Справа № 204/3277/17
Провадження № 1-в/204/848/17
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2017 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
за участі: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3

представника установи ОСОБА_4
засудженого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпрі заяву засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.06.2015 його було засуджено до 3 років 3 місяців позбавлення волі, який відбуває покарання у Дніпропетровській установі виконання покарань №4 УДПСУ у Дніпропетровській області,

щодо звільнення від покарання на підставі ст.81 КК України, суд
ВСТАНОВИВ:
До Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська надійшла заява засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України.
У судовому засіданні заявник заяву підтримав. В обґрунтування заявленого заявник зазначив, що він засуджений вироком суду до 3 років 3 місяців позбавлення волі, на теперішній час відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, при цьому відбув більш ніж 1/2 покарання, довів своє виправлення, оскільки має сумлінну поведінку та ставлення до праці, критично ставиться до скоєного злочину, повністю визнав свою провину в ньому, приймає участь у суспільно корисній роботі, має позитивні настанови на життя (планує створити родину та працювати), пояснив, що глибоко кається, дуже шкодує, має негативне ставлення до злочину, вважає, що сумлінним ставленням до праці та сумлінною поведінкою довів своє виправлення. Зазначив, що самостійно побілив та пофарбував лазню, в якій працює вже два роки. Також зазначив, що після останньої догани минуло більше дев`яти місяців, оскільки він старався виправитися. Тому є підстави для застосування щодо нього ст.81КК України.
Представник Дніпровської установи виконання покарань №4 просив вирішити питання на розсуд суду. Зазначив, що ОСОБА_5 характеризується посередньо, має одне заохочення начальника установи, мав п`ять стягнень, які погашені за плином часу, приймає участь у суспільно-корисній роботі за місцем відбування покарання, працевлаштований робітником корпусного відділення установи, має сумлінне ставлення до праці, з власної ініціативи приймав участь у ремонті лазні, але не звертався з заявою про заохочення, має сумлінну поведінку, має родину, з якою підтримує постійний зв`язок, в індивідуальних бесідах виражає позитивні настанови на життя. Також зазначив, що на його думку покарання не досягло мети, оскільки вважає, що ОСОБА_5 мав доводити своє виправлення на протязі всього строку, а не тільки останні дев`ять місяців.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви. Зазначив, що наявність стягнень у засудженого у минулому не свідчить про його виправлення, оскільки це не свідчить про сумлінну поведінку засудженого на протязі строку відбування покарання.
Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.
За вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.06.2015 ОСОБА_5 засуджено за ч.2 ст.185, ч.3 ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, на підставі ст.ст.70, 71 КК України остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 3 місяців позбавлення волі. Вирок набрав законної сили.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 10.02.2016, ОСОБА_5 у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 28.01.2015 по 10.07.2015 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Таким чином, початок утримання зазначеної особи під вартою 28.01.2015, кінець строку відбування покарання 16.11.2017.
Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у вигляді позбавлення волі може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбування засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин середньої тяжкості.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Станом на 14.06.2017 засуджений ОСОБА_5 відбув більше ніж 1/2 частини з призначеного покарання у вигляді позбавлення волі та має невідбуту частину покарання 5 місяців 2 дні.

Згідно характеристики, наданої адміністрацією Дніпровської установи виконання покарань №4, ОСОБА_5 відбуває покарання у складі господарчої обслуги Дніпровської установи покарань №4, за період відбування покарання характеризується посередньо, дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня, має одне заохочення правами начальника установи, мав 5 стягнень, які погашені за плином часу, у відношенні до засуджених неконфліктний, вину у скоєному злочині усвідомив, глибоко кається, працевлаштований робітником корпусного відділення установи, сумлінно ставиться до праці, виконує норми виробітку, виявляє корисну ініціативу, бере участь у самодіяльних організаціях в установі. Відповідно до вироку суду майнового позову не має.
Надаючи оцінку позиції представника установи та прокурора, суд звертає увагу на той факт, що така позиція фактично зводиться виключно до того, що особа мала стягнення у минулому, тому не виправилася, а часу, що після цього минув, для виправлення недостатньо. Проте, з такою позицією суд не погоджується з наступних підстав. Стягнення засудженого відносяться до минулого та погашені за плином часу. З пояснень засудженого вбачається, що він зробив для себе висновки, змінив поведінку та виправився, це пояснює відсутність стягнень в період часу, що перевищує дев`ять місяців. Сумлінну поведінку засудженого за останні дев`ять місяців підтверджено представником установи та характеристикою. Припущення представника установи та прокурора стосовно того, що особа не виправилася, а покарання не досягло мети, оскільки ОСОБА_5 мав доводити своє виправлення на протязі всього строку, а не тільки останні дев`ять місяців, є хибним та таким, що суперечить змісту ст.81 КК України та ст.539 КПК України, а також поняттю та меті покарання, визначеними у ст.50 КК України, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. При цьому, законодавець не встановлює конкретного часу для виправлення засудженого, такий стан може бути досягнуто індивідуально у кожної особи за різний час. Проте у ст.539 КПК України зазначено, що у разі відмови в задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання, засуджений має право повторно звернутися з заявою про звільнення від покарання умовно-достроково через шість місяців. Таким чином, законодавець, закріплюючи право засудженого звернутися повторно до суду з клопотанням щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання через шість місяців, фактично вказує на те, що шість місяців є достатнім терміном для можливості виправлення засудженого, який скоїв злочин середньої тяжкості.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13.01.2017 було відмовлено ОСОБА_5 в умовно-достроковому звільненні з підстав негативної поведінки засудженого, яка виразилися в допущенні порушень режиму, що призвело до застосування стягнень щодо нього. У судовому засіданні встановлено, що з моменту останньої відмови у умовно-достроковому звільненні, засуджений сумлінно ставиться до праці, має сумлінну поведінку, що виражається в тому, що він виявляє корисну ініціативу, не має стягнень (з моменту останнього стягнення минуло понад дев`ять місяців), нарікань на поведінку у представників адміністрації установи не має, виражає позитивні настанови на життя, хоче працювати, створити родину, що підтверджується характеристикою (а.с.6). Зазначені дані також підтверджуються поясненнями засудженого, представника установи відбування покарання, а також матеріалами особової справи засудженого, дослідженої судом у судовому засіданні.
Враховуючи викладене, приділивши особливу увагу поясненням засудженого, представника органу, який відає виконанням покарання, зокрема, ретельно з`ясовувавши ставлення засудженого до вчиненого злочину та праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його позитивні настанови на життя, а також той факт, що засуджений ОСОБА_5 був засуджений за злочин середньої тяжкості, відбув більше 1/2 призначеного йому строку покарання, з часу останньої відмови в умовно-достроковому звільненні характеризується позитивно, має сумлінну поведінку та ставлення до праці, критичне ставлення до скоєного кримінального правопорушення та усвідомлення своєї вини, наявність стійких соціальних зв`язків, суд приходить до висновку, що мета покарання, закріплена у ст.50 КК України у відношенні ОСОБА_5 досягнута, ОСОБА_5 довів своє виправлення та може бути звільнений з місць позбавлення волі умовно-достроково.
Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.371, 372, 376, 392, 537, 539 КПК України
ПОСТАНОВИВ:
Заяву засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України задовольнити.
Звільнити ОСОБА_5 , засудженого вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.06.2015 за скоєння злочинів, передбаченихч.2 ст.185, ч.3 ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, на підставі ст.ст.70, 71 КК України остаточно призначено покарання у вигляді 3 (трьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі від покарання умовно-достроково на невідбутий строк покарання5 (п`ять) місяців 2 (два) дні.

На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи діб з дня її оголошення в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя: ОСОБА_1