печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 травня 2017 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві провадження за скаргою директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Орімі Україна» ОСОБА_4 на бездіяльність компетентних посадових осіб ГУ СБУ у м. Києві та Київській області у кримінальному провадженні №0000019, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна,-

В С Т А Н О В И В :
директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Орімі Україна» ОСОБА_4 звернувся до суду в порядку ст. 303 КПК України на бездіяльність компетентних посадових осіб ГУ СБУ у м. Києві та Київській області у кримінальному провадженні № 0000019, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.

В обґрунтування скарги посилається на те, що слідчим відділом Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 205 КК України.

У рамках вказаного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.03.2017 року надано дозвіл на проведення обшуку житлових та нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: Київська область, Броварський район, с. Требухів, вул. Броварська, 27/А, за якою знаходиться місце фактичного перебування ТОВ «Ексімтрейд» () та логістичний центр, в якому розміщені виробничі потужності із пакування продукції (чаю та кави) зазначеного товариства та ТОВ «Орімі Україна» ().

Згідно протоколу обшуку від 11.04.2017 року за вищевказаною адресою серед іншого було виявлено та вилучено: ноутбук чорного кольору марки LENOVO 6500, серійний номер CВ25666714 із зарядним пристроєм, папку типу «скорозшивач» синього кольору з копіями «витягів реєстру податкових накладних», дозвіл на відшукання та вилучення яких ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.03.2017 року не надавався, і які не мають доказового значення для кримінального провадження.

19.04.2017р. директор ТОВ «Орімі Україна» ОСОБА_4 звертався до слідчого з клопотання про повернення тимчасово вилученого майна під час обшуку. Однак, відповіді не отримав.

З моменту проведення обшуку по день звернення до суду на адресу заявника не надходило жодного повідомлення щодо вирішення питання про арешт вилученого майна, що дає підстави вважати, що слідчим воно не вирішено. Зазначає, що вказане майно, в розумінні ст. 167 КПК України має статус тимчасово вилученого, що виключає можливість володіти, користуватися та розпоряджатися ним до вирішення питання про його арешт або його повернення. Оскільки, дане майно не є арештованим, воно підлягає поверненню особі, у якої його вилучено.

За вказаних обставин, просить зобов`язати компетентну посадову особу ГУ СБУ у м. Києві та Київській області у кримінальному провадженні №0000019 повернути ТОВ «Орімі Україна», вилучене під час обшуку 11.04.2017 року майно.

Представник особи, яка подала клопотання ОСОБА_3 , у судовому засіданні доводи скарги підтримав, просив її задовольнити.

Будучи належним чином повідомленим про судовий розгляд скарги представник ГУ СБУ у м. Києві та Київській області, бездіяльність якого оскаржується, у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України ( ч.1 ст. 26 КПК України).

Дослідивши матеріали скарги, заслухавши пояснення представника особи, яка подала клопотання ОСОБА_3 , приходжу до наступного висновку.

Згідно з п.1.ч.1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно ч.7 ст. 236 КПК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Судовим розглядом встановлено, що слідчим відділом Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 205 КК України.

У рамках вказаного кримінального провадження, на підставі ухвали слідчого судді від 14.03.2017 року проведено обшук житлових та нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого серед іншого було виявлено та вилучено,: ноутбук чорного кольору марки LENOVO 6500, серійний номер НОМЕР_1 із зарядним пристроєм, папку типу «скорозшивач» синього кольору з копіями «витягів реєстру податкових накладних», дозвіл на відшукання та вилучення яких ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.03.2017 року не надавався, і які не мають доказового значення для кримінального провадження.

Сам по собі факт надання дозволу на проведення обшуку з метою виявлення та вилучення певних речей та документів ще не вказують на те, що вилучені речі, предмети та документи відповідають критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167, ст. 98 КПК України. Зазначене також обґрунтовується тим, що у випадку вилучення майна, яке, за переконанням органу досудового розслідування, містить відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення чи здобуте злочинним шляхом, тощо, він не пізніше наступного робочого дня зобов`язаний звернутись до слідчого судді з клопотанням в порядку ч. 5 ст. 171 КПК України про його арешт, довівши наявність обставин, визначених ст. 98, ч. 2 ст. 167, ст. 170 КПК України.

Згідно ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Згідно до протоколу Першого Конвенції Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Проте, як свідчать матеріали справи, і це органом досудового розслідування в судовому засіданні в належний спосіб не спростовано, до слідчого судді з клопотанням в порядку ст. ст. 170-172 КПК України про арешт вилученого у ТОВ «Орімі Україна» майна орган досудового розслідування не звертався, вилучені речі та документи до цього часу органом досудового розслідування не повернуті, речовими доказами не визнані.

Відповідно до ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу, у разі скасування арешту.

Водночас, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Обґрунтовуючи подану скаргу заявник посилається на те, що вилучені в ході обшуку речі мають статус тимчасово вилученого майна, оскільки не входять до переліку майна, на відшукання якого слідчим суддею надано дозвіл, не є арештованим, а тому, підлягає поверненню.

Згідно ч.5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого під час проведення обшуку майна повинно бути подано протягом 48 годин після такого вилучення, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

За таких обставин, зважаючи на те, що орган досудового розслідування зобов`язаний як найшвидше вирішити питання про значення вилученого майна для досудового розслідування кримінального провадження, можливість його повернення, з метою непорушення права особи, у якої воно було вилучено, з метою недопущення права власника на володінні майном, а також враховуючи, що розгляд справи у відповідності до положень ст. 22 КПК України відбувається на засадах змагальності, тоді як суб`єкт бездіяльності не представив слідчому судді відомостей щодо відповідності вилучених в ході речей критеріям майна, визначеним в ухвалі слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку, а матеріали провадження не містять даних про визнання їх речовим доказом та їх арешт, таке майно підлягає поверненню володільцю.

З огляду на викладене, слідчий суддя вважає, що подана скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. ст.ст. 2, 28, 100, 168, 169, 171, 173, 303, 305, 307, 309, 372, 376, 532 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
скаргу директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Орімі Україна» ОСОБА_4 на бездіяльність компетентних посадових осіб ГУ СБУ у м. Києві та Київській області у кримінальному провадженні № 0000019, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна задовольнити.

Зобов`язати компетентних посадових осіб ГУ СБУ у м. Києві та Київській області у кримінальному провадженні № 0000019 повернути негайно Товариству з обмеженою відповідальністю «Орімі Україна», вилучені в ході обшуку 11.04.2017 р. за адресою: Київська область, Броварський район, с. Требухів, вул. Броварська, 27-А:

- ноутбук чорного кольору марки LENOVO 6500, серійний номер СВ25666714 із зарядним пристроєм;

- папку типу «скорозшивач» синього кольору з копіями «витягів реєстру податкових накладних».

Ухвала оскарженню не підлягає, підлягає негайному виконанню.

Слідчий суддя ОСОБА_1