Справа № 340/665/16-к
Номер провадження № 1-кп/340/14/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 квітня 2017 року Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Верховина Івано-Франківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.10.2016 року за №0000194, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця: с. Зелене Верховинського району Івано-Франківської області, проживаючого: АДРЕСА_1 , у скоєнні злочинів передбачених ч.1 ст. 296, ч.2 ст.345, ч.2 ст.342 КК України,

встановив:
в провадженні Верховинського районного суду Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.10.2016 за №0000194, про обвинувачення ОСОБА_4 , у скоєнні злочинів передбачених ч.1 ст. 296, ч.2 ст.345, ч.2 ст.342 КК України.
В судове засідання з`явилися прокурор, доставили конвоєм обвинуваченого.

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою на два місяці, яке обґрунтовує тим, що строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 27.04.2017 до закінчення судового розгляду. В той же час ОСОБА_4 , який обґрунтовано, на підставі зібраних у кримінальному провадженні доказів, обвинувачується у скоєнні злочинів передбачених ч.1 ст. 296, ч.2 ст.345, ч.2 ст.342 КК України, перебуваючи на волі може незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім цього, вважає, що не перестали існувати інші обстаивни і ризики, що враховувалися при вирішенні попереднього клопотання про продовження строків тримання під вартою. У зв`язку із наведеним, а також враховуючи, що ОСОБА_4 має непогашену та незняту судимість, ніде не працює й джерело його доходів не відоме, вважає, що на даний час ризики передбачені ст.177 КПК України не зменшилися та виправдовують тримання ОСОБА_4 під вартою.

Обвинувачений, погодившись на розгляд даного клопотання без участі його захисника, яка відсутня в судовому засідання внаслідок захворювання, з приводу заявленого клопотання заперечив. Заявив клопотання про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Обговоривши заявлені клопотання, оглянувши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що слід постановити ухвалу про наступне.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні злочинів невеликої тяжкості (ч.1 ст.296 та ч.2 ст.342 КК України) та злочину середньої тяжкості (ч.2 ст.345 КК України).

Ухвалою слідчого судді від 14.10.2016 щодо ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого продовжувався відповідними ухвалами слідчого судді від 09.12.2016, та ухвалами суду від 29.12.2016, 27.02.2017. Зокрема останньою ухвалою суду строк дії запобіжного заходу продовжено на два місяці до 24.00 год. 27.04.2017.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Одночасно, за ч.2 вказаної статті Закону підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 194 визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Прокурором зазначено про наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений перебуваючи на волі може незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім цього вказує на збереження попередніх ризиків, що враховувалися при вирішенні питання про продовження застосування запобіжних заходів.

Як визначено у ст. 9 КПК України, принцип законності здійснення кримінального провадження розкривається через обов`язок суду неухильного застосування кримінального процесуального законодавства України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: a) законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом; b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом; c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення; d) затримання неповнолітнього на підставі законного рішення з метою застосування наглядових заходів виховного характеру або законне затримання неповнолітнього з метою допровадження його до компетентного органу; e) законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг; f) законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «c» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Розкриваючи зміст понятійного апарату наведеної міжнародної правової норми, Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою - незалежно від того, наскільки коротким він є, - має бути переконливо доведено органами державної влади. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному здійсненню провадження, не мають прийматися абстрактно (in abstracto), а повинні підтверджуватися фактичними доказами. Небезпека того, що обвинувачений буде переховуватися, не може оцінюватися виключно за ступенем тяжкості ймовірного покарання. Вона має оцінюватися з урахуванням низки інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або зробити її на стільки незначною, що вона не зможе обґрунтовувати досудове тримання під вартою (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пп. 56 та 59 з подальшими посиланнями).

До того ж у своєму рішенні у справі Борисенка проти України (no. 25725/02, 12 січня 2012 року) Суд вказував про те, що обираючи запобіжний захід у виді тримання під вартою суди лише зазначали у рішеннях, що раніше обране тримання під вартою є правильним заходом, хоча, за статтею 5 § 3 Конвенції, з часом розумної підозри у вчиненні злочину стає недостатньо і суди мають надати інші підстави для тримання під вартою. Аналогічна позиція ЄСПЛ викладена у рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою (див. справи «Яблонський проти Польщі» (Jablonski v. Poland), № 33492/96, п. 80, від 21 грудня 2000 року, та «І. А. проти Франції» (I. A. v. France), № 28213/95, п. 102, Reports of Judgments and Decisions 1998-VII).

З наведеного випливає, що з плином часу у здійсненні кримінального провадження для продовження строків тримання обвинуваченого під вартою уже не є достатніми обставини лише існування обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у скоєних злочинах та ризиків, які мали місце на початку такого провадження, а наявність таких підстав має доводитися новими обставинами, що свідчать про існування тих чи інших ризиків.

В той же час, як вбачається із матеріалів кримінального провадження обвинувачений перебуває під вартою з 14.10.2016, майже пів року. Розгляд справи неодноразово відкладався через неявку свідків, захисника, а також через неможливість доставки обвинуваченого до суду конвойною службою з технічних причин.

На даний час у справі допитані всі потерпілі та більшість свідків. Судом не допитані лише два свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Згідно з рапортами поданими прокурором, а також судовою кореспонденцією, що повернулася суду внаслідок невручення, вказані особи перебувають за межами державного кордону України в республіці Польща на заробітках.

Таким чином, на даний час у суду відсутні підстави вважати, що ризик пов`язаний з можливістю обвинуваченого вчиняти тиск на інших учасників кримінального провадження продовжує існувати.

Одночасно з цим суд враховує, що дійсно обвинувачений обвинувачується у вчиненні злочинів під час невідбутого покарання за попереднім вироком суду, що в розумінні ст.177 КПК України є ризиком вчинення ним нового кримінального правопорушення. Однак, без наявності інших ризиків, сам по собі вказаний ризик з врахуванням того, що за пів року існування запобіжного заходу обвинувачений не притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення нових злочинів, на переконання суду не може бути підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Інших обґрунтованих належними доказами обставин необхідності продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 прокурором суду не представлено. В той же час судом встановлено, що обвинувачений одружений два роки, має постійне зареєстроване місце проживання разом із матір`ю в смт Верховина, фактично проживає з дружиною за адресою: АДРЕСА_1 . А тому наведені прокурором обставини щодо відсутності у обвинуваченого постійного джерела доходу, на переконання суду, не можуть свідчити про існування інших ризиків передбачених ст.177 КПК України, в тому числі пов`язаних з можливістю обвинуваченого переховуватися від слідства та суду чи в інший спосіб перешкоджати кримінальному провадженню.

З врахування наведеного суд приходить до переконання, що підстав для подальшого утримання обвинуваченого під вартою немає, і для виконання мети передбаченої ст.177 КПК України йому слід змінити обраний раніше запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 177, 183, 331, 370, 371, 372 КПК України, суд, -

постановив:
у задоволенні клопотання прокурора про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , відмовити.
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу задовольнити.

Змінити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід - тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою:АДРЕСА_1 .
Заборонити ОСОБА_4 залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово.
Покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:
1) прибувати до суду за першою вимогою;
2) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
3) утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні;
3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

4) носити електронний засіб контролю.
Строк дії ухвали становить два місяці, починаючи з 14.00 год. 11 квітня 2017 року до 14.00 год. 11 червня 2017 року.
ОСОБА_4 негайно доставити до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де звільнити його з-під варти.
Копію ухвали скерувати у Верховинський ВП Косівського ВП ГУНП України в Івано-Франківській області для негайного виконання і постановки на облік обвинуваченого ОСОБА_4 , повідомити про це суд та прокурора Верховинського відділу Надвірнянської місцевої прокуратури ОСОБА_3 .

Контроль за виконанням ухвали суду, в тому числі в частині носіння електронного засобу контролю покласти на працівників органу внутрішніх справ (поліції) за місцем проживання обвинуваченого.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, скерувати його захиснику та начальнику слідчого ізолятора управління державної пенітенціарної служби України в Івано-Франківській області для відома.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1