Провадження № 11-сс/782/170/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2017 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянувши в м. Сєвєродонецьку у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Старобільського районного суду Луганської області від 1 липня 2017 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 ,
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання першого заступника військового прокурора Луганського гарнізону ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.127, ч. 2 ст. 289 КК України, на строк , який не може перевищувати шістдесяти днів, тобто до 27 серпня 2017 року включно.

Відповідно до клопотання першого заступника військового прокурора Луганського гарнізону, ОСОБА_9 перебуваючи на посаді начальника адміністративної групи штабу ІНФОРМАЦІЯ_2 у військовому званні «майор», у період з 20.06.2014 року по 01.09.2014 року, виконував завдання в районі проведення антитерористичної операції, а саме на території Луганської області, як представник Військової служби правопорядку у Збройних Силах України (далі - представник ВСП) щодо забезпечення правопорядку і військової дисципліни серед військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 (військова частина - польова пошта НОМЕР_2 ), яка розташовувалася у 2014 р. поблизу АДРЕСА_1 , запобігання злочинам, іншим правопорушенням, їх припиненням.

29.06.2014 року близько 17 години 30 хвилин ОСОБА_9 , перебуваючи на території базового табору військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 отримав від командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_10 інформацію про те, що на блок-посту № НОМЕР_3 , який розташовувався на автодорозі між АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 за його вказівкою, військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 затримано в порядку ст. 15 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» громадянина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку із перевіркою факту його причетності до перешкоджання у проведенні антитерористичної операції. ОСОБА_10 повідомив ОСОБА_9 про необхідність виїзду на місце події для підтвердження чи спростування підстав для затримання вказаної особи, виходячи при цьому за межі наданих йому прав та повноважень. Після чого, ОСОБА_9 разом із своїм підлеглим старшим прапорщиком ОСОБА_12 , який також виконував завдання в районі проведення антитерористичної операції, як представник ВСП, на автомобілі УАЗ «Патріот» під керуванням військовослужбовця військової частини - польова пошта НОМЕР_4 молодшого сержанта ОСОБА_13 , на виконання вказівки командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_10 , виїхав на блок-пост № НОМЕР_3 .

29.06.2014 близько18 години, ОСОБА_9 знаходячись на блок-посту № НОМЕР_3 , який розташовувався на автодорозі між АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , в присутності старшого прапорщика ОСОБА_12 , оглянув речі затриманого ОСОБА_11 , які знаходились в салоні автомобіля LADA 212140 державний номерний знак НОМЕР_5 , зокрема мисливський карабін «Форт-202» серія № НОМЕР_6 та набої до нього. Разом з цим, незважаючи на наявність у ОСОБА_11 дозвільних документів на використання вказаного карабіна (дозвіл на носіння та зберігання зброї серія НОМЕР_7 ), ОСОБА_9 зробив завідомо безпідставний та необґрунтований висновок про причетність ОСОБА_11 до вчинення терористичних актів чи інших особливо тяжких злочинів спрямованих до порушення територіальної цілісності України, який він оголосив присутнім на блок-посту військовослужбовцям, видаючи своє хибне уявлення за дійсність. Після чого ОСОБА_9 , в присутності ОСОБА_12 , підійшов до ОСОБА_11 , який стояв поряд із автомобілем LADA 212140 д.н.з. НОМЕР_5 , та задав йому декілька питань на предмет того, чи має він відношення до незаконних збройних формувань, на що отримав негативну відповідь, що суперечило його завідомо безпідставному та необґрунтованому висновку. У цей момент, у ОСОБА_9 та ОСОБА_12 виник злочинний умисел на заподіяння ОСОБА_11 сильного фізичного болю шляхом нанесення побоїв, заподіяння мучення або вчинення інших насильницьких дій. Реалізовуючи свій спільний із ОСОБА_12 злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння сильного фізичного болю, усвідомлюючи неправомірність своїх дій, ОСОБА_9 , стоячи навпроти ОСОБА_11 , руки якого були зв`язані за спиною, завдав йому кулаками обох рук не менше трьох ударів по грудній клітці та животу, від чого ОСОБА_11 відчув сильний фізичний біль, відступивши назад на один крок і при цьому зігнувся від болю.

Після цього, ОСОБА_12 , за вказівкою ОСОБА_9 , надягнув на голову ОСОБА_11 поліпропіленовий мішок, позбавивши тим самим затриманого будь-яких природних почуттів - зору, слуху, просторової орієнтації, а також можливість нормально дихати, після чого повів та посадив його, через задні праві двері, на заднє сидіння автомобіля УАЗ «Патріот», за кермом якого перебував військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_4 молодший сержант ОСОБА_13 . При цьому, ОСОБА_9 оголосив присутнім військовослужбовцям на блок-посту про те, що він затримує ОСОБА_11 як особу, підозрювану в причетності до незаконних збройних формувань та супроводжує до базового табору військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 . У цей момент, у ОСОБА_9 та ОСОБА_12 виник злочинний умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом - автомобілем LADA 212140 д.н.з. НОМЕР_5 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_14 .

Реалізовуючи свій спільний із ОСОБА_12 злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді позбавлення власника автомобіля реалізовувати свої права відносно нього, ОСОБА_9 сів на заднє сидіння автомобіля УАЗ «Патріот», через задні праві двері, посунувши ОСОБА_11 , а ОСОБА_12 , сів за кермо автомобіля LADA 212140 д.н.з. НОМЕР_5 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_11 , який відповідно не давав згоди на керування вищевказаним автомобілем.

Продовжуючи свою злочину діяльність, реалізовуючи свій злочинний намір на заподіяння ОСОБА_11 сильного фізичного болю шляхом нанесення побоїв, заподіяння мучення або вчинення інших насильницьких дій, ОСОБА_9 під час прямування до базового табору, в умовах обмеженого простору, перекинув ліву руку через шию затриманого, а правою наніс йому не менше 5 ударів по грудній клітці та животу, реагуючи таким чином на вмовляння затриманого його відпустити, при цьому щоразу, після кожного удару, ОСОБА_11 відчував сильний фізичний біль із короткочасною втратою мовлення.

Діючи всупереч норм п. 2 ст. 15 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» щодо необхідності негайної доставки затриманих осіб до органів внутрішніх справ, ОСОБА_9 привіз затриманого ОСОБА_11 на територію базового табору військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 , де стосовно нього і продовжив свою злочинну діяльність.

При цьому, по приїзду в базовий табір ОСОБА_9 розпорядився на власний розсуд незаконно вилученим у ОСОБА_11 автомобілем LADA 212140 д.н.з. НОМЕР_5 , передавши його командиру військової частини НОМЕР_1 полковнику ОСОБА_15 , чим спричинив власнику автомобіля майнову шкоду в сумі 103094,04 грн.

В подальшому, 29 червня 2014 року орієнтовно о 18 годині 15 хвилин, перебуваючи на території базового табору військової частини НОМЕР_1 , за вище вказаною адресою, ОСОБА_9 , в присутності командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_10 , перевірив документи затриманого ОСОБА_11 , які він мав при собі (паспорт громадянина України, закордонний паспорт, документи на автомобіль, дозвільні документи на зброю, атестат про вищу освіту), встановив його особу.

Після цього, ОСОБА_9 , маючи умисел на катування, виходячи за межі наданих йому прав та повноважень, з застосуванням заборонених методів дізнання, бо руки ОСОБА_11 у той час були зв`язані, а на голові був непрозорий мішок, позбавляючи його будь-яких природних почуттів - зору, слуху, просторової орієнтації, завдаючи мучення, наніс ОСОБА_11 не менше десяти ударів ногою взутою у черевик із високим берцем, по всім частинам тіла, у тому числі по життєво важливих органах, а саме по тулубу та голові, з метою примусити ОСОБА_11 , який на той час входив до складу «Сватівської самооборони», створеної рішенням виконавчого комітету Сватівської міської ради за №19 від 02.02.2014 року, зізнатися в причетності до вчинення терористичних актів та тяжких злочинів, чим спричинив йому фізичний біль, тілесні ушкодження, моральне страждання та мучення.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_9 , усвідомлюючи незаконність своїх дій, порушуючи правила застосування спеціальних засобів, не повідомивши письмово безпосередньому начальнику про їх застосування, віддав усний наказ своїм підлеглим ОСОБА_16 та ОСОБА_12 , які були озброєні штатною зброєю (автоматами) та спеціальними засобами, прикувати спеціальними засобами наручниками ОСОБА_11 до цистерни для води, яка знаходилася на території табору військової частини НОМЕР_1 , не знімаючи з голови непрозорий поліпропіленовий мішок.

Після чого, ОСОБА_12 , реалізовуючи спільний із ОСОБА_9 злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння сильного фізичного болю, усвідомлюючи неправомірність своїх дій, утримував ОСОБА_11 , прикованим спеціальними засобами наручниками до цистерни для води, з поліпропіленовим мішком на голові, позбавивши тим самим затриманого будь-яких природних почуттів - зору, слуху, просторової орієнтації тривалий час, а саме у період часу з 03 годині до 06 години 30.06.2014 року під відкритим небом, у положенні, яке дозволяло йому тільки сидіти, чим ОСОБА_11 спричинено фізичне та моральне страждання та мучення.

При цьому, ОСОБА_11 не роз`яснено його права, не надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правовою допомогою захисника, про його затримання не було повідомлено родичів, чим були порушені його права на повагу гідності, на свободу та особисту недоторканість.

30 червня 2014 року близько 06 годині, більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено, в порушення вимог ст. 207 КПК України та ст. 15 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», ОСОБА_9 за попередньою змовою із ОСОБА_12 допустили жорстоке поводження з ОСОБА_11 , грубо порушивши його права на повагу гідності, на свободу та особисту недоторканність, безпідставно без складання відповідних документів, передали затриманого не працівникам органів внутрішніх справ чи іншим уповноваженим службовим особам, а військовослужбовцям військової частин польова пошта НОМЕР_8 ( ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , та ОСОБА_19 ), що в подальшому призвело до завдання йому умисних тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило його смерть, згідно висновку судово-медичної експертизи №1832-с/16/435 -КЕ/16 від 14.09.2016 та висновку судової молекулярно-генетичної експертизи №10-538 в від 15.11.2016.

Таким чином, ОСОБА_9 , діючи умисно у порушення наведених вище нормативно-правових актів, вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст.127, ч. 2 ст.289 КК України, а саме катування, тобто умисне заподіяння сильного фізичного болю або фізичного чи морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення або інших насильницьких дій з метою примусити потерпілого чи іншу особу вчинити дії, що суперечать її волі, у тому числі отримати від нього або іншої особи відомості чи визнання, вчинене за попередньою змовою групою осіб та вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненим за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

На ухвалу слідчого судді від захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 надійшла апеляційна скарга, в якій вона просить скасувати ухвалу слідчого судді Старобільського районного суду Луганської області ОСОБА_20 від 01 липня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким змінити підозрюваному ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на особисту поруку Народних депутатів України.

Вважає, що ухвала підлягає скасуванню на підставі ст.409, 410 КПК України через неповноту судового розгляду, а саме :

Слідчим суддею ОСОБА_20 не були враховані та оцінені обставини, які були заявлені у ході судового засідання, а також суддя прийняла рішення на підставі необґрунтованого клопотання прокурора - оскільки обставини, на які посилався прокурор не були підтверджені доказами в порядку статті 132 частини 5 КПК України та статті 184 КПК України.

Також, не були враховані обставини, передбачені статтею 178 КПК України, а саме - наявність у Стрільця малолітньої дитини - тобто міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи, несудимості підозрюваного, наявності у нього статусу учасника бойових дій, наявності у нього постійного місця проживання.

Вважає, що ухвала від 01 липня 2017 року підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, а саме :

-висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду ;

-суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Прокурор, як у своєму клопотанні, так і у ході розгляду клопотань у судовому засіданні не зміг відповісти на питання, якими матеріалами він підтверджує обґрунтованість підозри, наявність ризиків та неможливість застосування інших запобіжних заходів. Відповідно до статті 132 КПК України, кожна сторона має надати суду докази обставин, на які вона посилається. Крім того, відповідно до п.5 ч.1 статті 184 КПК України, до клопотання мають додаватися посилання на матеріали, що підтверджують ті обставини, на підставі яких слідчий дійшов висновку про наявність ризиків. А згідно частини 3 цієї ж статті 184 - до клопотання має додаватися копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи свого клопотання. Проте, прокурором не було надано доказів неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу та доказів наявності ризиків.

Відносно підозрюваного ОСОБА_9 вже обрано запобіжний захід у кримінальному провадженні, що перебуває на розгляді у Кремінському районному суді Луганської області за тими ж самими обставинами і по тим же самим подіям, що і цьому кримінальному провадженню, та він жодним чином не порушував обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

У такому випадку суд мав би або взагалі відмовити у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу, або обрати інший, окрім тримання під вартою. Оскільки можливість змінити запобіжний захід на особисту поруку народних депутатів була, і цей запобіжний захід був би більш ефективний - то у судді не було підстав відмовляти стороні захисту у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу.

Прокурором не було надано суду жодного оригіналу документу, у зв`язку з цим суд відповідно до норм КПК України, не мав законного права приймати ці неналежні докази до уваги та покладати їх в основу свого рішення. Ухвала від 1 липня 2017 року винесена із порушенням норм чинного процесуального права, тому вона підлягає скасуванню як незаконна.

Відповідно до ст.ст. 409, 410, 411 КПК України невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження є підставою для скасування судового рішення апеляційним судом. Крім того в ухвалі Старобільського районного суду Луганської області від 1 липня 2017 року не зазначено, в якому слідчому ізоляторі має перебувати підозрюваний.

Прокурор у своїх запереченнях на апеляційну скаргу захисника вказує на те, що підозра стосовно ОСОБА_9 є обґрунтованою та посилається на наявні у матеріалах провадження докази, такі як свідчення свідків та відомості, які отримані в результаті проведення відповідних процесуальних дій. Також вказує на існуючи ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Просить апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 1 липня 2017 року залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, думку адвоката ОСОБА_8 , яка підтримала свою апеляційну скаргу та просила її задовольнити в повному обсязі, підозрюваного ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу свого захисника, прокурорів, які заперечували проти задоволення апеляції сторони захисту, вислухавши Народного депутата України ОСОБА_21 , який просив передати підозрюваного йому під особисту поруку, вивчивши матеріали судової справи та наданих матеріалів, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Вимоги ч.3 ст. 407 КПК України зобов`язують суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду скарги на ухвали слідчого судді, залишити ухвалу без змін, або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Підсудність провадження за клопотанням першого заступника військового прокурора Луганського гарнізону про обрання запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_9 визначена ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Луганської області за Старобільським районним судом Луганської області.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
При цьому слід зауважити, що на даному етапі провадження не можна вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо підозрюваного обмежувальних заходів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Зв`язок підозрюваного ОСОБА_9 з вчиненими кримінальними правопорушеннями, як вірно зазначила слідчий суддя суду першої інстанції підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами.

Допитаний у ході досудовго слідства ОСОБА_22 пояснив, що допитував ОСОБА_11 майор ОСОБА_9 . Під час допиту ОСОБА_9 застосовував до затриманого Куницького фізичне насильство, яке виражалось в нанесенні йому побоїв.

Свідок ОСОБА_23 пояснив при допиті, що він бачив, як ОСОБА_9 підійшов до затриманого на блок-посту ОСОБА_11 , задав йому питання, та після отриманих відповідей руками наніс йому два удари у грудну клітку. Потім посадили в автомобіль та увезли його. За вказівкою ОСОБА_9 за кермо автомобіля марки «Нива», який належав затриманому, сів інший військовослужбовець ВСП.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_24 пояснив, що у його присутності ОСОБА_9 з метою отримання інформації завдав ОСОБА_11 близько двох ударів коліном в область тулуба. Крім того, свідок пояснив, що у вересні 2015 року до нього зателефонував ОСОБА_9 і попросив дати інтерв`ю телеканалу ЗІК, в якому повідомити, що ОСОБА_9 лише забрав ОСОБА_11 з блок-посту та доставив його на територію ОМБр. Від ОСОБА_9 були неодноразові прохання виступити з подібними заявами по телебаченню.

Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що підозра ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч.2 ст.127 та ч.2 ст. 289 КК України є обґрунтованою.
Перевіряючи доводи апеляції захисника на предмет відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що заявлені раніше ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України мають місце. З огляду на підвищену суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_9 , тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винним у вчинених кримінальних правопорушень, а також з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, зокрема, на наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, всупереч доводам захисника, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, навіть з урахуванням стану його здоров`я, соціальних зв`язків, постійного місця роботи, наявності у нього статусу учасника бойових дій, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.
Судова колегія вважає, що прокурором було доведено наявність підстав, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, і оскільки ОСОБА_9 , протягом останніх 10 років був військовослужбовцем, має стійкі зв`язки серед військовослужбовців, якими є свідки про кримінальному провадженню, цілком слушним є твердження сторони обвинувачення про наявність можливості впливати на цих свідків, та в незаконний спосіб, примушувати їх відмовитися від своїх показань чи змінити їх. Таким чином, матеріали судового провадження містять докази про існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки, зокрема можливості ОСОБА_9 , перебуваючи на волі, перешкоджати встановленню істини у кримінальному правопорушенні, в тому числі шляхом впливу на можливих свідків, знищення речових доказів, які поряд із ризиком можливості переховуватися від органів досудового розслідування та суду теж залишаються існувати та вірогідність їх настання є досить високою.
Слідчим суддею вірно зазначено, що з урахуванням зазначених ризиків, жоден інший більш м`який запобіжний захід, передбачений ст. 176 КПК України не забезпечить належну поведінку підозрюваного, виконання ним процесуальних рішень, та унеможливить спроби перешкоджати судовому розгляду даного кримінального провадження. З цих же підстав не може бути задоволено поручительство Народного депутата України ОСОБА_21 про передачу йому підозрюваного ОСОБА_9 під особисту поруку.

Крім того, відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177 та 178 КПК України, вірно вказав на те, що мав право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 , суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає вище вказаним вимогам, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Дані, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник, які б унеможливлювали перебування підозрюваного ОСОБА_9 під вартою, матеріали судової справи не містять.
Таким чином, зазначені в апеляційних скаргах доводи та підстави, з яких захисник підозрюваного просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.
Ухвала слідчого судді відповідає вказаним вимогам.
Істотних порушень норм кримінального процесуального закону України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, не встановлено.
Суд обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, з урахуванням обставин кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_9 , даних про його особу, обрав запобіжний захід у вигляді тримання йому під вартою, а тому підстав для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Ухвалу слідчого судді Старобільського районного суду Луганської області від 1 липня 2017 року, якою задоволено клопотання першого заступника військового прокурора Луганського гарнізону ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_9 та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_9 строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 27 серпня 2017 року залишити без змін.

Апеляцію захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Старобільського районного суду Луганської області від 1 липня 2017 року, якою задоволено клопотання першого заступника військового прокурора Луганського гарнізону ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_9 та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_9 строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 27 серпня 2017 року залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ ___________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3