АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/3376/16-к Номер провадження 11-кп/786/936/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 листопада 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора представника виправної колоніїОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
засудженогоОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відео конференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 28 вересня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою щодо ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ярославець Кролевецького району Сумської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, судимого,

відмовлено в задоволенні спільного подання начальника Божковської виправної колонії УДПтС України в Полтавській області №16 і голови спостережної комісії при Полтавській районній державній адміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Оболонського районного суду м. Київ від 10 червня 2014 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд послався на відсутність підстав вважати, що ОСОБА_8 поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, так як він за період відбування покарання має лише одне заохочення.

За змістом апеляційної скарги засуджений не погоджується з рішенням суду та зазначає, що своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, стягнення на нього не накладались, а тому вважає за можливе звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого на підтримання доводів апеляційної скарги, міркування прокурора про законність судового рішення та відсутність підстав для звільнення засудженого від відбування покарання умовно-достроково, думку представника виправної колонії про можливість задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, зокрема, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Висновок суду про неможливість звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання умовно-достроково ґрунтується на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання.

Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» роз`яснив про необхідність під час розгляду даного питання ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Як вбачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_8 був засуджений вироком Оболонського районного суду м. Київ від 10 червня 2014 року за ч.1 ст.309, ст.75 КК України на 2 роки позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Київ від 15 квітня 2015 року випробування було скасоване, а ОСОБА_8 направлений для відбування покарання.
Засуджений ОСОБА_8 за час перебування в Київському слідчому ізоляторі та Божковській виправній колонії №16 характеризувався посередньо, не приймав участь у роботі по благоустрою приміщень та прилеглої території. За час відбування покарання відносно нього розглядалось питання щодо переведення до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, але йому було відмовлено, оскільки засуджений не досяг необхідного ступеню виправлення.

Крім того, хоча до засудженого і не були застосовані дисциплінарні стягнення, він неодноразово допускав порушення дисципліни, не виконував законних розпоряджень представників адміністрації установи, що відображено у відповідних рапортах та актах, які знаходяться в матеріалах особової справи.

Більше того, як вбачається з характеристик ОСОБА_8 від 29 січня та 30 березня 2016 року, затверджених начальником виправної колонії, засуджений не стає на шлях виправлення, не приймає активної участі у суспільному житті відділення.

За таких обставин, наявність у засудженого одного заохочення не може бути підставою для умовно-дострокового звільнення, з огляду на відсутність інших даних щодо його сумлінної поведінки та ставлення до праці, які б свідчили про доведення ОСОБА_8 свого виправлення, як того вимагають приписи ст.81 КК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення, а тому апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.404, ст.407, ст.418 та ст.419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 28 вересня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_8 залишити без змін, а його апеляційну скаргу, - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4