Справа № 298/391/17
Провадження № 1-кс/304/174/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2017 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області - ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 , за участі особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Великоберезнянського ВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР №0000364 від 22 березня 2017 року,-

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області з вищезазначеною скаргою звернувся ОСОБА_3 . Скаргу мотивує тим, що 22 березня 2017 року слідчим СВ Великоберезнянського ВП ОСОБА_4 винесено постанову про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_5 у зв`язку з відсутністю в діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.383 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Вважає, що вказана постанова є незаконною, необґрунтованою і такою, що підлягає скасуванню, оскільки всупереч ч.2 ст.9, ст.25, ч.4 ст.38 та ч.1 ст.94 КПК України досудове розслідування не відповідає вимогам повноти, всебічності, неупередженості і об`єктивності, слідчим не вжито всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення і не застосовано всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування. На думку скаржника закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.383 КК України, є передчасним, оскільки слідчим зроблений висновок про відсутність складу злочину безпідставний та не ґрунтується на фактичних обставинах справи. Слідчим також не взято до уваги той факт, що 19 липня 2016 року по заяві гр. ОСОБА_5 про нібито вчинення його тещею ОСОБА_6 кримінальних правопорушень за ознаками ст.ст.358 та 190 КК України слідчим було внесено повідомлення до ЄРДР та розпочато досудове розслідування. Крім того зазначає, що про завідому неправдивість такого повідомлення вказують щонайменше п`ять обставин: 1) ОСОБА_5 здійснює свою підприємницьку діяльність по безпосередньому сусідству з ним уже понад 15 років, а тому він бачив, що у них на будинку є два лічильники по газу,які розміщенні поруч з тротуаром.; 2) ОСОБА_5 декілька разів повідомляв працівників газового господарства про наявність запаху газу біля наших лічильників, що також підтверджує його обізнаність про кількість приладів обліку; 3) по стіні їхнього будинку з боку двору ОСОБА_5 прокладені дві газові труби на постачання газу до їхнього домогосподарства, які є у ОСОБА_5 постійно на виду ; 4) у провадженні Перечинського районного суду з 2014 року перебувають дві цивільні справи по земельних спорах між ними і він достеменно знає, що ОСОБА_6 належить лише 1/2 будинку; 5) ОСОБА_5 знає процедуру отримання дозволу для встановлення окремого приладу обліку газу,яка є складною, однак він її проходив. Таким чином, наведені обставини беззаперечно доводять завідому неправдивість заяви гр. ОСОБА_5 про кримінальне правопорушення та прямий умисел на його вчинення незалежно від змісту його показів. На підставі вищенаведеного вважає, що слідчим зроблено передчасний та невірний висновок про відсутність в діях ОСОБА_5 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.383 КК України, у зв`язку з чим просить скасувати постанову слідчого СВ Великоберезнянського ВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 22 березня 2016 року про закриття кримінального провадження №0000364 від 14 грудня 2016 року.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_3 просив скаргу задовольнити, при цьому посилаючись на обставини викладені у скарзі.

У судове засіданні ані прокурор ані слідчий не з`явилися, хоча про час та місце проведення такого повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки не повідомили, а тому слідчий суддя розглянув скаргу за їх відсутності, що відповідає положенням ч.3 ст.306 КПК України.

Слідчий суддя, заслухавши особу,яка подала скаргу, дослідивши оскаржувану постанову, приходить до наступного висновку.

Так, згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно ч.ч.1,2 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно ч.1,2 та 5 ст.40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. Слідчий уповноважений:1) починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом; 2) проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом; 3) доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам; 5) звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій; 6) повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру; 7) за результатами розслідування складати обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру та подавати їх прокурору на затвердження; 8) приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу; 9) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом. Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється...

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Разом з цим, згідно ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання……. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до ст.93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ч.ч.1,2,5,6,7 ст.110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне. Постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови. Постанова слідчого, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення. Постанова слідчого, прокурора, прийнята в межах компетенції згідно із законом, є обов`язковою для виконання фізичними та юридичними особами, прав, свобод чи інтересів яких вона стосується.

Як встановлено у судовому засіданні, 14 грудня 2016 року за заявою ОСОБА_3 було внесено відомості про кримінальне правопорушення щодо ОСОБА_5 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000364 за ознаками складу злочину кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.383 КК України та розпочато досудове розслідування.

Також встановлено, що 22 березня 2017 року за результатами проведення даного досудового розслідування слідчим СВ Великоберезнянського ВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області лейтенантом поліції ОСОБА_4 було винесено оскаржувану постанову, згідно якої дане кримінальне провадження №0000364 від 14 грудня 2016 року щодо ОСОБА_5 закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Як убачається з оскаржуваної постанови, то така мотивована тим, що звернення ОСОБА_5 в правоохоронні органи не містить завідомо неправдивого характеру, умислу і бажання вчинити неправомірне повідомлення про скоєння злочину, оскільки у повідомленні він висловив тільки свою думку, яка відображає його точку зору щодо можливої наявності злочину в діях членів сім`ї ОСОБА_3 . При цьому, до такого висновку слідча дійшла виключно тільки допитавши в якості свідків гр.гр. ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

Так, згідно диспозиції ч.1 ст.383 КК України кримінальна відповідальність настає за завідомо неправдиве повідомлення суду, прокурору, слідчому або органу досудового розслідування про вчинення злочину і карається виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на строк до двох років.

Отже, за даною статтею Кримінального Кодексу України встановлено відповідальність за злочин із формальним складом, який визнається закінченим з моменту надходження неправдивого повідомлення про злочин до зазначених адресатів незалежно від того, чи порушено кримінальне провадження і чи притягнуто до відповідальності неправдиво звинувачену особу. Повідомлення про злочин має бути неправдивим, тобто таким, ще не відповідає дійсності чи в повному обсязі, чи хоча б частково. Злочин вважається закінченим з моменту надходження неправдивого повідомлення про злочин до суду, прокурора, слідчого чи органу дізнання, незалежно від того, порушена кримінальна справа чи ні.

Суб`єктивна сторона даного кримінального правопорушення характеризується лише прямим умислом, оскільки вказівка закону на завідомо неправдивий характер повідомлення свідчить про усвідомлення винним того, що спрямовані ним на адресу відповідних органів відомості не відповідають дійсності, і його бажання вчинити такі дії.

Однак, слідчим ОСОБА_4 в ході досудового розслідування не була надана належна правова оцінка фактам, які були наведені в заяві ОСОБА_3 та не були проведені всі необхідні слідчі дії, які дали б можливість зробити відповідні висновки. Зокрема, слідчим не було належним чином проведено допит навіть гр. ОСОБА_5 , не було проведено очної ставки між гр. ОСОБА_8 та гр. ОСОБА_5 , гр. ОСОБА_6 та гр. ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , не були допитані свідки, які проживають разом із заявником та ведуть з ним спільне господарство, та не проведено огляд домогосподарств гр. ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 тощо.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчий СВ Великоберезнянського відділення поліції Ужгородського відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_4 не належним чином, не всебічно, не повно і не неупереджено дослідила обставини кримінального провадження, не належним чином провела перевірку фактів вказаних у заяві ОСОБА_5 , а висновки, зазначені нею у постанові про закриття кримінального провадження, на думку слідчого судді, є передчасними, у зв`язку з чим така постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 та п.1 ч.2 ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про скасування рішення слідчого чи прокурора.

Тому, на підставі наведеного та керуючись ст. ст. 9, 28, 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Великоберезнянського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження від 22 березня 2017 року задовольнити.

Постанову слідчого СВ Великоберезнянського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №70000364, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 грудня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.383 КК України, про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1