ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
№ 336-7095-15к

пр. 1кп-336-57-2016

25 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, українця, освіта середня, неодружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

про вчинення злочину, передбаченого ст. 122 ч. 1 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
19 серпня 2015 року приблизно о 20-00 год. ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу комбінату ВАТ «Масложиркомбінат» по вул. Харчовій в м. Запоріжжі, в ході раптово виниклої на ґрунті особистих неприязних відносин сварки з ОСОБА_5 , маючи умисел на спричинення тілесного ушкодження, наніс названій потерпелій два удари правою ногою по тулубу, чим спричинив їй тілесні ушкодження: закриті переломи 10 і 11 ребер зправа без зміщення кісткових фрагментів, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості, що не є небезпечним для життя та здоров`я, але потягли за собою тривалий розлад здоров`я, більше ніж 21 день.

Обвинувачений свою провину в викладеному вище визнав повністю, про обставини скоєного дав відповідні написаному вище свідчення та пояснив, що дійсно увечері 19 серпня 2015 року поблизу комбінату ВАТ «Масложиркомбінат» по вул. Харчовій в м. Запоріжжі у нього виникла сварка із потерпілою, внаслідок чого він наніс ОСОБА_5 два удари правою ногою по її тулубу. Перелік та ступінь тяжкості спричинених потерпілій тілесних ушкоджень не оспорював. У скоєному щиро розкаявся.

Зважаючи на відсутність з боку учасників судового розгляду будь-яких заперечень, суд в порядку ч.3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження інших доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.
Дослідивши визначений обсяг доказів та надавши їм належну оцінку, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину при вище викладених обставинах повністю доведена, а його дії суд кваліфікує за ст. 122 ч. 1 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

У кримінальному провадженні потерпілою було пред`явлено до обвинуваченого позов, за яким вона просить стягнути на свою користь 400,06 гривень на відшкодування спричиненої матеріальної шкоди та 10000 гривень моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі.

Обвинувачений-цивільний відповідач визнав позов в частині стягнення 400,06 гривень на відшкодування спричиненої матеріальної шкоди, але не погодився із позовом в іншій частині, вказуючи на завеликий розмір стягнення моральної шкоди, яку оцінив у 4000 гривень, тому просив позов потерпілої задовольнити частково.

Вирішуючи заявлені потерпілою позовні вимоги, суд дійшов висновку про те, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Суд знаходить обґрунтованими доводи позивача про спричинення їй моральної шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, окрім глибини фізичних та душевних страждань, має також враховувати характер правопорушення, форму та ступінь вини особи, яка завдала моральну шкоду, а також інші обставини, які мають істотне значення.

При розв`язанні цивільного позову про відшкодування моральної шкоди суд враховує наслідки злочину для потерпілої, які хоча і не є непоправними, проте є значними, оскільки позивач отримала нелегкі тілесні ушкодження, через що і зазнала психічних переживань.

Крім того, по факту душевних страждань, суд не має сумнівів і щодо того, що діями обвинуваченого було допущено порушення нормального способу життя позивача через виниклі тілесні ушкодження.

Вказане є підставою для відшкодування суми моральної шкоди, яка підлягає до стягнення з обвинуваченого на користь позивача та визначається судом у розмірі 8500 гривень.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди суд виходить із того, що позов в цій частині обвинуваченим визнається та підтверджуються належними та допустимими письмовими доказами, а тому підлягає повному задоволенню.

Судом не встановлено обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, судом визнано його щире каяття.
При призначенні покарання обвинуваченому суд бере до уваги вищевказану обставину, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який закон відносить до категорії злочинів середньої тяжкості, фактичні обставини вчиненого, зокрема, наслідки злочину - спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, суд враховує і особу винного, склад його сім`ї та стан здоров`я: раніше не судимий, не одружений, не інвалід, не працює, на обліках у лікаря-психіатра, лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, де мешкає із батьками і сестрою та характеризується позитивно, утримує малолітню дитину.
Суд при цьомутакож враховує і суб`єктивне ставлення обвинуваченого до вчиненого ним кримінально-караного діяння - у скоєному щиро розкаявся, критично ставиться до вчиненого.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про необхідність призначення покарання у вигляді позбавлення волі, але не на максимально передбачений санкцією ч.1 ст. 122 КК України строк.
При цьому суд при призначенні вказаного покарання, враховуючи і встановлену тяжкість названого злочину, і перераховані позитивні відомості про особу винного та конкретні обставини справи, дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, тобто про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

На думку суду, покарання, що призначається, буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинівяк ним самим, так і іншими особами, тобто досягне мети, передбаченої ст. 50 КК України.
Зважаючи на те, що у справі встановлена лише одна обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченому, судом не встановлено підстав для застосування при призначенні покарання положень ст. 69 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 122 ч. 1 КК України, на підставі чого призначити йому покарання у вигляді позбавленням волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнитиОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом 2 (двох) років не вчинить нового злочину.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти наОСОБА_4 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти орган кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в орган кримінально-виконавчої інспекції.

Позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 8500 гривень на відшкодування спричиненої моральної шкоди і 400,06 гривень на відшкодування спричиненої матеріальної шкоди.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області, шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку обвинувачений та прокурор мають право отримати в суді негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1