що угода про визнання винуватості від 24.01.2017 року укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, та просив її затвердити.

Обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що права, надані йому законом у зв`язку з укладенням угоди про визнання винуватості він повністю розуміє; з наслідками укладення та затвердження угоди про визнання винуватості обізнаний; характер обвинувачення та його суть йому зрозумілі; обраний вид покарання, який застосовується до нього у разі затвердження угоди, із ним узгоджено та є цілком зрозумілим; зможе реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання; свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 369 КК України визнав повністю.

Органом досудового слідства дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.1 ст. 369 КК України, як надання службовій особі неправомірної вигоди за вчинення службовою особою в інтересах того хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням службового становища - вірно.

Суд не вправі перевіряти фактичні обставини вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, оскільки не здійснює оцінку доказів у кримінальному провадженні під час проведення підготовчого судового засідання, виходячи з того, що межі розгляду встановлюються лише змістом угоди про визнання винуватості.

Судом на виконання вимог ст.474 КПК України сумніву у добровільності та істинності позиції обвинуваченого ОСОБА_4 не встановлено. В підготовчому судовому засіданні суд переконався у добровільності укладення сторонами угоди і що угода про визнання винуватості від 24.01.2017 року не є наслідком застосування насильства, примусу погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді.

Ухвалюючи вирок, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами та оцінені судом, відповідно до ст.94 КПК України, суд приходить до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 склад кримінального правопорушення, вказують на кваліфікацію діянь за ч. 1 ст. 369 КК України, обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину повністю.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що узгоджені сторонами в угоді про примирення вид і міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань та розміру призначеного покарання, які встановлені Кримінальним кодексом України.

Кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 369 Кримінального кодексу України, є злочином середньої тяжкості.

Згідно п.1 ч. 4 ст. 469 КПК України- угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

При вирішенні питання про відповідність угоди про примирення від 24.01.2017 року вимогам ст.ст.469, 474 КПК України, суд враховує, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам цього кодексу, зокрема щодо змісту та порядку укладення угод, а також щодо узгодженої між сторонами міри покарання, яка відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановленим КК України, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, правова кваліфікація дій кримінальних правопорушень вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб. Не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, не є очевидною можливість невиконання обвинуваченою взятих на себе зобов`язань за угодою, фактичні підстави для невизнання винуватості відсутні.

Суд при прийняті рішення у підготовчому судовому засіданні згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України має право затвердити угоду.

Згідно ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Згідно ст.65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання винуватості, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угодою.

За таких обставин суд вважає, що виправленню та перевихованню обвинуваченого ОСОБА_4 може сприяти покарання, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості за ч. 1 ст. 369 Кримінального кодексу України у вигляді штрафу у розмірі семисот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З врахуванням вищевказаного, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального законодавства, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження та роз`яснивши їм обмеження права щодо оскарження вироку, передбачені ст. 473 КПК України, суд вважає, що угода укладена 24 січня 2016 року між ОСОБА_4 та прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Закарпатської області молодшим радником юстиції ОСОБА_3 , про визнання винуватості відповідає вимогам КПК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, підозрюваний ОСОБА_4 визнав вину добровільно, фактичні підстави для визнання вини наявні, узгоджені вид та міра покарання відповідають загальним засадам призначення покарання, визначених ст.65 КК України, у зв`язку із чим суд вважає, що угода підлягає затвердженню.

За наведених обставин, угоду належить затвердити, а ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.

Питання про речові докази по кримінальному провадженні суд вирішує в порядку ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 376, 395, 472, 473, 474, 475 КПК України, суд,-

З А С У Д И В:
Угоду про визнання винуватості від 24 січня 2017 року, укладену між ОСОБА_4 та прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Закарпатської області молодшим радником юстиції ОСОБА_3 - затвердити.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 369 Кримінального кодексу України і призначити йому покарання :

- за ч.1 ст. 369 Кримінального кодексу України у вигляді штрафу в розмірі семисот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в розмірі 12 750 (дванадцять тисяч сімсот п`ятдесят) гривень.

Речові докази по справі - грошові кошти в розмірі 2000 грн. та пральний порошок вагою 87 кг. звернути в дохід держави.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.

Оскарження вироку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставин не допускається.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України_ в апеляційний суд Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1