Номер провадження 1-кп/201/64/2017
У Х В А Л А
12 січня 2017 року м. Дніпро
вул. Паторжинського, 18а
Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
представника потерпілих ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лучки, Кобеляцького району Полтавської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 125 КК України,
В С Т А Н О В И В:
У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 висловив думку про можливість призначення судового розгляду на підставі наданого суду обвинувального акту, вважаючи його відповідним вимогам ст. 291 КПК України. Додав, що підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини 3 ст. 314 КПК України, відсутні.
Законний представник потерпілих ОСОБА_6 підтримав думку прокурора та вважав за можливе призначити судовий розгляд за даним обвинувальним актом.
Потерпілі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 підтримали думку свого представника та прокурора і вважали за можливе призначити судовий розгляд за даним обвинувальним актом.
У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_7 погодився із думкою прокурора і вважав за можливе призначити судовий розгляд за наданим суду обвинувальним актом.
Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав думку свого захисника у повному обсязі.
Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши зміст наданого суду обвинувального акту, суд приходить до висновку про неможливість призначення судового розгляду за цим обвинувальним актом, з підстав його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України, з наступних підстав.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.
Частиною 6 ст. 9 КПК України передбачено, що у випадках, коли положення цього кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статі 7 цього Кодексу.
До загальних засад кримінального провадження згідно ст. 7 КПК України віднесено законність, який встановлює обов`язок слідчого, прокурора та суд неухильно додержуватись вимог Конституції України, КПК України, інших актів законодавства.
Відповідно до доктринального тлумачення кримінального процесуального закону, положення п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України поширюються не лише на випадки, коли обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а й на випадки, коли обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України.
Той факт, що повернення обвинувального акту має здійснюватися не лише в разі невідповідності його вимогам ст. 291 КПК України, а й в інших випадках, передбачених КПК України, узгоджується і з висновком у постанові Верховного Суду України № 5-11кс15 від 25 травня 2015 року.
Згідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити наступні відомості зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, формулювання обвинувачення, тощо.
Виходячи з вимог п. 2 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню поряд з іншими обставинами, також і мотив вчинення кримінального правопорушення.
Пунктом 3 (а) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення повинен бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).
При цьому, виходячи із змісту наданого суду обвинувального акту, вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прокурором не були виконані належним чином, виходячи з наступного.
Відповідно до наданого суду обвинувального акту обвинуваченому ОСОБА_8 інкримінується умисне нанесення легких тілесних ушкоджень, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та умисне нанесення середньої тяжкості тілесного ушкодження - умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.
Як вбачається із наданого суду обвинувального акту, зміст формулювання обвинувачення всупереч вимогам п. 1 ч. 1 ст. 91, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України не містить зазначення важливих обставин вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 та ч. 1 ст. 122 КК України, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_8 та не у повному обсязі розкрито об`єктивну сторону наведених злочинів, зокрема, взагалі не вказано, які саме тілесні ушкодження були спричинені потерпілому ОСОБА_4 та потерпілій ОСОБА_5 , які у викладі фактичних обставин відображені лише, як середньої тяжкості тілесне ушкодження та легке тілесне ушкодження.
Окрім того, зміст формулювання обвинувачення всупереч вимогам п. 2 ч. 1 ст. 91, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України не містить зазначення мотиву вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 та ч. 1 ст. 122 КК України, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_8 , а натомість виходячи із викладу фактичних обставин кримінальних правопорушень, обвинувачений нібито безпричинно спочатку заподіяв потерпілому ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесне ушкодження, а потім заподіяв потерпілій ОСОБА_5 легке тілесне ушкодження, що у разі відповідності дійсним обставинам події передбачає зовсім іншу кваліфікацію дій ОСОБА_8 .
Викладені факти свідчать про неналежне встановлення органом досудового розслідування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що зумовило всупереч вимогам закону пред`явлення ОСОБА_8 неконкретного обвинувачення, чим суттєво порушено право останнього на захист.
Отже, з урахуванням наведеного, суд позбавлений можливості призначити судовий розгляд за наданим суду обвинувальним актом, оскільки наведені порушення закону не можуть бути усунені під час судового розгляду, а суттєво порушене право обвинуваченого на захист під час досудового розслідування не може бути поновлене судом.
Згідно до п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).
Як вбачається із наданого суду обвинувального акту потерпілими у даному кримінальному провадженні є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Водночас, в порушення вимог п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, наданий суду обвинувальний акт не містить повного зазначення анкетних відомостей потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , зокрема місце народження потерпілих.
Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Однак, в порушення наведених вимог закону у наданому суду обвинувальному акті відсутні будь-які відомості про наявність або відсутність шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Отже, з урахуванням наведеного, наданий суду обвинувальний акт не відповідає вимогам п. п. 3, 7 ч. 2 ст. 291 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 291, 314, 369-372 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Ухвала суду набирає законної сили після спливу семиденного строку, встановленого ст. 395 КПК України для її оскарження. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили та її виконання.
Ухвала може бути оскаржена в порядку ст. 395 КПК України.
Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська протягом семи днів з дня її проголошення.
Суддя ОСОБА_1