У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання за участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000488 за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 01 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м.Києва від 01 березня 2016 року

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянку України, не судиму,

засуджено:
за ч. 3 ст. 191 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права займати посади, пов`язані зі зберіганням і розпорядженням товаро-матеріальними цінностями, на строк 3 роки;
за ч. 3 ст. 358 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців.
На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права займати посади, пов`язані зі зберіганням і розпорядженням товаро-матеріальними цінностями, на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 цього ж Кодексу.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_8 , судові рішення щодо якої в касаційному порядку не оскаржуються.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 і ОСОБА_9 :
солідарно на користь ТОВ «Ізі кредит» 6935 грн;
з кожної на користь держави по 17 844 грн 24 коп. судових витрат.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 змінено та ухвалено:
перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 3 на ч. 1 ст. 191 КК України;
за ч. 1 ст. 191 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права займати посади, пов`язані зі зберіганням і розпорядженням товаро-матеріальними цінностями, на строк 3 роки;
на підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_7 призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права займати посади, пов`язані зі зберіганням і розпорядженням товаро-матеріальними цінностями, на строк 3 роки;
на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 цього ж Кодексу;
В решті вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.
Згідно з вироком суду, з урахуванням змін, внесених апеляційним судом, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , визнано винними і засуджено за те, що за обставин, викладених у вироку, ОСОБА_7 , обіймаючи посаду кредитного консультанта ТОВ «Ізі Кредит», у липні 2011 року на вул. Драйзера, 21 у м. Києві, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на привласнення грошових коштів ТОВ «Ізі Кредит», отримала від ОСОБА_9 , яка діяла повторно, копії паспортів та довідок про присвоєння ідентифікаційного номеру на ім`я ОСОБА_10 (21 липня), ОСОБА_11 (26 липня), ОСОБА_12 (27 липня), ОСОБА_13 (28 липня), за допомогою яких того ж дня ОСОБА_7 внесла неправдиві відомості до заяв на видачу кредитів, кредитних договорів, видаткових касових ордерів, графіків платежів до кредитних договорів від імені зазначених осіб, а потім за сприянням ОСОБА_9 умисно використала завідомо підроблені документи, надавши їх до каси ТОВ «Ізі Кредит» для отримання грошових коштів. ОСОБА_9 , в свою чергу, у телефонних розмовах зі співробітниками служби безпеки ТОВ "Ізі Кредит" від імені вигаданого поручителя підтвердила дійсність наданих документів.
В подальшому ОСОБА_7 на підставі зазначених підроблених документів отримала в касі ТОВ «Ізі Кредит» грошові кошти (кожного разу по 3000 грн), частину з яких залишала собі, а частину передала ОСОБА_9 , після чого (зметою прикриття вчиненого) частково сплатила від імені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 передбачені кредитними договорами періодичні виплати. Зазначеними діями ОСОБА_7 і ОСОБА_9 ТОВ «Ізі Кредит» завдано матеріальної шкоди на загальну суму 6751 грн.
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_7 та закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в її діях складу злочинів, оскільки існували виключно цивільно-правові відносини. Крім того, місцевий суд у вироку не зазначив, чому надав перевагу одним доказам над іншими, а апеляційний суд цих порушень не виправив, при цьому врахував не всі доводи його апеляційної скарги, не надав на них відповіді і не спростував їх.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого, виправданого чи особи, стосовно якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.
Відповідно до ст. 419 КПК України в своїй ухвалі суд апеляційної інстанції зобов`язаний навести докладні мотиви прийнятого рішення і, якщо апеляція залишається без задоволення, зазначити підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Мотивувальна частина ухвали апеляційного суду має містити аналіз доказів і докладні мотиви прийнятого рішення. При цьому необхідно проаналізувати і співставити з наявними у кримінальному провадженні і додатково поданими матеріалами всі доводи апеляційних скарг і на кожен із них дати вичерпну відповідь. Висновки суду повинні мати посилання на відповідний матеріальний або процесуальний закон. Ухвалу, що не містить вмотивованих висновків на доводи апеляційної скарги з питань про доведеність або недоведеність обвинувачення, кваліфікацію злочину, про міру покарання, не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Суд апеляційної інстанції при розгляді даного провадження не дотримався цих вимог закону.
Так, апеляційний суд, залишаючи без задоволення апеляційну скаргу захисника, усупереч вимогам ст. 419 КПК України належним чином не мотивував своєї ухвали, не навів ґрунтовного аналізу доводів поданої скарги, не співставив наявні у провадженні докази, не надав відповіді на посилання апелянта про можливість кваліфікації дій засудженої як самоправство, а також про те, що ОСОБА_9 , передаючи документи сторонніх осіб для оформлення кредитів, ввела в оману ОСОБА_7 стосовно її дійсних намірів, а також намірів цих осіб. Крім того, апеляційний суд не надав відповіді на доводи ОСОБА_6 про те, що судом першої інстанції безпідставно залишено поза увагою висновки експертизи № 8496/8497/15-32 від 30.06.2015 року, не обґрунтовано, чому надано перевагу саме висновку № 336 від 26.06.2012 року, не вжито заходів щодо усунення вказаних захисником протиріч у доказах.
Усупереч вимогам ст. 419 КПК України апеляційний суд не навів мотивів з яких ці та інші доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 визнані необґрунтованими.
Також зі змісту матеріалів кримінального провадження та судових рішень убачається, що вироком місцевого суду ОСОБА_7 було засуджено, в тому числі, за ч. 3 ст. 191 КК України та призначено основне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, тобто в межах санкції, встановленої частиною цієї статті.
Апеляційний суд, перекваліфікувавши дії ОСОБА_7 з ч. 3 на ч. 1 ст. 191 КК України, призначив їй основне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, тобто найсуворіший вид покарання та ще й у максимальному розмірі, встановленому санкцією частини цієї статті (при призначенні остаточного покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України покарання за ч. 1 ст. 191 КК України як більш суворе поглинуло покарання за іншими статтями, за якими її було засуджено), однак не навів жодних обґрунтувань призначення саме такого покарання.
За таких обставин ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року щодо ОСОБА_7 не можна визнати законною та обґрунтованою, оскільки вона постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 412, п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України є підставою для її скасування.
Під час нового апеляційного розгляду суду слід виконати всі вимоги чинного законодавства, перевірити всі доводи, наведені в апеляційній та касаційній скаргах захисника,і постановити рішення, що відповідає вимогам ст. 370 КПК України.
Керуючись статтями 433, 434, 436438 КПК України, п. 6 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

__________________ _________________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3