Дата документу Справа № 331/1878/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №331/1878/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/1614/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

Еджибіі Міндіі Роландієвича, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Сенаки Грузія, громадянина Грузії, який не має місця реєстрації, та до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:
прокурор Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 01 вересня 2016 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.186 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, до 2 років позбавлення волі.

Застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили. Строк відбування покарання постановлено обчислювати з 13 лютого 2016 року, зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з 13 лютого 2016 року по 01 вересня 2016 року та з 20 серпня 2015 року по 27 серпня 2015 року включно, у строк покарання, з розрахунку, визначеному у ч.5 ст.72 КК України.

Заставу у розмірі 24 360 грн., яка внесена на депозитний рахунок суду 27 серпня 2015 року ОСОБА_8 , постановлено обернути на користь держави. Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вищевказаний вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що суд, на його думку, не врахував дані про особу обвинуваченого та безпідставно призначив йому покарання із застосуванням ст.69 КК України. Апелянт вважає неправильними висновки суду про те, що спричинена злочином матеріальна шкода відшкодована у повному обсязі, оскільки вказане стало можливим лише завдяки спільним зусиллям небайдужих громадян, які присікли злочинну діяльність обвинуваченого.

За вироком суду, ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 20 серпня 2015 року, приблизно о 17-00 годині, будучи особою, яка раніше притягалась до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, знаходячись біля супермаркету «АТБ», розташованого по вул.Автозаводська,11 у м.Запоріжжя, маючи умисел, направлений на заволодіння чужим майном, помітив припаркований автомобіль «Аudi 100», д/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , та діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом пошкодження замка дверей, проник до салону вказаного автомобіля, звідки викрав жіночу лакову сумку темно-червоного кольору, яка належить потерпілій ОСОБА_11 , та в якій знаходилось її майно.

Однак, у цей час ОСОБА_7 був помічений свідком ОСОБА_10 та потерпілою ОСОБА_11 , які пред`явили усну вимогу припинити злочинні дії, але ОСОБА_7 , не реагуючи на вимоги останніх повернути майно, з метою його утримання при собі, став убігати з місця вчинення злочину разом з викраденою сумкою, яка належить потерпілій. При цьому потерпіла ОСОБА_11 та свідок ОСОБА_10 наздогнали ОСОБА_12 , однак останній, продовжуючи свої умисні злочинні дії, з метою досягнення цілей свого злочинного наміру, став погрожувати фізичною розправою ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , тобто погрожував застосувати насильство, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, демонструючи останнім металеві ножиці, які на той момент знаходились у нього в руці як знаряддя для нанесення ударів. Зазначені злочинні дії ОСОБА_7 були припинені працівниками поліції, які затримали обвинуваченого. Внаслідок вказаних злочинних дій ОСОБА_7 спричинив матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_11 на загальну суму 5 200 грн.

Окрім того, 13 лютого 2016 року о 13-50 годині, ОСОБА_7 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись на автостоянці за адресою: м.Запоріжжя, пл.Пушкіна, 2, у присутності осіб, які розуміють протиправний характер його дій, з метою особистого збагачення, шляхом вільного відчинення дверей, проник до автомобіля «Volkswagen Caddy», д/н НОМЕР_2 , звідки відкрито викрав майно потерпілої ОСОБА_13 загальною вартістю 1 500 грн.

В цей момент ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що його дії помічені очевидцями, які в цей час знаходились поруч з автомобілем, а саме: свідками ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , продовжуючи свій злочинний умисел, не реагуючи на вимогу ОСОБА_14 припинити протиправні дії, почав бігти разом з викраденим майном у бік будинку №152-а по проспекту Леніна в місті Запоріжжя. В подальшому, знаходячись поблизу вказаного будинку, ОСОБА_7 наздогнали очевидці злочину ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , однак він, з метою уникнення затримання, витягнув із кишені ніж і почав розмахувати ним у сторону останніх, погрожуючи фізичною розправою. ОСОБА_14 вибив із рук ОСОБА_7 ніж та затримав його. Внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 заподіяв потерпілій ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 1 500 грн.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та вважали вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

На думку колегії суддів, оскаржувана ухвала цим вимогам закону не відповідає.

Згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_7 за національністю грузин та є громадянином Грузії.

Згідно з положеннями п.18 ч.3 ст.42 КПК України, обвинувачений має право користуватися рідною мовою, отримувати копії документів рідною або іншою мовою, якою він володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави.

При апеляційному розгляді встановлено, що ОСОБА_7 державною мовою не володіє.

Ухвалою від 02 березня 2015 року Комунарського районного суду м.Запоріжжя (де перебувало провадження щодо ОСОБА_7 за епізодом від 20 серпня 2015 року) за клопотанням обвинуваченого залучено перекладача із знанням російської мови /т.1, а.с.126/.

Після визначення підсудності вказане кримінальне провадження направлено на розгляд Жовтневого районного суду м.Запоріжжя та об`єднане з іншим кримінальним провадженням відносно ОСОБА_7

Жовтневим районним судом м.Запоріжжі за клопотанням обвинуваченого також залучений перекладач /т.1 а.с.190-191/.

Проте фактично перекладач брав участь лише у судових засіданнях від 01 червня 2016 року та від 26 липня 2016 року .

Під час з`ясування обставин провадження та дослідження доказів перекладач участі не брав.

Відповідно, всупереч положенням ч.4 ст.376 КПК України, після проголошення вироку, перекладач не роз`яснив обвинуваченому зміст резолютивної частини судового рішення. Копію вироку мовою, яку розуміє обвинувачений, у перекладі, що засвідчений перекладачем, обвинуваченому не вручено.

Окрім того, при апеляційному розгляді колегією суддів встановлено, що обвинувачений не в достатній мірі володіє і російською мовою.

Викладене свідчить про те, що при розгляді провадження в суді першої інстанції допущено порушення прав обвинуваченого, закріплених як національним законодавством, так і ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод (підпункт а пункту 3 ст.6 Конвенції - право кожного бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього).

З врахуванням викладеного, на думку колегії суддів, той факт що у даному проваджені, захисник-адвокат ОСОБА_8 (зі слів останнього) здійснював переклад обвинуваченому зміст процесуальних документів та вироку суду з державної мови на російську, не може задовольнити вищевказані вимоги Конвенції.

Допущені судом першої інстанції порушення кримінального процесуального законодавства є істотними, оскільки потягли порушення права обвинуваченого на захист, у зв`язку з чим судовий розгляді провадження в цілому не може бути визнаний справедливим, а вищевказаний вироку суду не може бути визнаний законним та обґрунтованим.

Тому, на підставі ст.ст.407, 409, 412 КПК України, цей вирок підлягає скасуванню.

Оскільки, переглядаючи вирок суду першої інстанції у межах, передбачених ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості виправити вищевказані недоліки, скасовуючи оскаржуваний вирок, колегія суддів, враховуючи засади кримінального провадження, закріплені у ст.ст.7-9 КПК України, вважає за необхідне призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

При новому розгляді необхідно врахувати викладене в даній ухвалі, розглянути провадження з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, повно та всебічно дослідити обставини провадження та, в залежності від встановленого, прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Оскільки, відповідно до вимог ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, інші доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, підлягають перевірці при новому розгляді.

Враховуючи те, що обставини, які стали підставою для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на цей час не змінились, клопотань від учасників провадження про зміну чи скасування вказаного запобіжного заходу не надходило, колегія суддів, призначаючи новий розгляд, залишає у відношенні обвинуваченого раніше застосований щодо нього запобіжний захід - у вигляді тримання під вартою на строк до 05 січня 2017 року.

При новому розгляді питання щодо запобіжного заходу відносно обвинуваченого підлягає вирішенню в порядку, передбаченому ст.331 КПК України.

Керуючись ст.ст.7-9, 404, 405, 407, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу прокурора Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 01 вересня 2016 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.186 КК України, скасувати, призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

Запобіжний захід у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 залишити у вигляді тримання під вартою до 05 січня 2017 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4