Провадження № 1-кп/537/19/2017
Справа № 537/2690/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.04.2017 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчуці кримінальне провадження №0001714 по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука, Полтавської області, громадянина України українця, освіта незакінчена вища, розлученого, має на утриманні неповнолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення передбачено ч. 1 ст. 115 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Крюківського районного суду м. Кременчука у судді ОСОБА_1 перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 331 КПК України суд під час судового розгляду за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 17.02.2017 року в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з 17 лютого 2017 року до 17 квітня 2017 року до 24 години.
До спливу двомісячного строку колегія суддів поставила на обговорення питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених.
В судовому засіданні прокурор висловив думку про необхідність продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. На обґрунтування вказав, що обвинуваченому слід продовжити винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою для запобігання спробам останнього переховуватися від суду, оскільки обвинувачений після скоєння злочину переховувався від органів досудового слідства, впливати на свідків та потерпілих, оскільки в даному кримінальному провадженні ще не допитані всі свідки, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Також останній обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання в виді позбавлення волі до 15 років.
Представник потерпілої ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилася, надала до суду клопотання відповідно до якого, просить судове засідання призначене на 14.04.2017 року проводити у її відсутність, просить продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 заперечував проти продовження обвинуваченому такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою, у зв`язку з недоведеністю прокурором ризиків передбаченим діючим КПК України, просив змінити запобіжний захід тримання під вартою на домашній арешт.
Згідно зі статтею 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першої цієї статті.
Відповідно до ч.1 п.4 ч.2 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Вирішуючи питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить із вимог статті 29 Конституції України, якими передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Наведені Конституційні гарантії права на свободу та особисту недоторканість поєднується з такими ж вимогами статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), яка відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположним свобод людини (1950 року), Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції».
У пункті 1 статті 1 цього Закону зазначено, що Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а статтями 13, 17 Закону України «Про визнання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права» та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду.
Європейський суд з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" закріпив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим моментом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року вказано, що особлива якість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання до 15 років позбавлення волі. Суду не було подано доказів, які б свідчили про відсутність або зменшення ризиків вказаних прокурором та передбачених ч .1 ст. 177 КПК України. Суду не доведено, що за станом здоров`я обвинувачений не може утримуватися в місцях попереднього ув`язнення.
За викладених обставин, оцінюючи суспільну небезпечність та тяжкість кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, а також зважаючи на те, що ризики передбачені статтею 177 КПК України, а саме запобігання спробам переховуватися від суду, та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, впливати на свідків та потерпілих, не зменшилися, суд вважає за необхідне продовжити відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Керуючись статтями 177, 331, 371, 372 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 дію обраного відносно останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме: з 14 квітня 2017 року до 12 червня 2017 року до 24 години.
Копію ухвали вручити обвинуваченому негайно після її проголошення.
Ухвала є остаточною та підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3