Справа № 414/680/16-к
Провадження № 11-кп/782/206/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши 02 серпня 2016 року у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сєвєродонецьку кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Кремінського районного суду Луганської області від 25 травня 2016 року, яким

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Бараниківка, Кремінського району, Луганської області, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, працюючого приватним підприємцем, не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

засуджено:
- за ч. 1 ст. 204 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Розстрочена сплата штрафу на 10 місяців рівними частками, по 1700 гривень щомісячно, починаючи з дня набрання вироком законної сили.

Речові докази: бензин марки А-92 євро в кількості 2984 літрів, бензин марки А-95 євро в кількості 6035 літрів, бензин марки А-98 євро в кількості 3002 літри, які знаходяться на зберіганні у ОСОБА_8 конфісковано,

ВСТАНОВИЛА
ОСОБА_5 , будучи зареєстрованим 14 травня 2015 року фізичною особою-підприємцем за адресою: АДРЕСА_1 , здійснював свою підприємницьку діяльність з роздрібної торгівлі пальним на території автозаправної станції, за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ТОВ «Торгівельний дім «Марічка».

ОСОБА_5 у період з 20 по 25 травня 2015 року, точної дати та часу не встановлено, діючи з корисливих мотивів, знаходячись на території вищевказаної АЗС, придбав у невстановленої у ході досудового розслідування особи на ім`я ОСОБА_9 бензин марки А-92 об`ємом 13 000 літрів за ціною 11 гривень за літр, за відсутність документів щодо законності джерел його походження та якості, та перекачав до паливних ємкостей на території автозаправної станції, де зберігав його до 24 червня 2015 року.

Окрім того, ОСОБА_5 в період червня 2015 року, точної дати та часу не встановлено, достовірно знаючи про незаконне походження поміщеного до резервуарів АЗС бензину марки А-92, з метою особистого збагачення, використовуючи обладнання орендованої ним АЗС та найманих працівників, які не були обізнаними у його злочинних діях, через налагоджену систему продажу збував незаконно виготовлене паливо: бензин марки А-92 євро за ціною 18,3 гривень за 1 літр, А-95 євро за ціною 19,1 гривень за 1 літр та А-98 євро за ціною 19,5 гривень за 1 літр, без документів, які б підтверджували його походження, якість та відповідність державним стандартам України

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 просить скасувати вирок та звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, повернути обвинуваченому вилучений товар. Захисник вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував всі обставини справи та виніс незаконне та необґрунтоване рішення. Вказує, що при вирішенні питання про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, він запропонував дослідити докази, які б доводили причетність ОСОБА_5 до інкримінованого злочину, а саме докази що доводять факт реалізації бензину та факт його придбання. При цьому захисник вказав, що під час проведення досудового розслідування та під час розгляду справи в суді ОСОБА_5 визнав свою вину, усвідомив недопустимість в подальшому протиправної перевірки, після вчинення злочину він щиро покаявся, активно сприяв його розкриттю. Саме завдяки правдивим показанням обвинуваченого, органу досудового розслідування вдалося завершити розслідування та передати справу до суду. В суді ОСОБА_5 надавав суду документи, які доводять його причетність до вчиненого злочину договір оренди АЗС. Надані на досудовому розслідуванні показання ОСОБА_5 не змінював, що свідчило про реальне, щире, дієве каяття з його боку. Посилаючись на ст. 45 КК України, захисник переконаний, що обвинувачений ОСОБА_5 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності. Окрім того, на думку захисника, суд першої інстанції незаконно застосував конфіскацію речових доказів, оскільки санкція ч. 1 ст. 204 КК України не передбачає конфіскації. При обґрунтуванні свого рішення про конфіскацію палива суд виходив з положень п. 5. ч. 9 ст. 100 КПК України. З таким висновком суду захисник не згоден, оскільки суд у своєму вироку в мотивувальній його частині встановив що ОСОБА_5 придбав бензин у невстановленої особи на ім`я ОСОБА_9 . Отже суд встановив, що ОСОБА_5 є законним власником вилученого бензину, через що саме йому він підлягає поверненню. Далі захисник в апеляційній скарзі зазначив, що 28.05.2016 року до нього звернувся ОСОБА_10 , який повідомив що 16.06.2015 року уклав зі ОСОБА_5 договір зберігання засобу для мийки двигунів Fоrсlеаnу у кількості 13860 літрів. З його слів зазначену рідину він привозив на АЗС, де здійснював свою діяльність ОСОБА_5 , та переливав до ємностей АЗС. Також вказав, що після спілкування з ОСОБА_11 йому стало відомо, що вказана рідина була вилучена працівниками податкової міліції при проведенні обшуку. Таким чином існує вірогідність що при обшуку у ОСОБА_5 вилучили товар, який взагалі не є бензином і у зазначеного товару можливо існує власник.

Після докладу суддею-доповідачем змісту вироку, доводів апеляційної скарги, були заслухані:

- обвинувачений та захисник, які підтримали вимоги апеляційної скарги захисника, пославшись на її доводи;

- прокурор, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого, захисника і прокурора, вивчивши матеріали провадження, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника є необґрунтованою, з таких підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 за обвинуваченням в судовому засіданні визнав себе винним в повному обсязі, наявні докази не оспорював (ар.с. 45).

Згідно з вироком суду першої інстанції, в процесі розгляду справи, суд першої інстанції відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним досліджувати докази стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорювалися, зокрема захисником і обвинуваченим, який повністю визнав себе винним, та обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням доказів за клопотанням захисника щодо, на думку захисника, активного сприяння обвинуваченим розкриттю злочину.

З урахуванням наведеного, вирок суду першої інстанції з підстав вказаних захисником в апеляційній скарзі щодо сумніву в невинуватості обвинуваченого, згідно з ч. 2 ст. 394 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Доводи захисника про подання ним клопотання про дослідження доказів саме з метою перевірки причетності ОСОБА_5 до інкримінованого злочину, докази що доводять факт реалізації бензину та факт його придбання, не підтверджені журналом судового засідання та технічним носієм інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції. Відповідно до отриманих даних фіксування судового засідання, захисник не заперечував проти розгляду кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КК України, однак заявив клопотання про дослідження доказів виключно з метою з`ясування фактичних даних, які характеризують обвинуваченого та перевірки судом обставин активного сприяння розкриттю злочину. Зазначене клопотання судом першої інстанції було задоволене та відповідні докази досліджені.

Так само при апеляційному розгляді не підлягає допиту свідок ОСОБА_10 , про якого вказував захисник. Зі змісту апеляційної скарги захисника вбачається, що обвинуваченому було відомо про наявність даної особи, однак в суді першої інстанції відповідне клопотання про його допит не заявлялось, сторонами кримінального провадження фактичні обставини не оспорювались, зокрема, те що вилучена у обвинуваченого речовина є бензином.

Судом першої інстанції було відмовлено в задоволенні клопотання про звільнення обвинуваченого на підставі ст. 45 КК України , оскільки в діях останнього відсутні ознаки дійового каяття.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню. При цьому необхідно врахувати, що при апеляційному розгляді обвинувачений своєї вини не визнавав.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно вирішив долю речових доказів, зокрема конфіскував бензин марки А-92 євро в кількості 2984 літрів, бензин марки А-95 євро в кількості 6035 літрів, бензин марки А-98 євро в кількості 3002 літри. Колегія суддів не знаходить підстав для повернення бензину обвинуваченому чи третій особі, оскільки це майне є предметом кримінального правопорушення та в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості, що цей бензин законно виготовлений.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину; дані про особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується задовільно, має на утриманні двох малолітніх дітей; обставину, яка пом`якшують покарання - щире каяття; відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Суд першої інстанції, врахувавши ці обставини, призначив обвинуваченому мінімальне покарання, встановлене санкцією ч. 1 ст. 204 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарги захисника є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. ст. 407, 419, 426 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Кремінського міського суду Луганської області від 25 травня 2016 року щодо ОСОБА_5 без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена учасниками судового процесу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3