Справа № 314/5680/16-к
Провадження № 1-в/314/3028/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2016 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у дистанційному судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення,

за участю прокурора: ОСОБА_4 ,

представника адміністрації колонії: ОСОБА_5 ,

засудженого: ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 101), надійшло клопотання про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення.

Засуджений ОСОБА_3 у судовому засіданні своє клопотання підтримав, просив його задовольнити, пояснив, що зробив для себе належні висновки, у скоєному злочині вину визнає, щиро розкаюється, чим заслужив на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

У судовому засіданні представник адміністрації колонії суду пояснив, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 27 січня 2014 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України із застосуванням ст.ст. 70, 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 лютого 2016 року у строк покарання, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року), зараховано строк попереднього ув`язнення з 19 листопада 2013 року до 31 березня 2014 року, із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі. В установах виконання покарань знаходиться з 20 листопада 2013 року. За час утримання у Запорізькому слідчому ізоляторі УДПтС України в Запорізькій області характеризувався наступним чином: вимоги режиму утримання не порушував, заохочень та стягнень не мав. З 16 квітня 2014 року відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії управління ДПтС України в Запорізькій області (№ 101). За час відбування покарання характеризується наступним чином: вимоги режиму відбування покарання порушує, має одне дисциплінарне стягнення, накладене правами начальника відділення, та два дисциплінарні стягнення, накладені правами начальника колонії, з яких одне дисциплінарне стягнення погашене, два дисциплінарні стягнення не зняті та не погашені у встановленому законом порядку. Заохочень не має. На виробництві установи не працевлаштований. До роботи з благоустрою місць позбавлення волі та поліпшення житлово-побутових умов засуджених, згідно ч. 5 ст. 118 КВК України, без оплати праці, не залучався. Спостережною комісією установи розглядались матеріали щодо можливості застосування пільг до засудженого ОСОБА_3 , на вирішення ставились наступні питання: про можливість застосування зміни умов тримання, відповідно до ст. 101 КВК України, протокол № 34 від 31 грудня 2015 року, висновок відмовлено; про можливість застосування зміни умов тримання, відповідно до ст. 82 КК України, протокол № 18 від 15 серпня 2016 року, висновок відмовлено; питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення, відповідно до ст. 81 КК України, протокол № 18 від 15 серпня 2016 року, висновок відмовлено. Враховуючи викладене та наявність у засудженого ОСОБА_3 двох дисциплінарних стягнень, які не зняті та не погашене у встановленому законом порядку, адміністрація колонії вважає, що останній не довів своє виправлення, тому відносно нього не доцільно застосовувати ст. 81 КК України.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що засуджений ОСОБА_3 на виробництві установи працевлаштований не був, до роботи з благоустрою місць позбавлення волі, згідно ч. 5 ст. 118 КВК України, не залучався, має два дисциплінарні стягнення, які не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, заохочень не має, на шлях виправлення не став, відповідних висновків для себе не зробив.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши матеріали особової справи, вислухавши засудженого ОСОБА_3 , представника адміністрації колонії, думку прокурора, суд вважає, що у клопотанні слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка - це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів характеристики встановлено, що ОСОБА_3 під час утримання у Запорізькому слідчому ізоляторі УДПтС України в Запорізькій області характеризувався наступним чином: вимоги режиму утримання не порушував, заохочень та стягнень не мав.

З 16 квітня 2014 року, засуджений ОСОБА_3 відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії управління ДПтС України в Запорізькій області (№ 101), згідно з медичною довідкою має обмеження працездатності. На виробництві установи працевлаштований не був, що підтверджено довідкою про працевлаштування.

Згідно наданої адміністрацією установи довідки засуджений ОСОБА_3 до робіт з благоустрою місць позбавлення волі, відповідно ч. 5 ст. 118 КВК України, не залучався.

За час відбування покарання у Кам`янській виправній колонії управління ДПтС України в Запорізькій області (№ 101), засуджений ОСОБА_3 характеризується наступним чином: вимоги режиму відбування покарання порушує, за що має одне дисциплінарне стягнення, накладене правами начальника відділення, та два дисциплінарні стягнення, накладені правами начальника колонії, з яких одне дисциплінарне стягнення погашене у встановленому законом порядку, а два дисциплінарні стягнення не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, а саме 27 вересня 2016 року начальником колонії оголошено сувору догану за користування мобільним телефоном та 08 листопада 2016 року на підставі постанови начальника колонії засудженого ОСОБА_3 за порушення локалізації було поміщено до ДІЗО на 5 діб.

Таким чином, поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання у своїй сукупності не дає підстав вважати, що ОСОБА_3 довів своє виправлення та перевиховання.

На цьому фоні сумнівним та передчасним виглядають твердження засудженого про те, що він сумлінною поведінкою довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Також, суд враховує, що до засудженого вже було застосовано заохочувальну норму, а саме ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року), ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 лютого 2016 року у строк основного покарання за вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 січня 2014 року зараховано строк попереднього ув`язнення з дня фактичного затримання до дня набрання вироком законної сили, а саме з 19 листопада 2013 року до 31 березня 2014 року. На думку суду, відбута ОСОБА_3 на теперішній час частина покарання є недостатньою для його виправлення та досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України.

При вивчених обставинах на теперішній час суд не знаходить досить підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_3 , оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, на погляд суду, про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

17.11.2016
17.11.2016

25.11.2016