Справа № 761/4531/17
Провадження № 1-кс/761/6838/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 травня 2017 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , представника власника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу адвоката ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва зі скаргою на бездіяльність слідчого ГСУ СБ України у зв`язку з неповерненням тимчасово вилученого майна звернувся адвокат ОСОБА_5 , який є представником власника майна ОСОБА_3 .

На обґрунтування скарги заявник зазначив, що 09.11.2016 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28.10.2016 у кримінальному провадженні № 220 160 000 000 000 26 за ч. 3 ст. 2585 КК України слідчим проведений обшук у приміщенні офісу ТОВ «Міжнародна академія біржової торгівлі» за адресою м. Київ, вул. Саксаганського, б. 120, поверх №6.

У результаті обшуку вилучений мобільний телефон «iPhone», мodel A1586.

На думку представника власника майна, вилучений предмет не має ознак, які наведені в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на обшук, крім того воно за своїми властивостями не може свідчити про причетність ОСОБА_3 до незаконного заволодіння чужими грошовими коштами шляхом використання електронно-обчислювальної техніки, а також фінансування терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР».

Враховуючи, що слідчим суддею не надався прямий дозвіл на вилучення вищезазначена річ, вказане є тимчасово вилученим та на нього мав би бути накладений арешт. Відсутність застосування щодо вилученого у ОСОБА_3 предмету вказаного заходу забезпечення кримінального провадження вимагає повернення його власнику.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 наполягала на задоволенні скарги з підстав, які у ній наведені.

Слідчий ГСУ СБ України ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду скарги, до суду не прибув, про наявність поважної причини неявки суд не повідомив.

Зазначена обставина у силу ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги по суті.

Слідчий суддя, заслухавши доводи представника власника майна, дослідивши надані документи, дійшов висновку про таке.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Отже, навіть тимчасове вилучення об`єктів власності є позбавленням володільця майна можливості на власний розсуд користуватися та розпоряджатися таким майном, що є тотожним позбавленню права власності.

Застосування встановленої Конституцією України гарантії охорони власності, доводить, що вилучення та утримання у будь-якої особи належного їй на законних підставах майна у спосіб або через застосування процедури, які не відповідають приписам закону, є протиправними.

Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових частин права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.

З вищеназваною конституційною нормою кореспондуються положення ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), якою до завдань кримінального провадження, з-поміж іншого, віднесена охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення того, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.

У контексті скарги, що розглядається слідчим суддею, має бути надана оцінка правомірності примусового, тобто без добровільної згоди особи, вилучення з її володіння та користування речей, предметів, документів, а також їх подальше утримання органом досудового розслідування.

Главою 2 КПК встановлені засади кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесені верховенство права (ст. 8 КПК), законність (ст. 9 КПК), недоторканність права власності (ст. 16).

Так, кримінальним процесуальним законом наголошено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У силу ст. 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

Сукупність наведених принципів кримінального провадження, їх внутрішній, змістовний зв`язок між собою свідчить, що будь-яка процесуальна дія слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинена під час досудового розслідування, має відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

Процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.

Таким чином, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання вимог закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Особливої актуальності та гостроти набуває це питання у відношенні сторони обвинувачення через наявність у її представників повноважень щодо застосування заходів примусового характеру, з метою запобігти зловживанню такими повноваженнями.

Як встановлено під час розгляду скарги, слідчими ГСУ СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 220 160 000 000 000 26 від 11.02.2016 за ч. 3 ст. 2585 КК України.

Слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва 28.10.2016 у справі №761/37897/16-к (провадження № 1-кс/761/23106/2016), задоволене клопотання слідчого ОСОБА_7 та наданий дозвіл на проведення обшуку у приміщенні офісу ТОВ «Міжнародна академія біржової торгівлі» за адресою м. Київ, вул. Саксаганського, б. 120, 6-й поверх.

Метою вказаної слідчої дії визначено відшукання та вилучення предметів і документів, які можуть свідчити про причетність співробітників ТОВ «Міжнародна академія біржової торгівлі» до незаконного заволодіння чужими грошовими коштами шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, а також до фінансування терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», у тому числі мобільних телефонів, планшетів, флеш-карток.

На підставі вказаних рішень 09.11.2016 проведений обшук, у результаті якого вилучений вищезазначений мобільний телефон.

Доводи представника власника щодо віднесення вищезазначеного майна до тимчасово вилученого, суперечать ч. 7 ст. 236 КПК, оскільки можливість його відшукання та вилучення прямо зазначена в ухвалі про обшук.

Однак вказане рішення слідчого судді, давши дозвіл на проникнення до володіння особи та вилучення певних речей та предметів, не надавало права подальшого тривалого, тобто понад встановлений процесуальним законом строк утримання цих предметів без визначення їх процесуального статусу.

У цьому контексті слідчий суддя бере до уваги, що навіть предмети, які вилучені стороною кримінального провадження на підставі ухвали суду про обшук, згідно з ч. 1 ст.100 КПК мають бути якнайшвидше повернуті володільцю, за виключенням випадків, передбачених ст. 160-166, 170-174 КПК, тобто лише у разі отримання їх слідчим на підставі ухвали про тимчасовий доступ до речей та документів або ж через накладення на них арешту.

Отже, на перебування під безпосереднім контролем органу досудового розслідування предметів, речей, документів, які вилучені у результаті обшуку, поширюються вимоги про накладення на них арешту.

У той же час, у силу ст. 28 КПК під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті у розумні строки. Розумними строками є строки, які є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та виконання процесуальних рішень.

Не дивлячись на те, що під контроль органу досудового розслідування вилучений у ОСОБА_3 предмет перейшов 09.11.2016, за станом на день вирішення скарги 03.05.2017 слідством не встановлено, чи відповідає зазначена річ тим критеріям, які визначені ухвалою слідчого судді про обшук, чи містять вони відомості про обставини, що в силу ст. 91 КПК підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Слідчий ГСУ СБ України, не прибувши до суду, не надав будь-яких доводів на спростування вищевказаного.

Виходячи з положень ст. 22 КПК щодо принципу змагальності у кримінальному провадженні, слідчий суддя вважає вищевказаний висновок доведеним.

Арешт на зазначені предмети також не накладався.

Отже, тривале та необмежене у часі утримання слідчим майна гр. ОСОБА_3 суперечить засадам верховенства права та законності.

Подальше перебування вилученого майна в органі досудового розслідування продовжує порушувати право власності зазначеної особи, що вимагає від слідчого судді прийняття рішення, яке б мінімізувало спричинені негативні наслідки та відновило би право власності ОСОБА_3 у повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 2, 7, 8, 9, 16, 234, 303, 307, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
Скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Зобов`язати слідчого ГСУ СБ України, яким здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №220 160 000 000 000 26, повернути ОСОБА_3 вилучений 09.11.2016 мобільний телефон «iPhone», мodel A1586.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1