Справа № 363/5215/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/628/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 4 21.06.2016

УХВАЛА
Іменем України
21 червня 2016 року м. Київ.
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
потерпілого: ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_9 на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 11 березня 2016 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, -

в с т а н о в и л а:
Вироком Вишгородського районноого суду Київської області від 11 березня 2016 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Садове, Баришівського району, Київської області, українця, громадянина України, розведеного з середньою освітою, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

засуджено за ч.1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахується з 06.11.2015 року, зараховано в строк відбування покарання, строк перебування його під вартою з 06.11.2015 року по 10.03.2016 рік.

Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_8 , на користь ОСОБА_7 200000 (двісті тисяч) гривень моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено.

Згідно із вироком, кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинено за наступних обставин.

13 квітня 2015 року близько 03-00 год., ОСОБА_8 разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та невстановленою слідством особою на ім*я ОСОБА_11 , вживали спиртні напої за місцем проживання ОСОБА_8 в АДРЕСА_1 .
Під час розпиття спиртних напоїв у ОСОБА_8 виникло бажання помститися за образу, яку йому спричинив ОСОБА_7 під час їхньої спільної роботи влітку 2014 року , та пов*язаний з цим умисел на спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.
З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 вставши із-за столу, підійшов до холодильника, який стояв біля вхідних дверей до кімнати, звідки взяв схожий на молоток металевий предмет із наконечником округлої форми, яким наніс три удари в область голови ОСОБА_7 , в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження.
В цей же день ОСОБА_7 каретою швидкої медичної допомоги доставлено до КЗ „Вишгородська ЦРЛ з діагнозом „Відкрита черепно-мозкова травма.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №39/Д від 06.05.2015 року у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у виді відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, вдавлений уламковий перелом правої лобно-тім*яно-скроневої ділянки.
Такого характеру тілесне ушкодження виникло від дії тупого предмета та у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя.
Виключається можливість утворення виявлених у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень в результаті падіння з висоти власного зросту.
В апеляційній скарзі захисник не оскаржуючи обставини справи зазначає, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначення покарання та стягнення суми матеріальної та моральної шкоди.
На думку апелянта обвинувачений ОСОБА_8 , не зважаючи на скоєне кримінальне правопорушення, не є людиною небезпечною для суспільства і його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, а призначене судом покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Захисник в апеляційній скарзі зазначає, що ОСОБА_8 , відповідно до довідки-характеристики характеризується посередньо, будь-яких скарг та заяв щодо нього не надходило, має постійне місце проживання, не зважаючи на те, що обвинувачений офіційне не працевлаштований, він заробляє на життя виконанням будівельно-ремонтних робіт, що дає йому можливість вести нормальний образ життя. ОСОБА_8 свою провину визнав, щиро розкаявся у скоєному, давав правдиві свідчення. Позбавлення обвинуваченого волі позбавляє його можливості компенсувати потерпілому шкоду.
Враховуючи зазначене, захисник вважає за можливе застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 положення ст. ст. 75, 76 КК України та звільнити його від призначеного вироком покарання.
Також апелянт в своїй скарзі зазначає, що позовна заява потерпілого, яка розглянута судом в межах кримінального провадження, не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України. Потерпілий, в обґрунтування матеріальної шкоди не надав жодного доказу того, що він проходив лікування та доказів на підтвердження витрат, пов`язаних із лікуванням. Також в позовній заяві потерпілий не вказує на те, що йому завдано моральної шкоди та не зазначив в чому вона полягає.
На думку захисника, позовна заява потерпілого була задоволена безпідставно, на суб`єктивному відношенні суду до справи.
В зв`язку з цим, апелянт просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_8 , покарання у виді 5 років позбавлення волі з застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України, а в задоволенні цивільного позову відмовити.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора та потерпілого, які проти апеляційної скарги захисника обвинуваченого заперечували та просили відмовити в її задоволенні;

вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Фактичні обставини справи та кваліфікація кримінального правопорушення учасниками судового розгляду не оспорюється.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду про винність обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України не оскаржується учасниками процесу.

На підставі ст. 404 КПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог тільки, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

З вироку суду вбачається, що при обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, обставину, що пом`якшує покарання визнання вини та щире каяття, обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 , та запобігання вчиненню ним нових злочинів без ізоляції його від суспільства та правомірно призначив йому покарання в межах санкції ч.1 ст. 121 КК України, а саме у виді 5 років позбавлення волі.

На думку колегії суддів указаний строк покарання відповідає ступеню вчиненого кримінального правопорушення із точки зору його справедливості, розумності та достатності, а вирок в цій частині належним чином мотивований.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням, врахувавши тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121 КК України, яке є тяжким злочином, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, згідно довідки-характеристики за місцем проживання характеризується посередньо та неодноразово був помічений при розпиті спиртних напоїв, офіційно не працює, а також враховуючи думку потерпілого, який під час розгляду кримінального провадження просив застосувати до обвинуваченого покарання у виді позбавлення волі, колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_8 неможливе без відбування покарання реально та виключає можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, а тому погоджується з рішенням суду першої інстанції в цій частині (а.с. 57-58, 116, 117, 138-139).

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо неправомірного вирішення судом першої інстанції цивільного позову не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку, суд прийняв рішення про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_7 200000 гривень моральної шкоди, а в стягненні 50000 матеріальної шкоди, відмовив, а тому доводи апелянта щодо неправомірного стягнення судом з обвинуваченого на користь потерпілого матеріальної шкоди є безпідставними.

Задовольняючи позовні вимоги потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди, суд у вироку послався на те, що діями обвинуваченого ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_7 було спричинено моральну шкоду, оскільки останній в результаті отриманих тілесних ушкоджень став інвалідом 2-ї групи, позбавлений можливості працевлаштуватися та вести нормальний спосіб життя, що спричиняє йому моральні страждання.

Посилання апелянта на відсутність доказів про отримання потерпілим групи інвалідності у зв`язку зі скоєнням відносно нього кримінального правопорушення є слушними, оскільки матеріали кримінального провадження дійсно не містять підтверджуючих документів.

Однак, як вбачається з судово-медичної експертизи №39/Д від 06.05.2015 року потерпілий ОСОБА_7 перебував на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному відділенні КОКБ з 13.04.2015 року по 20.04.2015 рік, де у нього були виявлені тяжкі тілесні ушкодження у виді відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, вдавленого уламкового перелому правої лобно-тім`яно - скроневої ділянки та проведено три операції, після чого потерпілий був виписаний для продовження лікування в ЦРЛ за місцем проживання (а.с. 57-58).
Під час розгляду апеляційної скарги потерпілим була надана довідка №872 від 28.10.2015 року, згідно якої ОСОБА_7 перебуває на обліку в Вишгородському УСЗН та отримує державну соціальну допомогу як інвалід ІІ групи (інвалідність встановлена з 16.07.2015 року по 31.07.2016 року).
За змістом ст. ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та підлягає відшкодуванню особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Оскільки в результаті вчиненого злочину ОСОБА_7 отримав тяжкі тілесні ушкодження, зазнав фізичного болю та страждань, був порушений нормальний ритм його життя та винність ОСОБА_8 доведена в судовому засіданні, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення з нього на користь потерпілого моральної шкоди та врахувавши тяжкість тілесних ушкоджень правомірно визначив її розмір 200000 грн., з яким колегія суддів погоджується.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що вирок Вишгородського районного суду Київської області від 11 березня 2016 року щодо ОСОБА_8 відповідає вимогам закону, у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - без задоволення.

Також, у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року №838-VIII, колегія суддів вважає необхідним зарахувати відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України строк попереднього ув`язнення, застосованого до ОСОБА_8 , в межах даного кримінального провадження, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів;-

у х в а л и л а :
Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 11 березня 2016 року щодо ОСОБА_8 , залишити без змін.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати у строк покарання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк застосованого до нього в межах даного кримінального провадження попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, за період з 06.11.2015 року по 21.06.2016 року включно.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ: ОСОБА_2
ОСОБА_3

ОСОБА_4