В И Р О К
іменем України
27 грудня 2016 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області
головуючий суддя ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0001072 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харків, є громадянином України, із середньою спеціальною освітою, не одружений, не працює, зареєстрований в АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , раніше судимий: 1) вироком Київського районного суду м. Харкова від 03.04.2008 року за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 309 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки, від якого був звільнений із застосуванням ст. 75 КК України з випрбуванням на 2 роки; 2) вироком Київського районного суду м. Харкова від 02.07.2010 року за ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до позбавлення волі на строк 4 роки 4 місяці; 06.06.2012 року звільнений умовно-достроково на 1 рік 4 місяці 23 дні на підставі постанови Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.05.2012 року,

у злочині, передбаченому ч. 2 ст. 185 КК України,

у с т а н о в и в:
14 вересня 2016 року близько 10:00 години в с. Коропів Хутір Зміївського району Харківської області ОСОБА_4 прийшов до будинку АДРЕСА_3 , у якому тимчасово мешкав, де шляхом вільного доступу повторно таємно викрав належні ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 1000 грн. та ноутбук "Lenovo Idea Pad G580AH", вартістю 9500 грн., чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 10500 грн.

Зазначеними діями ОСОБА_4 повторно вчинив таємне викрадення чужого майна, тобто злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України.

Під час судового розгляду учасники судового провадження не заперечували проти того, щоб суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо наступних обставин: місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, які ніким не оспорюються.

З`ясувавши, що сторони правильно розуміють зміст зазначених обставин; відсутні сумніви у добровільності їх позиції; роз`яснивши, що сторони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися.

Вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується його показаннями про обставини, за яких він, 14.09.2016 року перебуваючи в домоволодінні АДРЕСА_3 , вчинив крадіжку грошей та ноутбуку, що належали ОСОБА_5 . У вказаному будинку він тимчасово проживав у той час, коли за домовленістю з ОСОБА_5 виконував будівельні роботи в с. Коропів Хутір. Крадіжку вирішив вчинити після того, як ОСОБА_5 зменшив йому суму заробітної плати через погану якість роботи. У вчиненому злочині розкаявся, виявив готовність нести відповідальність за вчинений злочин та відшкодувати майнову шкоду.

Оцінивши докази, досліджені під час судового розгляду, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 винен у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, і його дії належить кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, визнається щире каяття обвинуваченого, готовність нести кримінальну та цивільну відповідальність.

Обставиною, що обтяжує покарання відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України, визнається рецидив злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. ст. 65-67 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості; обставини, що пом`якшують покарання; відсутність обставин, що обтяжують покарання; особу винного, який раніше судимий, на спеціальних обліках не перебував, за місцем проживання скарг на нього немає, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів є покарання у виді позбавлення волі, від якого, відповідно до ст. 75 КК України, його належить звільнити з випробуванням, з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Долю речового доказу належить вирішити у відповідності до вимог п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України.

Відповідно до ст. 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави належить стягнути витрати на залучення експерта.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368-374 КПК України, суд

у х в а л и в:
Визнати ОСОБА_4 винним у злочині, передбаченому ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від покарання з випробуванням на строк 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути зі ОСОБА_4 на користь Державного бюджету України 263 (двісті шістдесят три) грн. 88 коп. на відшкодування витрат на залучення експерта.

Речовий доказ - комп`ютерну мишку, що передана на зберігання потерпілому ОСОБА_5 - вважати йому повернутою.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не буде подано.

Копію вироку негайно після його проголошення належить вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий: