Номер провадження: 11-кп/785/1549/16
Номер справи місцевого суду: 503/425/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.12.2016 року м. Одеса

13 грудня 2016 року м. Одеса
Апеляційний суд Одеської області у складі:
Головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Одеської області на вирок Балтського районного суду Одеської області від 17.10.2016 року у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 119 ч.1 КК України,
встановила:
Цим вироком
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Галкіне Щербаківського району Павлодарської області Республіки Казахстан, гр-нин України, українець, освіта середня, що не працює, не одружений, має на утриманні непрацездатних батьків, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
засуджений за ст. 119 ч.1 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 7 місяців 24 дні.
Утримувався під вартою з 20.12.2014 року по 17.10.2016 року.
На підставі вимог ст. 72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_8 зарахований строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі в період з 20.12.2014 року по 17.10.2016 року.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи у сумі 196 грн. 56 коп.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 засуджений за те, що він 20.12.2016 року, приблизно о 16 годин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись по місцю свого мешкання у будинку АДРЕСА_2 , під час сварки, виниклої з побутових причин, що переросла у бійку з потерпілим ОСОБА_9 , який перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння і був ініціатором цієї сварки та бійки, під час якої потерпілий ОСОБА_9 схопив обвинуваченого ОСОБА_8 однією рукою за шию, почавши її сильно здавлювати та завдав ОСОБА_8 кулаком другої руки удар по голові, внаслідок чого ОСОБА_8 , намагаючись відбитися від потерпілого ОСОБА_9 , який продовжував утримувати його за шию, намацав рукою на підлозі біля плити металевий арматурний прут довжиною 50 см та діаметром 12 мм, яким, намагаючись звільнитися від потерпілого ОСОБА_9 , наніс йому декілька ударів цим прутом по руках та верхній частині тіла, спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження у виді крововиливу і синців верхніх кінцівок, крововиливів та синців шиї, крововиливу в м`які тканини шиї з надривом інтими судин шиї зліва, розриву судинної стінки магістральних судин шиї, що у сукупності призвело до розвитку набряку мозку з місцевими субарахноїдальними крововиливами, внаслідок чого настала смерть потерпілого ОСОБА_9 на місці події.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Одеської області стверджує, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.
Так, в апеляційній скарзі заступник прокурора Одеської області стверджує, що органами досудового слідства обвинуваченому ОСОБА_8 було висунуте обвинувачення у спричиненні потерпілому ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, що потягли його смерть, тобто у вчиненні дій, передбачених ст. 121 ч.2 КК України, та в ході судового розгляду справи прокурор змінив обвинувачення та кваліфікував дії ОСОБА_8 за ст. 119 ч.1 КК України, як вбивство, вчинене з необережності.
Проте, як стверджує заступник прокурора Одеської області в апеляційній скарзі, докази, які містяться у матеріалах справи, вказують на вчинення ОСОБА_8 умисного вбивства потерпілого ОСОБА_9 .
Вказаним доказам, на думку апелянта, судом не було надано належної правової оцінки, що призвело до неправильного застосування судом до обвинуваченого ОСОБА_8 закону про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, якій не підлягає застосуванню (ст. 119 ч.1 КК України) та не застосування судом закону, якій підлягає застосуванню (с. 115 ч.1 КК України).
Крім того, заступник прокурора Одеської області в апеляційній скарзі стверджує, що обвинувальний акт, яким ОСОБА_8 було висунуте обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 119 ч.1 КК України, не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, в зв`язку з тим, що в ньому взагалі відсутнє формулювання обвинувачення, що взагалі перешкоджало судовому розгляду та постановленню вироку ОСОБА_8 , проте суд першої інстанції вказані обставини залишив поза увагою, визнавши винним та засудивши ОСОБА_8 за злочин, за який йому не було висунуте обвинувачення та не вручалося повідомлення про підозру.
Також, заступник прокурора Одеської області в апеляційній скарзі зазначив, що при призначенні покарання суд першої інстанції припустився порушення вимог ст. 73 КК України, згідно з якою строки покарання роками, місяцями та годинами.
Враховуючи викладене, заступник прокурора Одеської області просить скасувати вирок суду першої інстанції через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та призначити кримінальне провадження до нового судового розгляду у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та захисника, які заперечували проти її задоволення, колегія суддів судової палати з кримінальних справ приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.
Перевіряючи матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що прокурором під час досудового розслідування та судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 були допущені такі істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою - формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Зазначених вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду обвинувального акту та при постановленні вироку щодо ОСОБА_8 , районний суд не дотримався, оскільки не звернув уваги на порушення вимог КПК України при проведенні досудового розслідування, повідомлені про підозру та зверненні до суду з обвинувальним актом.
Апеляційним судом встановлені обставини, які унеможливлювали постановлення районним судом обвинувального вироку на підставі обвинувального акту по даному кримінальному провадженню.
Відповідно до вимог ст. 374 КПК України та згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року №5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві», складаючи вирок, суд зобов`язаний додержувати вимог ст. 374 КПК України. Засуджений має право знати, у вчиненні якого злочину його визнано винним. У мотивувальній частині обвинувального вироку, зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.
Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 КПК України.
Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт, складений відносно ОСОБА_8 за ст. 121 ч.2 КК України та направлений до суду першої інстанції для розгляду по суті( Т.1 а.с.204-207), не відповідав вимогам ст. 291 КПК України, так як взагалі не містив у собі формулювання обвинувачення, а містив у собі відомості, викладені у повідомлені про підозру, проте суд першої інстанції вказані обставини залишив поза увагою та розпочав за вказаним обвинувальним актом судовий розгляд.
В ході даного судового розгляду, прокурор, який приймав участь в розгляді справи судом першої інстанції, дійшов до висновку про необхідність зміни обвинувачення, в зв`язку з чим ним був складений стосовно ОСОБА_8 новий обвинувальний акт за ст. 119 ч.1 КК України (Т.2 а.с.158-162), проте, як вбачається з матеріалів справи, і вказаний обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, так як також взагалі не містить у собі формулювання обвинувачення, висунутого ОСОБА_8 .
З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, апеляційний суд приходить до висновку про наявність обставини, що перешкоджали судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_8 .
Таким чином, апеляційним судом встановлено, що обвинувачення ОСОБА_8 , у встановленому законом порядку ні за ст. 121 ч.2 КК України, ні за ст. 119 ч.1 КК України, висунуте не було, оскільки воно, в супереч вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, не міститься в самих обвинувальних актах, і він взагалі не притягується до відповідальності.
Незважаючи на вказані обставини, суд першої інстанції на вищезазначені порушення вимог закону уваги не звернув, розглянув справу, та ухвалив обвинувальний вирок.

Вказані порушення, на думку колегії суддів, взагалі перешкоджали розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_8 по суті та унеможливлювали за результатами такого судового розгляду ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, а тому з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 9, 415 КПК України, апеляційний суд визнає їх істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Під час нового розгляду справи, неухильно дотримуючись вимог КПК України, суду першої інстанції, у повній відповідності до положень закону та з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, необхідно виконати вимоги ст.314 КПК України та прийняти за результатами попереднього розгляду законне і обґрунтоване рішення, мотивувавши його належним чином.
Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про наявність у матеріалах справи доказів вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 більш тяжкого кримінального правопорушення, а також доводів про неправильне застосування судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_8 виду та міри покарання, то вказані доводи мають бути залишені поза оцінкою апеляційного суду, оскільки згідно з вимогами ст. 415 ч. 2 КК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність чи недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність чи покарання.

За таких обставин апеляційний суд вважає за необхідне вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
Керуючись ст.ст.404, 405,407, 415 КПК України, колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області,
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області частково задовольнити.
Вирок Балтського районного суду Одеської області від 17.10.2016 року щодо ОСОБА_8 , засудженого за ст. 119 ч.1 КК України до 3 років 7 місяців 24 днів позбавлення волі скасувати.
Призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2
ОСОБА_3

ОСОБА_4