У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засіданняОСОБА_4 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_5 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року у кримінальному провадженні № 120 161 000 300 143 26 від 04 грудня 2016 року відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого та що проживав за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:
- 11.04.2000 Харківським районним судом м. Києва за ст.ст. 17, 140 ч. 3, 141 ч. 2, 145 ч. 2 КК України 1960 року на 3 роки позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 2 роки на підставі ст. 46-1 КК України 1960 року;
- 17.04.2002 Дарницьким районним судом м. Києва за ст. 185 ч. 3 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі;
- 12.09.2002 Шосткинським районним судом Сумської області за ст. 15 ч. 3, ст. 393 ч. 1 КК України на 5 років позбавлення волі;
- 23.09.2008 Голосіївським районним судом м. Києва за ст. 289 ч. 3 КК України на 5 років позбавлення волі;
- 28.11.2016 Дарницьким районним судом м. Києва за ст. 187 ч. 1, ст. 187 ч. 2, ст. 185 ч. 2 КК України на 7 років позбавлення волі, який звільнений 28.11.2016 по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
за участі прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 , -
В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та йому за цим законом призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.
Вирішено долю речового доказу в провадженні.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 , 04.12.2016 приблизно о 13 год. 27 хв., перебуваючи в торговельному залі ТОВ Метро Кеш Енд Кері Україна по вул. Сабурова, б. 2-А, в м. Києві, маючи намір на умисне таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, скориставшись відсутністю уваги до себе з боку продавців та працівників служби охорони магазину, умисно, з корисливих спонукань, повторно таємно викрав з полиці з алкогольними напоями пляшку віскі Jack Daniels, ємкістю 1 л. вартістю 488,02 грн., яку заховав за пояс штанів, та з місця вчинення злочину зник.
В апеляційній скарзі, заступник прокурора міста Києва ОСОБА_5 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, доведеність його вини та юридичну кваліфікацію, просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На обґрунтування апеляційних вимог прокурор послався на те, що при постановленні вироку судом неналежно враховано особу обвинуваченого, який, будучи неодноразово судимий, маючи непогашену судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та наполегливо прагне вести злочинний спосіб життя, враховуючи і вчинення даного кримінального правопорушення через нетривалий час після ухвалення попереднього вироку Дарницьким районним судом м. Києва від 28.11.2016, що свідчить про значну суспільну небезпеку ОСОБА_6 , який схильний до вчинення злочинів.
На переконання заступника прокурора міста Києва ОСОБА_5 , суд першої інстанції не мав обґрунтованих підстав для призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією відповідної норми Особливої частини КК України та фактично проігнорувавши відомості про підвищений рівень суспільної небезпеки особи обвинуваченого.
Заступник прокурора міста Києва ОСОБА_5 вважає, що судом першої інстанції безпідставно визнано обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття, яке, при означенні добровільної критичної оцінки особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність, у даному випадку, не містить будь-яких даних, що підтверджують наявність такої обставини, як щире каяття, а визнання вини обвинуваченим свідчить про те, що останній під тиском беззаперечливих доказів намагається уникнути справедливого покарання за вчинене.
Крім того, звертається увага і на те, що ігноруючи правила суспільного співіснування, обвинувачений вчинив крадіжку майна, яке не можна віднести до предметів першої необхідності, на викрадення якого обвинуваченого підштовхнула складна життєва ситуація, а тому викладені обставини переконливо доводять, що призначене судом покарання у виді одного року позбавлення волі - є занадто м`яким для обвинуваченого.
В апеляційній скарзі прокурор заявив клопотання по дослідження даних про особу обвинуваченого.
Представник потерпілого ТОВ Метро Кеш Енд Кері Україна ОСОБА_8 про дату, час та місце розгляду провадження повідомлений належним чином.
Його неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду провадження з огляду і на його заяву від 22.12.2016 про судовий розгляд провадження без його участі (а.п. 15).
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги в повному обсязі, пояснення обвинуваченого, що заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, дослідивши матеріали провадження, що характеризують особу обвинуваченого, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_6 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, докази в якому, окрім показань обвинуваченого та даних про його особу, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.
Порушень вимог закону при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, колегія суддів не вбачає, не посилається на них і прокурор в апеляційній скарзі, дотримуючись вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, колегією суддів не перевіряються, на виконання приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.
Як указують положення ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Норма ч. 2 ст. 50 КК України регламентує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, зокрема засудженими.
При призначенні ОСОБА_6 покарання, на виконання вказаних вимог закону, суд першої інстанції правильно врахував: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що віднесений законом до злочинів середньої тяжкості, його особу, який раніше притягався до відповідальності, характеризується позитивно.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , суд визнав - щире каяття.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом першої інстанції безпідставно визнано обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття, яке, при означенні добровільної критичної оцінки особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність, у даному випадку, не містить будь-яких даних, що підтверджують наявність такої обставини, як щире каяття, а визнання вини обвинуваченим свідчить про те, що останній під тиском беззаперечливих доказів намагається уникнути справедливого покарання за вчинене - на увагу не заслуговують, оскільки ОСОБА_6 критично поставився до своєї поведінки і готовий нести покарання саме у виді позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, санкція якого передбачає можливість призначення покарання і у виді арешту чи обмеження волі.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , судом не встановлено.
Не послався на такі обставини і прокурор в апеляційній скарзі.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що ОСОБА_6 вчинив крадіжку майна, яке не можна віднести до предметів першої необхідності, на переконання колегії суддів, не свідчить про м`якість призначеного йому покарання у виді позбавлення волі.
Водночас, колегія суддів приймає до уваги і конкретні обставини провадження щодо кількості викраденого майна - одна одиниця та того, що майно фактично відразу ж було повернуто потерпілому та залишено у його розпорядженні, у зв`язку з чим цивільний позов заявлений не був і представник потерпілого у частині своїх вимог щодо призначення покарання обвинуваченому - покладався на розсуд суду (а.п. 15).
За наведеним, суд першої інстанції прийшов до ґрунтовного висновку щодо необхідності призначення ОСОБА_6 покарання саме у виді позбавлення волі у межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 185 КК України, з урахуванням положень ст. 69-1 КК України.
Призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі зі збільшенням його розміру, як про те поставив питання в апеляційній скарзі прокурор, не буде відповідати характеру вчиненого ним злочину, оскільки зурахуванням конкретних обставин провадження, на переконання колегії суддів, покарання, призначене судом першої інстанції у виді 1 року позбавлення волі, - є справедливим, а також необхідним і достатнім для попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів.
За викладеним, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року у кримінальному провадженні № 120 161 000 300 143 26 від 04 грудня 2016 року відносно ОСОБА_6 без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 , що тримається під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3