Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
Ухвала іменем україни 23 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000250

від 01 жовтня 2013 року за обвинуваченням

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя

АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 185 КК,

ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Крихівців Івано-Франківської області, жителя

АДРЕСА_2 , такого, що в силу ст. 89 КК

не має судимості,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 185 КК,
ОСОБА_11 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя

АДРЕСА_3 , раніше судимого

за вироком Жидачівського районного суду Львівської області від 03 липня 2012 року за ч. 3 ст. 185 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 185 КК, за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 09 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

За вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області від

05 грудня 2014 року засуджено за ч. 5 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі із конфіскацією майна, яке є його власністю:

ОСОБА_9 на строк 7 років 6 місяців; ОСОБА_12 на

строк 7 років; ОСОБА_11 на строк 7 років.
Вирішено цивільні позови у кримінальному провадженні, а також питання про стягнення судових витрат і про долю речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 визнано винними у вчиненні злочинів за таких обставин.
На початку листопада 2013 року ОСОБА_9 умисно з метою таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, створив і очолив організовану групу, до складу якої увійшли ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Вказані особи розробили єдиний план, а ОСОБА_9 визначив функції кожного з учасників. Відповідно до цього плану ОСОБА_9 забезпечував прибуття учасників групи на автомобілі марки VolksWagen Passat (державний номерний знак НОМЕР_1 ) під його ж керуванням до населених пунктів Чернівецької області, де учасники групи підшуковували квартири для крадіжки і проводили розвідувальні заходи.

Після цього учасники організованої групи прибували на вказаному автомобілі під керуванням ОСОБА_14 до місця вчинення злочину, де останній залишався стежити за оточуючою обстановкою і в разі небезпеки повинен був попередити учасників групи про загрозу, забезпечити їх оперативний від`їзд із викраденим майном, а ОСОБА_12 та ОСОБА_11 йшли до місця вчинення крадіжки, де останній з метою запобігання викриття групи перехожими залишався неподалік квартири, з якої вчинялася крадіжка, а ОСОБА_12 шляхом виламування серцевин викрадав чуже майно, яке передавали ОСОБА_9 , а той у свою чергу розподіляв його між учасниками групи.
В період із 12 листопада по 04 грудня 2013 року ОСОБА_9 ,

ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , діючи за вищевказаним планом у складі організованої групи, вчинили ряд крадіжок, поєднаних із проникненням

у житло, із квартир на території Чернівецької області за таких обставин.
12 листопада 2013 року приблизно о 12.30 год. ОСОБА_9 ,

ОСОБА_12 та ОСОБА_11 на вищевказаному автомобілі під керуванням ОСОБА_9 прибули до будинку АДРЕСА_4 , де ОСОБА_9 лишився спостерігати за оточуючою обстановкою з тим, щоб по переносних раціях повідомити про обстановку поблизу входу до зазначеного будинку з метою уникнення викриття, а

ОСОБА_12 та ОСОБА_11 пішли в будинок, де за допомогою заздалегідь підготовлених предметів проникли у квартиру АДРЕСА_5 , звідки таємно викрали належне ОСОБА_15 майно на загальну суму 6500 грн.
У такий же спосіб ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 повторно таємно протягом 2013 року викрали чуже майно:
12 листопада приблизно о 13.10 год. із квартири

АДРЕСА_6 належне ОСОБА_16 майно на загальну суму 20 850 грн;
13 листопада приблизно о 10.00 год. із квартири

АДРЕСА_7 належне ОСОБА_17 майно

на загальну суму 27 300 грн;
13 листопада приблизно об 11.00 год. із квартири

АДРЕСА_8 належне ОСОБА_18 майно на загальну суму 31 550 грн;
14 листопада приблизно о 10.30 год. із квартири

АДРЕСА_9 належне ОСОБА_19 майно на загальну суму 16 964,45 грн;
14 листопада приблизно об 11.00 год. із квартири

АДРЕСА_10 належне ОСОБА_20 майно на загальну суму 5984,86 грн;
03 грудня 2013 року приблизно о 09.30 год. з квартири

АДРЕСА_11 належне ОСОБА_21 майно на загальну суму 19 700 грн;
03 грудня приблизно об 11.00 год. з квартири АДРЕСА_12 належне ОСОБА_22 майно на загальну суму 3 518,05 грн та належні ОСОБА_23 гроші 850 грн;
03 грудня приблизно о 12.35 год. із квартири АДРЕСА_13 належне ОСОБА_24 майно на загальну суму 99 241,18 грн;
04 грудня приблизно о 09.40 год. із квартири АДРЕСА_14 належне ОСОБА_25 майно на загальну суму

10 000 грн;
04 грудня приблизно о 10.30 год. із квартири АДРЕСА_15 належне ОСОБА_26 майно на загальну суму 2500 грн;
04 грудня приблизно о 12.00 год. із квартири АДРЕСА_16 належне ОСОБА_27 майно на загальну суму 11 955,18 грн.
Апеляційний суд Чернівецької області ухвалою від 09 червня

2015 року скасував вирок місцевого суду щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , закрив провадження щодо вказаних осіб за епізодами крадіжки:
від 12 листопада 2013 року майна потерпілого ОСОБА_16 ;
від 12 листопада 2013 року майна потерпілого ОСОБА_15 ;
від 13 листопада 2013 року майна потерпілої ОСОБА_17 ;
від 13 листопада 2013 року майна потерпілої ОСОБА_18 ;
від 14 листопада 2013 року майна потерпілої ОСОБА_19 ;
від 14 листопада 2013 року майна потерпілого ОСОБА_28 .
Також апеляційний суд закрив провадження щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_12 за епізодами крадіжки:
від 03 грудня 2013 року майна потерпілої ОСОБА_21 ;
від 03 грудня 2013 року майна потерпілої ОСОБА_22 ;
від 04 грудня 2013 року майна потерпілого ОСОБА_25 ;
від 04 грудня 2013 року майна потерпілого ОСОБА_29 ;
від 04 грудня 2013 року майна потерпілого ОСОБА_27 у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведеності винуватості в суді та вичерпаністю можливості їх отримання.
Цей суд визнав винними і засудив за ч. 3 ст. 185 КК до покарання

у виді позбавлення волі:
ОСОБА_9 на строк 1 рік 6 місяців 3 дні, якого звільнено

з-під варти після відбуття строку покарання;
ОСОБА_12 на строк 1 рік 4 місяці 25 дні, якого звільнено з-під варти після відбуття строку покарання;
ОСОБА_11 на строк 3 роки.
В решті вирок місцевого суду залишено без змін.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особам засуджених унаслідок м`якості, просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 і призначити новий апеляційний розгляд. Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор зазначає, що висновок апеляційного суду про те, що ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та

ОСОБА_11 вчинили злочин за попередньою змовою, а не у складі організованої групи, не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження. Крім того, прокурор указує на те, що апеляційний суд безпідставно визнав недопустимими доказами протокол обшуку

від 04 грудня 2013 року, протокол добровільної видачі від 12 грудня

2013 року та висновки експертиз № 294, 276, 329, у зв`язку з чим необґрунтовано закрив кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 за епізодами крадіжки майна потерпілих:

від 12 листопада 2013 року ОСОБА_16 ; від 12 листопада 2013 року ОСОБА_15 ; від 13 листопада 2013 року ОСОБА_17 ;

від 13 листопада 2013 року ОСОБА_18 ; від 14 листопада 2013 року ОСОБА_19 ; від 14 листопада 2013 року ОСОБА_30 . Також суд необґрунтовано закрив провадження щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_12 за епізодами крадіжки майна потерпілих: від 03 грудня 2013 року

ОСОБА_21 ; від 03 грудня 2013 року ОСОБА_22 ; від 04 грудня 2013 року ОСОБА_25 ; від 04 грудня 2013 року ОСОБА_29 :

від 04 грудня 2013 року ОСОБА_27 . Також, на думку прокурора, апеляційний суд при призначенні ОСОБА_9 та ОСОБА_12 покарання необґрунтовано застосував до них положення ст. 69 КК, при цьому резолютивна частина ухвали не містить посилання на вказану норму матеріального закону.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які кожен окремо просили ухвалу апеляційного суду залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування судових рішень при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
За ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до положень кримінального процесуального закону рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності й обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального та процесуального закону, фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 419 КПК у мотивувальній частині ухвали має бути зазначено встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також зазначено мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними.

Проте, як видно з кримінального провадження, апеляційний суд повною мірою не виконав цих вимог закону.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що орган досудового слідства обвинувачував ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та

ОСОБА_11 у таємному викраденні чужого майна у великих розмірах, вчиненому повторно за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, вчиненому організованою групою, тобто у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 185 КК, і з таким обвинуваченням обвинувальний акт щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та

ОСОБА_11 надійшов до місцевого суду, який у результаті розгляду кримінального провадження погодився з такою кваліфікацією.
В основу свого висновку місцевий суд поклав:
показання потерпілих: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_31 , ОСОБА_21 ,

ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 ,

ОСОБА_29 та ОСОБА_27 , показання свідків: ОСОБА_16 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 ,

ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 та ОСОБА_39 ;
дані, що містяться у протоколах огляду місця події від 13, 14, 15 листопада, а також від 03, 04, 05 та 09 грудня 2013 року;
дані, які містяться на СД-диску з відеозаписом подій, що відбувалися

12 листопада 2013 року;
дані протоколу обшуку автомобіля марки VolksWagen Passat

від 04 грудня 2013 року, належного ОСОБА_9 ;
дані протоколу обшуку від 04 грудня 2013 року квартири

АДРЕСА_17 ;
дані протоколу добровільної видачі речей від 12 грудня 2013 року;
дані протоколу пред`явлення речей для впізнання від 01, 04,

05 грудня 2013 року, а також від 03 лютого 2014 року;
дані протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07 грудня 2013 року та від 11 березня 2014 року;
дані протоколу про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії візуального спостереження за річчю від 08 січня 2014 року;
висновки експертиз: № 22, 332, 294, 2244, 2205, 276, 2172, 328, 2171, 329, 277, 331, 330, 2324, 2373, 2426, 2354, 2425, 2358, 2427, 2381;
про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 03 лютого

2014 року;
дані протоколу огляду від 12 грудня 2013 року;
довідку системи відеоконтролю «Рубіж». Також суд поклав в основу вироку інші докази, які сумніву в їх належності та достовірності у місцевому суді не викликали.
Не погоджуючись із таким рішенням місцевого суду, учасники судового провадження з боку сторони захисту подали до апеляційного суду апеляційні скарги.
В результаті розгляду кримінального провадження апеляційний суд, дослідивши його матеріали, визнав недопустимими такі докази: протокол обшуку від 04 грудня 2013 року; протокол добровільної видачі речей

від 12 грудня 2013 року; висновки експертиз від 20 лютого 2014 року

№ 0294, від 24 лютого 2014 року № 0276, від 21 лютого 2014 року № 0329; протокол проведення негласної слідчої (розшукової) дії візуального спостереження за річчю від 08 січня 2014 року, і дійшов висновку

про відсутність достатніх доказів для доведення винуватості засуджених, унаслідок чого закрив кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 в частині їх обвинувачення за епізодами крадіжки майна: ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 ,

ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_40 , а щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_12 ще й за епізодами крадіжки майна ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_25 , ОСОБА_29 та ОСОБА_27 . Проте свого рішення суд належним чином не мотивував.
Так, апеляційний суд, визнавши недопустимим доказом протокол добровільної видачі речей та висновки експертиз цих речей, не дав оцінки показанням свідка ОСОБА_39 , яка в судовому засіданні місцевого суду вказувала про приналежність цих речей її співмешканцю ОСОБА_12 .
Крім того, апеляційний суд зробив висновок про недопустимість протоколу обшуку від 04 грудня 2013 року у зв`язку з тим, що було вичерпано всі можливості стосовно допиту понятих ОСОБА_41 та

ОСОБА_42 , присутніх при проведенні цього обшуку, однак, як убачається з матеріалів кримінального провадження, цей суд не давав прокурору доручення забезпечити явку цих понятих у судове засідання, тобто не використав усіх можливостей повно та всебічно з`ясувати порядок проведення вказаної слідчої дії, а також допустив суперечності з огляду на зміст висновків експертиз № 277, 2426, 2425, 2427 (т. 3, а.к.п. 5158, т. 4, а.к.п. 1014, 7478, 142146).
Колегія суддів вважає, що апеляційний суд усупереч вимогам

ст. 419 КПК у своєму рішенні не дав оцінки ряду доказів, які, на переконання місцевого суду, свідчили про доведеність винуватості ОСОБА_9 ,

ОСОБА_12 та ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих їм злочинів.

Зокрема, суд не дав оцінки показанням потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_43 , протоколам пред`явлення вказаним особам осіб для впізнання за фотознімками, протоколу огляду СД-диску з відеозаписом подій, які відбулися 12 листопада 2013 року, висновкам експертиз № 332, 328,

331, а також іншим доказам, що містяться у вироку місцевого суду.
Крім того, усупереч положенням ст. 69 КК, а також роз`ясненням, що містяться в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2013 року № 7 «Про практику призначення покарання» апеляційний суд належним чином не мотивував свого рішення про призначення

ОСОБА_9 та ОСОБА_12 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, і, при зазначенні обраної міри покарання в резолютивній частині ухвали не послався на ст. 69 КК, чим порушив вимоги п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК.
Невиконання вимог статей 370, 419 КПК є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу є підставою для скасування ухвали та направлення справи на новий апеляційний розгляд, під час якого суду необхідно повною мірою врахувати вищевказане, виконати вказівки касаційного суду, які є обов`язковими, і з урахуванням інших доводів, викладених у касаційній скарзі, постановити законне рішення, в якому викласти обґрунтовані мотиви прийняття його прийняття.
Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 09 червня

2015 року щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала касаційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3