Справа № 171/3540/13-к

В И Р О К
іменем України
встановив:
Повторно 10.01.2014 року близько 23 год. ОСОБА_5 з метою таємного викрадення чужого майна шляхом вільного доступу проник на територію, належного ОСОБА_6 домоволодіння АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав металеву рейку, довжиною 2 м, шириною 12 см, вагою 150 кг, вартістю 330 гр., після чого з місця злочину зник, обернувши викрадене на свою користь, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на вказану суму.
Обвинувачений ОСОБА_5 вину визнав повністю та пояснив, що він дійсно 10.01.2014 року близько 23 год. вчинив крадіжку металевої рейки, довжиною близько 1,5 м, з подвір`я потерпілого ОСОБА_6 , що проживає в АДРЕСА_2 , номер будинку він не пам`ятає. Викрадену рейку він відтягнув до дамби, де заховав, а на наступний день за допомогою ОСОБА_7 відвіз вказану рейку на пункт приймання металолому, де здав рейку, отримані кошти витратив на власні потреби. У вчиненому щиро розкаюється.
Допитаний у якості свідка ОСОБА_8 пояснив, що взимку 2014 року (точну дату він не пам`ятає) близько 12 год. до нього звернувся ОСОБА_5 та попросив відвезти металеву рейку, при цьому пояснив, що рейка належить йому. Він погодився, після чого вони на належному йому автомобілі поїхали до дамби, де погрузили рейку в автомобіль та відвезли до ОСОБА_9 , якому ОСОБА_10 продав вказану рейку. Скільки кошті отримав ОСОБА_10 , він не пам`ятає. ОСОБА_11 розрахувався з ним, після чого він поїхав по своїм справам. Рейка була довжиною близько 2 м. Про те, що рейка була викрадена, він не знав.
З протоколу огляду від 21.01.2014 року встановлено, що слідчим за участю ОСОБА_12 було оглянуто місцевість поблизу території домоволодіння АДРЕСА_3 . Поблизу воріт вказаного домоволодіння виявлено рейку, довжиною 2 м та шириною 12 см, яка була вилучена під час проведення даної слідчої дії.
З розписки потерпілого ОСОБА_6 встановлено, що викрадена у нього рейка повернута.
Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 227 від 17.11.2016 року ОСОБА_5 психічними захворюваннями не страждає, на час вчинення злочину усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними, на даний час за своїм психічним станом може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
З урахуванням досліджених в суді доказів, які є належними і допустимими, суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно.
При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує, що обвинувачений не працює, раніше неодноразово судимий, посередньо характеризується за місцем проживання, перебуває на обліку у нарколога з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності», перебуває на обліку в кабінеті «Довіра», суд також враховує ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_5 злочину, конкретні обставини скоєного ним злочину та його відношення до цього, щире каяття, і вважає, що для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів є необхідною міра покарання у вигляді позбавлення волі.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого на підставі ст. 66 КК України суд визнає щире каяття та відшкодування матеріальної шкоди.
Обставин, які обтяжують покарання, суд не встановив.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_5 скоїв вищевказаний злочин до ухвалення Апостолівським районним судом Дніпропетровської вироку від 19.05.2014 року, суд вважає за необхідне при призначенні йому остаточного покарання застосувати ч.4 ст.70 КК України.
Судом встановлено, що за попереднім вироком обвинувачений ОСОБА_5 утримується під вартою з 10.03.2016 року, з 18.05.2016 року обвинувачений утримується в Криворізькій УВП № 3 в зв`язку з розглядом даного кримінального провадження, тому у відповідності до ч.5 ст.72 КК України суд вважає за необхідне зарахувати попереднє ув`язнення обвинуваченого у строк відбуття покарання за даним вироком.
Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до положень ст.100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374 КПК України, суд
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, враховуючи призначене покарання вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 19.05.2014 року, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_5 призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту набрання вироком законної сили.
Зарахувати ОСОБА_5 у строк відбуття покарання строк тримання під вартою за попереднім вироком з 10.03.2016 року.
Строк тримання ОСОБА_5 у Криворізькій УВП № 3 з 18 травня 2016 року по день набрання вироком законної сили у відповідності до ч.5 ст.72 КК України зарахувати з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Рейку, повернуту потерпілому ОСОБА_6 , залишити власнику.
На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Дніпропетровської області через Апостолівський районний суд в строк 30 діб з дня його проголошення, а особою, яка утримується під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Копію вироку вручити обвинуваченому, прокурору та надіслати потерпілому.
Суддя: