Справа № 742/1631/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/134/2017
Категорія - ч.2,3 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 жовтня 2016 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, раніше судимого Прилуцьким міськрайонним судом 24 листопада 2014 року за ч.1 ст.185, ч.1 ст.289 КК України до трьох років позбавлення волі, з відстрочкою виконання вироку і наданням іспитового строку терміном на два роки,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2,3 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 жовтня 2016 року ОСОБА_7 визнано винним за ч.2,3 ст.185 КК України і призначено йому покарання: за ч.2 ст.185 КК України - у вигляді двох років позбавлення волі; за ч.3 ст.185 КК України у вигляді трьох років позбавлення волі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

Відповідно до вимог ч.4 ст.70, ст.72 КК України, за сукупністю злочинів, до призначеного покарання приєднано, частково, покарання за вироком Прилуцького міськрайонного суду від 24 листопада 2015 року, з урахуванням, що обвинувачений відбув частину зазначеного покарання в період з 21 липня по 16 листопада 2015 року, та остаточно визначено ОСОБА_7 до відбуття покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст., ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбуття призначеного покарання з випробуванням і наданням іспитового строку терміном на три роки, зобов`язавши періодично з`являтися в органи кримінально-виконавчої інспекції на реєстрацію та повідомляти зазначені органи про зміну місця проживання та роботи.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 жовтня 2016 року виправлено допущену в резолютивній частині вироку Прилуцького міськрайонного суду від 17 жовтня 2016 року в кримінальному провадженні № 1-кп/742/123/16 (єдиний унікальний № 742/1631/16-к), яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 2, 3 ст.185 КК України до відбуття покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі, помилку та викласти абзац четвертий у такій редакції «Відповідно до вимог ст.,ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбуття призначеного покарання з випробуванням і наданням іспитового строку терміном на три роки, зобов`язавши періодично з`являтися в уповноважений орган з питань пробації на реєстрацію та повідомляти зазначені органи про зміну місця проживання та роботи».

Як встановлено судом першої інстанції, в травні 2014 року, в нічний час, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, прибули до господарства за адресою: АДРЕСА_2 , де шляхом вільного доступу, користуючись відсутністю сторонніх осіб, зайшли до частково огородженого двору господарства, звідки таємно викрали каністру, в якій знаходилося 20 л. дизельного палива, вартість якого, згідно довідки ПТФ «Авиас», становить 292 грн., що належало ОСОБА_10 , заподіявши останньому матеріальну шкоду і з місця злочину зникли, розпорядившись в подальшому викраденим на власний розсуд.

В червні 2014 року, точної дати в ході досудового розслідування не встановлено, близько 1-ї години ночі, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, прибули до господарства за адресою: АДРЕСА_2 , де шляхом вільного доступу, користуючись відсутністю сторонніх осіб, з паливного баку трактору МТЗ, який знаходився на присадибній ділянці даного господарства, повторно, таємно викрали 15 л. дизельного пального, вартість якого, згідно довідки ПТФ «Авиас», становить 219 грн. що належало ОСОБА_10 , заподіявши останньому матеріальну шкоду і з місця злочину зникли розпорядившись в подальшому викраденим на власний розсуд.

В серпні 2014 року, точної дати в ході досудового розслідування не встановлено, близько 1-ї години ночі, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, прибули до господарства за адресою: АДРЕСА_1 , де шляхом вільного доступу, користуючись відсутністю сторонніх осіб, з паливного баку трактору МТЗ-50, який знаходився на присадибній ділянці даного господарства, повторно, таємно викрали 25 л. дизельного пального, вартість якого, згідно довідки ПТФ «Авиас», становить 365 грн. що належало ОСОБА_11 , заподіявши останньому матеріальну шкоду і з місця злочину зникли, розпорядившись в подальшому викраденим на власний розсуд.

20 серпня 2014 року, близько 1-ї години ночі, ОСОБА_7 , за попередньою змовою з ОСОБА_9 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, прибули до господарства за адресою: АДРЕСА_3 , де шляхом вільного доступу, з метою власного збагачення, користуючись відсутністю сторонніх осіб, з паливного баку трактору ЮМЗ, який знаходився у дворі даного господарства, повторно, таємно викрали 20 л. дизельного пального, вартість якого, згідно довідки ПТФ «Авиас», становить 292 грн., що належало ОСОБА_12 , заподіявши останньому матеріальну шкоду і з місця злочину зникли, розпорядившись в подальшому викраденим на власний розсуд.

На початку жовтня 2014 року, точної дати в ході досудового розслідування не встановлено, близько 1-ї години ночі, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, прибули до господарства за адресою: АДРЕСА_1 , де шляхом вільного доступу, користуючись відсутністю сторонніх осіб, з паливного баку автомобіля ВАЗ, який знаходився на подвір`ї даного господарства, яке огороджене частково, повторно, таємно викрали 30 л. бензину марки А-92, вартість якого, згідно довідки ПТФ «Авиас», становить 489 грн., що належав ОСОБА_13 , заподіявши останньому матеріальну шкоду і з місця злочину зникли, розпорядившись в подальшому викраденим на власний розсуд.

6 листопада 2014 року, у вечірній час, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , неподалік с. Дубовий Гай Прилуцького району, шляхом вільного доступу, маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, таємно, користуючись відсутністю сторонніх осіб, повторно, з трактору, який знаходився поблизу місцевого ставка, викрали каністру з 5 л. дизельного мастила марки TURBORAL, вартість якого, згідно довідки ПТФ «Авиас», становить 460 грн., та 2 л. бензину марки А-95, вартість якого, згідно довідки ПТФ «Авиас», становить 31,60 грн., що належали ОСОБА_14 , завдавши потерпілому збитки на загальну суму 491,60 грн. і з місця злочину зникли, розпорядившись в подальшому викраденим на власний розсуд.

В червні місяці 2014 року, точно дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, прибули до господарства за адресою: АДРЕСА_4 , територія якого обгороджена парканом, у зв`язку з чим є сховищем, та користуючись відсутністю сторонніх осіб, проникли до двору, де в той час знаходився автомобіль марки «Газель», з паливного баку якого, останні повторно, таємно викрали 5 л. бензину марки А-92, вартість якого, згідно довідки ПТФ «Авиас», становить 73 грн. Після чого, продовжуючи свою злочинну діяльність, з паливного баку трактору ЮМЗ, який також знаходився на повір`ї даного господарства, таємно викрали 20 л. дизельного пального, вартість якого, згідно довідки ПТФ «Авиас», становить 292 грн., що належали ОСОБА_15 , завдавши потерпілому збитки на загальну суму 365 грн., і з місця злочину зникли, розпорядившись в подальшому викраденим на власний розсуд.

На початку жовтня 2014 року, точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , повторно, маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення прибув до господарства за адресою: АДРЕСА_3 , територія якого обгороджена парканом, у зв`язку з чим є сховищем, та користуючись відсутністю сторонніх осіб, проник до двору господарства, де в той час знаходився автомобіль марки «ВАЗ-2103», з паливного баку якого, таємно викрав 20 л. бензину марки А-92, вартість якого, згідно довідки ПТФ «Авиас», становить 326 грн., після чого пішов до автомобіля «JAK», який знаходився біля господарства, з паливного баку якого, останній викрав 10 л. дизельного пального, вартість якого, згідно довідки ПТФ «Авиас», становить 163 грн., що належали ОСОБА_16 , завдавши потерпілому збитки на загальну суму 489 грн., і з місця злочину зник, розпорядившись в подальшому викраденим на власний розсуд.

У ніч на 2 листопада 2014 року, близько 1-ї години ночі, ОСОБА_7 повторно, маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення прибув до господарства за адресою: АДРЕСА_3 , територія якого обгороджена парканом, у зв`язку з чим є сховищем, та користуючись відсутністю сторонніх осіб проник до двору господарства, де в той час знаходився автомобіль марки «ВАЗ-2101», з паливного баку якого таємно викрав 17 л. бензину марки А-92, вартість якого, згідно довідки ПТФ «Авиас», становить 263,50 грн., що належав ОСОБА_17 , заподіявши останньому матеріальну шкоду і з місця злочину зник, розпорядившись в подальшому викраденим на власний розсуд.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду та ухвалу про виправлення описки скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок. В подальшому прокурором змінено апеляційну скаргу, просить суд призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого, вважає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням кримінального процесуального закону та невідповідністю покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. При ухваленні вироку судом не враховано ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, ту обставину, що обвинувачений ніде не працює, зважаючи на кількість епізодів та притягнення його 24.11.2014 до кримінальної відповідальності схильний до вчинення майнових злочинів. Враховуючи зазначені обставини, вважає, що обвинувачений заслуговує на призначення покарання пов`язане з ізоляцією від суспільства, що буде достатнім та необхідним для його виправлення, а також відповідатиме принципам справедливості та індивідуалізації покарання.

Зазначає, що відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 вирок від 24.11.2014 підлягає самостійному виконанню.

Вказує, що судом у вироку застосовано редакцію ст. 76 КК України, яка втратила чинність, а пізніше ухвалою від 17.10.2016 виправлено «описку» та застосовано чинний закон України про кримінальну відповідальність (нову редакцію ст.76 КК України), що відповідно до ст. 379 КПК України не можна вважати опискою, а тому вирок і ухвала суду від 17.10.2016 підлягають скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Крім того, зазначає, що в порушення ст..358 КПК України судом досліджувались характеризуючі дані на обвинуваченого, однак ці документи не долучені до матеріалів провадження. Обвинуваченого звільнено з під варти за ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, однак ні це рішення суду, яким скасовано попередній вирок суду першої та апеляційної інстанції ні ухвалу Прилуцького міськрайонного суду, якою повернуто обвинувальний акт, не досліджено.

Захисник ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_7 , в якій просить вирок Прилуцького міськрайонного суду від 17 жовтня 2016 року змінити, дії обвинуваченого ОСОБА_7 по всіх епізодах висунутого обвинувачення кваліфікувати за ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням із наданням іспитового строку 1 рік. На підставі ч.4 ст.70 КК України, з урахуванням вироку Прилуцького міськрайонного суду від 24 листопада 2014 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки та покласти обов`язки передбачені ч. 1 ст.76 КК України.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 в частині викрадення майна у потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , не правильно кваліфіковано за ч.3 ст. 185 країни, у зв`язку з чим судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та призначено більш суворе покарання. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 визнав усі обставини скоєних ним усіх злочинів, у тому числі, що стосується часу, місця, способу їх вчинення, кількості та вартості викраденого майна, дав по суті обвинувачення детальні покази, визнав кваліфікацію за ч.2 ст.185 країни. Часткове невизнання вини зводилось лише до не згоди з позицією сторони обвинувачення щодо кваліфікації трьох епізодів за ч.3 ст.185 КК України як кваліфікованого крадіжки, а саме поєднаної з проникненням до сховища, у зв`язку з тим, що всі крадіжки вчинялись з аналогічних місць - з подвір`їв потерпілих. Обвинувачений у своїх показах вказував, що всі епізоди крадіжок палива вчиняв однотипно, а саме з баків транспортних засобів, до яких мався безперешкодний доступ, які знаходились на подвір`ях потерпілих.

На всіх подвір`ях, з яких вчинялись крадіжки, крім будинку, малися інші господарські споруди, пристосовані для зберігання матеріальних цінностей.

При цьому до жодних приміщень чи спеціальних сховищ, обладнаних засобами охорони, ОСОБА_7 не проникав. Допитані у судовому засіданні потерпілі ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 пояснили, що їх подвір`я огороджені парканами з хвіртками. Хвіртки жодних замикальних пристроїв не мають.

На даний час мається неоднозначна судова практика з питання кваліфікації крадіжки, вчиненої з проникненням на огороджене подвір`я, а саме наявні різні рішення Вищого спеціалізованого суду України, у одних з яких такі дії кваліфікуються за ч.3 ст.185 КК, а в інших за ч,2 цієї ж статті. Також на даний час відсутній висновок Верховного Суду України з даного питання, який би був викладений у постанові, прийнятій в порядку перегляду рішень суду касаційної інстанції з підстав неоднакового застосування ним однієї і тієї самої норми права.

У той же час ч.3 ст.62 Конституції України прямо зазначає, що обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Такі ж принципи закріплено в ст.17 КПК. Міжнародно-правові пакти про права людини також виходять з позиції, згідно з якою, недоліки в законодавстві та сумнівні положення не можуть погіршувати становище особи. З огляду на це, питання, що виникають у зв`язку з проведенням кваліфікації та прямо не врегульовані чинним кримінальним законодавством, вирішуються на користь особи, діяння якої кваліфікуються.

За таких обставин кваліфікуюча ознака - проникнення в сховище - підлягає виключенню з обвинувачення, а дії ОСОБА_7 по цих епізодах перекваліфікації з ч.3 на ч. 2 ст. 185 КК України з призначенням покарання у межах санкції даної статті.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив свою апеляційну скаргу задовольнити з вказаних у ній обставин та заперечував проти апеляційної скарги захисника, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора та наполягали на задоволенні вимог, викладених в апеляційній скарзі захисником ОСОБА_6 , дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню повністю, а апеляційна скарга захисника підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_7 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2,3 ст.185 КК України і призначив йому покарання за сукупністю злочинів у вигляді трьох років позбавлення волі. Відповідно до вимог ч.4 ст.70, ст.72 КК України, приєднав покарання за вироком Прилуцького міськрайонного суду від 24 листопада 2015 року та звільнив останнього від відбуття призначеного покарання з випробуванням і наданням іспитового строку терміном на три роки.

Проте при винесенні вироку суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Так, під час розгляду справи в суді першої інстанції, докази наявні в матеріалах кримінального провадження в повному обсязі не досліджувалася, оцінка їм не надавалася. Однак з позиції того, що ОСОБА_7 винним себе визнав частково, не визнавав таку кваліфікуючу ознаку злочинів, як проникнення у сховище, суд мав би ухвалити інший порядок дослідження доказів і дослідити та оцінити їх у повному обсязі.

Разом з тим, як вбачається із звукозапису судового засідання від 05.10.2016 року, прокурором оголошувались характеризуючі данні обвинуваченого ОСОБА_7 починаючи з а.с.161, однак такі докази взагалі відсутні в матеріалах справи. Як вбачається із супровідного листа Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області (а.с.76) до Апеляційного суду направлено кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_7 №742/1631/16-к на 76 аркушах, надійшов один том. Отже фактично суд досліджував докази, які не існують .

Також, у цьому провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_7 судом виносилась ухвала суду касаційної інстанції, якою скасовані попередній вирок суду. Висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді. Однак, вимоги даної ухвали, судом першої інстанції при повторному розгляді виконані не були. Така ухвала взагалі відсутня в матеріалах провадження.

Вирішуючи питання стосовно призначення міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції не врахував ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, обставини злочину - обвинуваченим вчинено 9 епізодів викрадення майна (палива) з господарств та транспортних засобів громадян, ту обставину, що обвинувачений ніде не працює, зважаючи на кількість епізодів та притягнення його 24.11.2014 до кримінальної відповідальності схильний до вчинення майнових злочинів.

Крім цього, у мотивувальній частині вироку судом зазначено, що інкриміновані злочини обвинувачений вчинив до постановлення вироку Прилуцького міськрайонного суду від 24.11.2014, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 289 КК України до 3 років позбавлення волі та на підставі ст.ст.75,76 КК України звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки. Враховуючи цю обставину, відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 вирок від 24.11.2014 підлягає самостійному виконанню.

Згідно до вимог ч.3 ст.439 КПК України при новому розгляді в суді першої інстанції допускається посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю посилення покарання. Однак, призначаючи покарання судом вказані вимоги було порушено, а міра покарання визначена у оскаржуваному вироку посилює покарання на відміну від вироку від 18.02.2015, який 12.11.2015 року скасовано ВССУ у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону з призначенням нового судового розгляду.

Допущені зазначені істотні порушення кримінального та кримінально-процесуального законодавства перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

За таких обставин, виходячи зі змісту положень статті 412 КПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, при розгляді кримінального провадження, істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність, що безумовно тягне за собою скасування вироку з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, оскільки допущені порушення не можуть бути усунуті в суді апеляційної інстанції.

При новому розгляді, в разі підтвердження обвинувачення в повному обсязі, призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.75 КК України слід вважати м`яким.

Також підлягає скасуванню і ухвала суду від 17 жовтня 2016 року про виправлення описки, оскільки судом у вироку застосовано редакцію ст. 76 КК України, яка втратила чинність, а пізніше ухвалою від 17.10.2016 виправлено описку та застосовано чинний закон України про кримінальну відповідальність (нову редакцію ст.76 КК України), що відповідно до ст. 379 КПК України не можна вважати опискою.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 415, 420 Кримінально-процесуального кодексу України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити в повному обсязі, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_7 та ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 жовтня 2016 року про виправлення описки скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4