Справа № 179/502/16-к
№ 1-кп/183/654/16
В И Р О К
іменем України
26 вересня 2016 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадженні № 0000260 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рудківці Новоушицького району Хмельницької області, громадянина України, маючого повну середню освіту, не працюючого, розлученого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 11.11.2015 року Петриківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України - з іспитовим строком 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, -
в с т а н о в и в:

Відповідно до виконавчого листа № 2-1050 від 18.09.2004 року, виданого Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області на підставі рішення від 17.09.2004 року, ОСОБА_4 , будучи зобов`язаним щомісячно сплачувати аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 27.07.2004 року і до повноліття дитини на користь матері ОСОБА_6 у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) батька, тобто будучі достовірно обізнаним про існування рішення суду, яким його зобов`язано сплачувати аліменти на утримання дитини та будучи неодноразово попередженим державним виконавцем про необхідність сплачувати щомісячно аліменти на утримання дитини, а також про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів, маючи намір на невиконання рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, позбавляючи сина можливості на повноцінне життя і всебічний розвиток, в період часу з 01.04.2013 року по 01.05.2016 року заходів до погашення заборгованості не вживав, при цьому умисно допускав збільшення заборгованості, що свідчить про злісний характер ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини.
Згідно з розрахунком заборгованості по аліментам, наданому державним виконавцем за період з 01.04.2013 року по 01.05.2016 року, заборгованість по аліментах, які ОСОБА_7 зобов`язаний виплачувати, склала 22 591 грн. 50 коп.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КК України, тобто злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою визнав повністю та показав, що обставини. викладені в обвинувальному акті не оспорює та повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні. Також зазначив, що аліменти сплачував, однак давав кошти на руки, розписок та чеків не брав. У скоєному він щиро кається.
Крім повного визнання своєї вини ОСОБА_4 , вина обвинуваченого також підтверджується наступними доказами:
- виконавчим листом № 2-1050 від 18.09.2004 року, виданим Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області на підставі рішення від 17.09.2004 року, про стягнення з ОСОБА_4 на користь матері ОСОБА_6 аліментів на утримання дитини - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) батька, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 27.07.2004 року і до досягнення дитиною повноліття;
- свідоцтвом про народження ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з яким його батьком є обвинувачений ОСОБА_4 ;
- розрахунком заборгованості по аліментам ОСОБА_4 , складеного державним виконавцем, згідно з яким заборгованість по аліментах ОСОБА_9 за період з 01.04.2013 року по 01.05.2016 року складає 22 591,50 грн.
Суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, приходить до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду аліментів на утримання дитини, доведена у повному обсязі і його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 1 ст. 164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.
Тому, суд приймає до уваги той факт, що обвинувачений має судимість за умисний корисливий злочин і вчинив злочин в період іспитового строку.
Обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнає рецедив злочинів.
Однак, суд враховує, що злочин, вчинений ОСОБА_4 , є злочином невеликої тяжкості.
Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ОСОБА_4 своєї протиправної поведінки, визнання вини та готовністю підлягати кримінальній відповідальності.
Крім того, судом враховується те, що обвинувачений свою вину визнав повністю, розкаявся у вчиненому, а також думку потерпілого і його законного представника, які претензій матеріального і морального характеру до обвинуваченого не мають, і не просили призначати ОСОБА_4 суворе покарання.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до переконання про можливість призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу у розмірі 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на користь держави, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.
При призначенні покарання, суд враховує наявність вироку Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 11.11.2015 року, однак на відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
З цих підстав суд не вбачає необхідності застосовувати ч. 1 ст. 71 КК України, оскільки основне покарання у виді штрафу при призначенні покарання за сукупністю вироків складанню з позбавленням волі не підлягає і виконуються ці покарання самостійно.
Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання у виді штрафу у вказаному вище розмірі буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових злочинів.
З цих же підстав суд не вбачає необхідності призначення ОСОБА_4 покарання в межах найбільшої санкції ч. 1 ст. 164 КК України.
Підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.
Речових доказів по провадженню не має.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 164 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 2 550,00 грн. на користь держави.

Копію вироку вручити засудженому негайно.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області - протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_4 в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1