Справа № 452/1782/16-к
Провадження № 1-кп/452/162/2016
ВИРОК
іменем України
12 серпня 2016 року м.Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

із участю: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника-адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в місті Самборі Львівської області кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Електросталь Московської області Російської Федерації; зареєстрованого і проживаючого в АДРЕСА_1 ; українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою; одруженого, військовослужбовця солдата, водія-машиніста екскаватора 2-го відділення інженерної техніки 2-го інженерного взводу 2-ої інженерної роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 ; раніше неодноразово судимого і востаннє за ч. 1 ст. 263 КК України кримінальна справа згідно ухвали Хотинського районного суду від 31.01.2015 року закрита на підставі ч. 3 ст. 263 КК України, п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, -

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової частини ПП НОМЕР_1 , призваним на військову службу по мобілізації на особливий період, у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ч. ч. 1, 3 ст. 1, ч. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та Військової присяги, діючи умисно, з метою тимчасово ухились від проходження військової служби, усвідомлюючи суспільне небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 25.05.2015р. до місця проходження військової служби військовослужбовцями військової частини ПП НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_2 із відпустки не з`явився та, маючи об`єктивні можливості прибути, незаконно та без поважних причин не з`являється на військову службу по теперішній час, перебуваючи поза розташуванням військової частини, проводячи час на власний розсуд, чим вчинив нез`явлення без поважних причин вчасно на військову службу із відпустки, вчинене в умовах особливого періоду, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.

Судом проаналізовано показання обвинуваченого, захисника-адвоката та позицію прокурора, докази досудового розслідування в сукупності та, суд прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України. Кваліфікація дій за вказаною нормою Кримінального Закону є вірною і обвинувачений повинен за це понести кримінальну відповідальність у встановленому порядку за умовами затвердженої від 06.07.2016 року угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 .

На підтвердження встановлених судом обставин винність особи вбачається із допитаного безпосередньо в судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_5 , який свою винність у скоєнні кримінального правопорушення визнав повністю та пояснив, що діючи умисно 25.05.2015р. до місця проходження військової служби військової частини ПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 із відпустки не з`явився маючи об`єктивні можливості прибути, без поважних причин, не з`явився до розташування в/ч та перебував весь вказаний період поза розташуванням військової частини, проводячи час на власний розсуд.

У відповідності до ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього кодексу.

Вислухавши сторони кримінального провадження, з`ясувавши обставини у справі, суд прийшов до висновку, що слід затвердити угоду про визнання винуватості від 06 липня 2016 року, укладену між прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону Західного регіону України старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_6 , котрому надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000094 від 14.07.2015 року, з одного боку, та обвинуваченим у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , з іншого боку, з участю захисника-адвоката ОСОБА_4 на підставі вимог, передбачених Кримінальним процесуальним Законом України і виходячи з наступного:

У результаті досудового розслідування кримінального провадження 06 липня 2016 року між прокурором та обвинуваченим в присутності захисника-адвоката на підставі ст. ст. 468, 469, 472 КПК України укладено угоду про визнання винуватості. Згідно вищевказаної угоди обвинувачений повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні; щиро розкаявся у вчиненому; сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 407 КК України - покарання у виді 3(трьох) років позбавлення волі. Сторони вважають за можливе з урахуванням усіх обставин справи, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи підозрюваного, який щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, беззастережно визнав свою винуватість, є особою молодого віку, добре характеризується за місцем проживання, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 (два) роки.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 підтримавши угоду, повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та пояснив, що він повністю розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, який буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом, відтак просить затвердити угоду, так як реально може виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Тому на переконання суду умови укладеної угоди про визнання винуватості між прокурором та ОСОБА_5 відповідають вимогам ст. 472 КПК України, узгоджене покарання сторонами угоди відповідає санкції ч. 4 ст. 407 КК України. Крім того суд приходить до висновку, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж тих, що передбачені в угоді.

Керуючись ст. ст. 370, 373 374, 475 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 06 липня 2016 року, укладену між прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону Західного регіону України старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_6 , котрому надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000094 від 14.07.2015 року, з одного боку, та обвинуваченим у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , з іншого боку, на підставі ст. ст. 468, 469, 472 КПК України, укладену в приміщенні прокуратури.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 2(два) роки.

Копію вироку негайно вручити засудженому та прокурору.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області через місцевий суд протягом тридцяти днів із дня його проголошення з підстав, передбачених частиною 4 статті 394 КПК України.

Суддя