В И Р О К
Іменем України
06 червня 2017 року м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
представника потерпілої ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Новогречанівка, Чкалівського району, Кокчетавської області, Республіки Казахстан, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, пенсіонерки, інваліда 2 групи, одруженої, мешканки АДРЕСА_1 , раніше не судимої, -
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,
В С Т А Н О В И В:
12 серпня 2016 року близько 16 години ОСОБА_4 перебуваючи поблизу будинку №13 по вул. Лісовій в с. Давидівка Житомирського району, зустрілась із раніше знайомою ОСОБА_6 , яка їхала на електровелосипеді та з якою у нею були довготривалі неприязні відносин з приводу користування земельною ділянкою. На ґрунті саме цих неприязних стосунків між ними виникла словесна суперечка під час якої ОСОБА_6 здійснила наїзд велосипедом на ОСОБА_4 , а остання з метою помсти, своєї металевою тростиною умисно вдарила ззаду по голові ОСОБА_6 , яка намагалась залишити місце пригоди на своєму велосипеді. Згаданим ударом металевої тростини ОСОБА_4 спричинила ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді забійної рани на волосистій частині голови, струсу головного мозку, що відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 не заперечила того факту, що заподіяла ОСОБА_6 згадані вище тілесні ушкоджень, але пояснила, що діяла у межах необхідної оборони, а тому вважає, що в її діях немає складу інкримінованого злочину. Зокрема, обвинувачена в суді повідомила, що 12 серпня 2016 року біля 16 години вона йшла з автобусної зупинки додому. Дійшовши до сусідського будинку ОСОБА_8 побачила, як їй назустріч їде на електровелосипеді із причепом потерпіла

ОСОБА_6 , з якою у неї вже 2 роки тривають неприязні стосунки з приводу спору щодо користування земельною ділянкою. Проїжджаючи повз неї, ОСОБА_6 навмисно наїхала на неї велосипедом та збила з ніг. У зв`язку з такими діями потерпілої, вона намагалась вдарити її своєю палкою на яку опирається при ходьбі, але тростина зачепилась за багажник велосипеду та вона випустила її з рук. Проїхавши 200 300 метрів, потерпіла зупинилась та викинула її тростину у траву, а сама поїхала далі. Коли вона підійшла до своєї тростини і підняла її, то ОСОБА_6 вдруге, на цьому ж велосипеді, але вже без причепа, збила її та залишаючись сидіти на велосипеді нанесла їй три чи п`ять ударів ногами по її ногам. Однак цього разу їй вдалося вчасно підвестися та нанести один удар тростиною ззаду по голові ОСОБА_6 , яка намагалась поїхати на велосипеді з місця пригоди до будинку ОСОБА_9 . Потім до неї прийшов її чоловік ОСОБА_10 , який допоміг дійти додому та викликав карету швидкої допомоги.

Доводи захисника та обвинуваченої про те, що остання невинна у заподіянні потерпілій ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, так як діяла у стані необхідної оборони, повністю спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема, показами потерпілої, свідків, висновками експертів, а також документами кримінального провадження.
Потерпіла ОСОБА_6 в суді підтвердила, що вже протягом двох років між нею та ОСОБА_4 , з приводу користування земельною ділянкою, тривають неприязні відносини. 12 серпня 2016 року о 16 годині вона їхала з городу додому на електровелосипеді. По дорозі зустріла ОСОБА_4 , яка почала її ображати нецензурними словами та казати, що вона потравила худобу, а також вдарила її тростиною по велосипеду, у зв`язку з чим тростина зачепилась за велосипед. Потім вона викинула цю тростину та поїхала далі. Коли приїхала додому, то побачила, що загубила кришку від відра. У зв`язку з цим вона вирішила повернутися до обвинуваченої. Повернувшись до місця сварки, вона знову зустрілась із ОСОБА_11 , яка сильно вдарила її згаданою металевою тростиною по потилиці. Після удару в неї потемніло в очах та закрутилась голова, від цього вона проїхавши 6-8 метрів впала з електровелосипеду на землю і відчула, що в неї з голови тече кров. Їй на допомогу вийшов сусід ОСОБА_8 , а чоловік обвинуваченої ОСОБА_10 взяв останню під руку та пішов з нею додому. Потім ОСОБА_8 викликав міліцію і швидку допомогу. О 16 годині 15 хвилин швидка чомусь її забрала з дому і повезла до будинку ОСОБА_11 , якій лікарі більше години надавали допомогу, а вона весь цей час просиділа у машині швидкої допомоги. У зв`язку з цим у лікарню її привезли о 17 годині.

Покази обвинуваченої та потерпілої стосовно механізму спричинення тілесних ушкоджень повністю узгоджуються з протоколами проведення слідчого експерименту та фототаблицями до нього за участю як обвинуваченої, так і потерпілої, які під час проведення цієї слідчої дії показали яким чином був нанесений обвинуваченою удар тростиною по голові потерпілої ( а.с. 80-82, 96-99 МКП).

Висновком експерта №2141 від 25.08.2016 року встановлено, що при судово-медичному обстеженні ОСОБА_6 у неї виявлені тілесні ушкодження у виді забійної рани на волосистій частині голови та струс головного мозку, які є легкими з короткочасним розладом здоров`я (а.с. 79 МКП).
В свою чергу, висновком експерта №2365 від 27.09.2016 року підтверджується, що згадані тілесні ушкодження могли утворитися за обставин вказаних потерпілою при проведенні слідчого експерименту, а саме від удару тупого твердого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею по голові (а.с. 90 МКП).
Факт спричинення потерпілій згаданих тілесних ушкоджень обвинуваченою підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_8 , який в суді пояснив, що 12 серпня 2016 року почув гавкіт собаки і вийшов на вулицю. На дорозі стояла ОСОБА_6 , в неї була розбита голова, а з рани текла кров. Муравська із своїм чоловіком йшли в напрямку свого дому. ОСОБА_6 повідомила його, що її вдарила ОСОБА_11 . Потім

він викликав швидку та поліцію. Про конфлікт між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 йому нічого не відомо. Наступного дня потерпілу він не бачив.

Свідок ОСОБА_10 (чоловік обвинуваченої) підтвердив показання обвинуваченої з приводу заподіяння нею потерпілій удару тростиною по голові, зокрема, він у суді пояснив, що між їх сім`ями більше двох років тривають конфлікти з приводу місця випасання худоби. 12 серпня 2017 року до нього зателефонувала дружина ОСОБА_4 та повідомила його, що ОСОБА_6 збила її причіпом. Він пішов до дружини і побачив як ОСОБА_6 , тримаючись за голову пішла до Чорнія. Свідком побиття ОСОБА_6 він не був та крові на голові у неї не бачив.

Вина ОСОБА_4 підтверджується протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 12.08.2016 року, у якій ОСОБА_6 повідомляє про її побиття ОСОБА_4 .

Окрім того, факт отримання ОСОБА_6 тілесних ушкоджень за вказаних у обвинуваченні обставин, повністю узгоджується із карткою виїзду швидкої медичної допомоги, згідно якої ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у виді забійної рани потиличної ділянки голови (а.с. 76, 88-89 МКП).

Згідно протоколу пред`явлення речей для впізнання від 25.10.2016 року та фототаблицею до нього, потерпіла ОСОБА_6 впізнала на фото №3 тростину, якою 12.08.2016 року біля 16 години ОСОБА_4 вдарила її по голові (а.к.91-94 МКП).

Суд відкидає доводи захисника та обвинуваченої про те, що остання спричинила потерпілій згадані тілесні ушкодження діючи в межах необхідної оборони з огляду на таке.

У відповідності до ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Отже, за загальним правилом необхідна оборона має бути своєчасною. Вона можлива від наявного посягання, тобто такого, яке вже почалось і ще не закінчилось. Для з`ясування цього суду необхідно врахувати поведінку нападаючої ОСОБА_6 , зокрема, спрямованість її умислу, інтенсивність та характер її дій, які мали б давати підставу ОСОБА_4 , яка захищалась від цих дій, сприймати загрозу від потерпілої як реальну. Оборона ж проти явно закінченого посягання є неправомірною.

В свою чергу, судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_4 заподіяла удар тростиною ззаду по голові потерпілої ОСОБА_6 саме у той момент, коли остання намагалась втекти (поїхати) на велосипеді після того як збила ОСОБА_11 з ніг.

Таким чином, завдаючи удар тростиною по голові потерпілій ОСОБА_12 , обвинувачена ОСОБА_11 не діяла в межах необхідної оборони, оскільки нанесений нею удар по голові потерпілої не був своєчасним з точки зору відвернення чи припинення посягання на своє здоров`я з боку ОСОБА_12 . Цей удар ОСОБА_11 нанесла тростиною по голові ОСОБА_12 лише з метою помсти за те, що остання навмисно збила її велосипедом з ніг. Інакше кажучи обвинувачена діяла за принципом «Око за око», а не з метою самозахисту.

Суд критично оцінює та не бере до уваги показання потерпілої ОСОБА_6 в частині того, що вона не навмисно збила обвинувачену велосипедом з ніг. За доводами потерпілої, це сталося у зв`язку з тим, що коли вона проїжджала повз обвинуваченої, то остання намагалась вдарити її тростиною, але не втрималась на ногах та впала.

Вказані показання потерпілої спростовуються показаннями свідка ОСОБА_10 , який в суді підтвердив той факт, що у вказаний час обвинувачена йому зателефонувала та повідомила, що її збила потерпіла. Саме після цього телефонного дзвінка він пішов на допомогу до обвинуваченої. В свою чергу, появу ОСОБА_10 на місці конфлікту не заперечила ані потерпіла, ані свідок ОСОБА_8 .

Окрім цього, показання потерпілої в цій частині є алогічними з огляду на таке. Судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_4 у зв`язку з хворобою ніг пересувається за допомогою металевої тростини. Також судом встановлено, що обвинувачена з потерпілою перебувають в довготривалих неприязних стосунках з приводу земельної ділянки для випасу худоби. Цей факт не оспорюється сторонами. З огляду на викладене суду незрозуміло, чого потерпіла проїжджала на велосипеді саме повз обвинуваченої, а не об`їхала її з метою уникнення будь-яких конфліктів, а також незрозуміло, чого потерпіла після першого конфлікту, коли викинула тростину обвинуваченої у траву, повернувшись для пошуку кришки відра, знову ж таки опинилась біля обвинуваченої на відставні заподіяння удару тростиною по голові.

Викладена неузгодженість показань потерпілої із здоровим глуздом свідчать про нещирість пояснень останньої, та, з урахуванням показань обвинуваченої, свідків, даних, що містяться в протоколах слідчих дій, вказують на те, що саме потерпіла, збивши з ніг обвинувачену, спровокувала її до інкримінованих дій.

Оцінивши всі докази у сукупності, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 12.08.2016 року, під час сварки, яка виникла між нею та потерпілою на ґрунті довготривалих неприязних відносин, з метою помсти за те, що ОСОБА_6 збила її велосипедом з ніг, заподіяла останній вказані вище тілесні ушкодження.

За таких обставин суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчинені вказаного злочину доведена повністю, а тому кваліфікує її дії за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне заподіяння потерпілій ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, але від вчинення якого тяжких наслідків не настало, особу винну, яка посередньо характеризується за місцем проживання, є людиною похилого віку, інвалідом другої групи з приводу хвороби ніг та яка має поганий стан здоров`я у зв`язку з низькою інших захворювань, раніше не судима. При призначенні покарання, суд також враховує думку потерпілої, яка наполягає на суворості покарання та думку прокурора, яка просить призначити обвинуваченій мінімальне покарання передбачене ч. 2 ст. 125 КК України.

Крім цього, призначаючи покарання суд враховує обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченій є фактичне визнання нею своєї вини, протиправна поведінка самої потерпілої, а також те, що обвинувачена є інвалідом 2 групи.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 є вчинення злочину щодо особи похилого віку.

На підставі викладеного, враховуючи особу обвинуваченої, вказані пом`якшуючі обставини та обтяжуючу обставину, думку потерпілої та прокурора, суд дійшов висновку, що обвинуваченій слід призначити покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів у виді мінімального штрафу передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 , у якому вона просить стягнути з ОСОБА_4 8740 грн. 36 коп. майнової шкоди, що складається з вартості затрачених останньою коштів на лікування у розмірі 2340 грн. 36 коп. та витрат на правову допомогу у розмірі 6400 грн., а також 50 000 грн. моральної шкоди, підлягає до часткового задоволення.

При вирішенні питання про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної потерпілій ОСОБА_6 неправомірними діями обвинуваченої ОСОБА_4 , суд вважає, що підлягає відшкодуванню розмір шкоди, який встановлений судом.

Суд стягує з ОСОБА_4 кошти витрачені потерпілою ОСОБА_6 на придбання ліків, які підтверджені відповідними чеками при купівлі та були призначені лікарем під час перебування потерпілої на лікуванні. Вартість цих ліків, у відповідності до цих чеків, становить 1281 грн. 10 коп. (а.с.133-134, 136).

Зважаючи на похилий вік потерпілої, глибину її душевних страждань з приводу вчинення щодо неї неправомірних дій з боку ОСОБА_4 , погіршення стану здоров`я та часу на лікування і відновлення стану, що існував до вказаних подій, а також виходячи із засад розумності та справедливості, при цьому враховуючи протиправну поведінку самої потерпілої, яка спровокувала обвинувачену до вчинення нею інкримінованого злочину, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог потерпілої щодо відшкодування моральної шкоди, а тому стягує на її користь із обвинуваченої грошовий еквівалент цієї моральної (немайнової) шкоди, який, на думку суду, дорівнює 1000 грн.
Окрім цього, суд відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_6 про стягнення з обвинуваченої на її користь витрат на правову допомогу, розмір якої становить 6400 грн. з таких підстав.

За приписами ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, до яких входять витрати на правову допомогу (ст. 118 КПК України).

Відповідно до п. 48 Постанови пленуму ВССУ №10 від 17.10.14 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» та ухвали ВССУ від 14.11.2016 року, витрати на правову допомогу мають бути підтверджені відповідними документами, які повинні бути оформлені у встановленому законом порядку, а саме квитанція до прибуткового касового ордера чи платіжне доручення повинні містити відмітку банку та відповідним розрахунком.

Окрім того, статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Такі відомості повинні бути підтверджені відповідним розрахунком.

В даному випадку потерпілою на підтвердження витрат на правову допомогу надано документи, які оформлені не належним чином, а також не надано відповідного розрахунку цих витрат (а.с. 32,126).

Відсутність, належно оформлених документів, які підтверджують витрати на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Управління фінансів Житомирської районної державної адміністрації про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_4 на користь даної установи витрат на стаціонарне лікування потерпілої в розмірі 3607 грн. 50 коп., суд задовольняє в повному обсязі, оскільки дані вимоги повністю підтверджуються довідкою про вартість перебування потерпілої на лікуванні (а.с.57, 64).

Долю речових доказів у даному кримінальному провадженні суд вирішує у відповідності ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_6 1281 грн. 10 коп. (одну тисячу двісті вісімдесят одну) грн. 10 коп. на відшкодування майнової шкоди та 1000 (одну тисячі ) грн. на відшкодування моральної шкоди.
Цивільний позов прокурора задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави в особі Управління фінансів Житомирської районної державної адміністрації витрати на стаціонарне лікування потерпілої в сумі 3607 (три тисячі шістсот сім) грн. 50 коп.
Речові докази, а саме металеву тростину повернути ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.
Суддя: