Ухвала
іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянула в судовому засіданні 01 вересня 2016 року касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2016 року щодо ОСОБА_4 .
Зазначеною ухвалою залишено без зміни вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2016 року, яким
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України,
такого, що судимості не мав,
засуджено за ч. 2 ст. 125 КК до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
За вироком суду, ОСОБА_4 12 лютого 2015 року о 08.00 год. біля будинку АДРЕСА_1 , під час словесного конфлікту з ОСОБА_5 на ґрунті виниклих неприязних відносин наніс йому один удар рукою в живіт, від чого потерпілий зігнувся, а потім ще один удар кулаком правої руки в ліву скроню, від чого ОСОБА_5 впав на землю. Таким чином ОСОБА_4 завдав ОСОБА_5 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я понад 6 діб, але не більше як три тижні.
У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Крім того, вказує на порушення судом апеляційної інстанції положень ст. 419 КПК.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 125 КК у касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, а також істотні порушення судом апеляційної інстанції вимог процесуального закону, на думку колегії суддів, є безпідставними.
При призначенні ОСОБА_4 покарання суд першої інстанції згідно з вимогами ст. 65 КК в достатній мірі врахував характер і ступінь тяжкості вчиненогокримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_4 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вперше вчинив злочин невеликої тяжкості, на обліках у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню доньку, та взяв до уваги обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обтяжуючих покарання обставин.
На підставі цих даних у їх сукупності районний суд обґрунтовано призначив засудженому остаточне покарання у виді штрафу у мінімальних межах, визначених санкцією ч. 2 ст. 125 КК, вважаючи його достатнім та необхідним для досягнення мети покарання.
Як убачається зі змісту ухвали апеляційного суду, аналогічні доводи щодо м`якості призначеного покарання були наведені в апеляційній скарзі прокурора та перевірялися судом апеляційної інстанції, який обґрунтовано визнав їх безпідставними, зазначивши, що покарання, призначене ОСОБА_4 , є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, з чим погоджується і колегія суддів.
Апеляційний суд, залишаючи без зміни вирок суду першої інстанції, у відповідності до ст. 419 КПК належним чином мотивував прийняте рішення. Підстав вважати його незаконним чи необґрунтованим, як на цьому наполягає прокурор, колегія суддів не вбачає.
Покарання, призначене ОСОБА_4 , відповідає загальним засадам призначення покарання, є достатнім і справедливим, а тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення з мотивів, наведених у касаційній скарзі прокурора, відсутні.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:
Відмовити прокурору, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2016 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3