Дата документу Справа № 333/3171/15-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/868/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст.185 ч.3 КК УкраїниСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2016 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 22 лютого 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, зареєстрованого та такого, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним і засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винним і засуджено за те, що він після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили за вчинення умисного корисливого злочину, передбаченого ст.289 КК, на шлях виправлення не став, та знову вчинив умисні корисливі злочини.

Так, 18 січня 2015 р. в період часу з 15 годин 30 хвилин до 15 годин 55 хвилин неповнолітній ОСОБА_9 , перебуваючи у кімнаті для зберігання речей, приміщення Релігійної громади «Помісна церква християн євангельської віри «СІОН», що розташована по вул. Чумаченко 30-В в м. Запоріжжі, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу до вказаної кімнати, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, відчинив вікно у вказаній кімнаті та викинув на вулицю ноутбук «Toshiba Satellite L20», який знаходився у сумці та перебував на балансі Релігійної громади Помісна церква християн євангельської віри «СІОН». Після чого ОСОБА_8 вийшов на двір приміщення вказаної організації, підняв ноутбук з землі та покинув місце скоєння злочину з викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд.

В результаті умисних, протиправних дій ОСОБА_8 релігійній громаді «Помісна церква християн євангельської віри «СІОН» завдана матеріальна шкода на суму 1000 гривень.

Далі, 17.04.2015 року приблизно о 12-00 годині неповнолітній ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, проник до будинку АДРЕСА_2 , звідки скоїв крадіжку майна, яке належить потерпілій ОСОБА_10 , а саме: мобільний телефон марки «Samsung GT-E 1200ZКМSEK», в корпусі чорного кольору, іmеі: 1: НОМЕР_1 , який знаходився на столі в кімнаті вищевказаного будинку, вартістю 239 грн. 40 коп., після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, поклав викрадене майно до карману своєї курточки та покинув територію будинку АДРЕСА_2 , чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 239 грн. 40 коп.

Далі, 08.07.2015 р. приблизно о 02 годині 00 хвилин, неповнолітній ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадання чужого майна, діючи повторно, із корисливих мотивів, разом із ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на момент вчинення злочину не досяг віку кримінальної відповідальності, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3 , вирішили викрасти майно із приміщення квартири АДРЕСА_4 вказаного будинку, розташованої на першому поверсі будинку.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_11 , підставивши руки, допоміг ОСОБА_8 застрибнути на підвіконня одного з вікон вказаної квартири, після чого, ОСОБА_8 пошкодив москітну сітку даного вікна та через вікно проник до приміщення квартири, звідки таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_12 , а саме: грошові кошти у розмірі 22000 грн.; грошові кошти у розмірі 1750 доларів США, які за офіційним курсом НБУ станом на 08.07.2015 р. еквівалентні грошовим коштам у розмірі 37975 грн.; мобільний телефон «Samsung С3530» вартістю 800 грн.; а всього майна на загальну суму 60775 грн.

Після цього, ОСОБА_8 скинув викрадене майно через вікно на вулицю, де на нього чекав ОСОБА_11 , та сам вистрибнув на вулицю. Після чого ОСОБА_8 разом із ОСОБА_11 з викраденим майном покинули місце скоєння злочину, а викраденим майном розпорядилися на власний розсуд.

Таким чином, злочинними діями ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_12 завдано матеріальної шкоди на загальну суму 60775 грн.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за

ч.1 ст. 185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка);

ч.3 ст. 185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло.

Йому призначено покарання за

ч.1 ст. 185 КК у виді 3 років позбавлення волі ;

ч.3 ст. 185 КК 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст.70 ч.1 КК шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворого призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 ч.1 КК до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 23.12.2014 р. та остаточно визначено покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання; зарахування у строк покарання попереднього ув`язнення, запобіжний захід, речові докази і цивільні позови.

В апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи обставин справи і кваліфікацію своїх дій, просив зазначений вирок суду в частині призначеного йому покарання змінити, зменшивши загальний строк покарання. ОСОБА_8 вважав, що суд призначив йому покарання, яке не відповідає тяжкості вчинених ним кримінально караних діянь обставинам справи і його особі внаслідок суворості призначеного покарання.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого і його захисника, які повністю підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги; вивчивши позицію прокурора, який не погодився з доводами та вимогами апеляції і вважав за необхідне вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляція не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія злочинів, доведеність винуватості ОСОБА_8 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь, розмір спричиненої шкоди в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст. 404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При призначенні покарання неповнолітньому суд, крім обставин, передбачених у статтях 65-67 цього Кодексу, враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.

Мотивуючи своє рішення про призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, районний суд в повній мірі врахував тяжкість вчинених обвинуваченим злочинів, де два з трьох із них віднесено до категорії тяжких злочинів. Перший епізод злочинної діяльності ОСОБА_8 мав місце навіть, коли попередній вирок щодо нього за корисливий злочин не набрав ще законної сили. Решта епізодів вчинялись в період іспитового строку встановленого попереднім вироком суду. Вказані обставини свідчать про те, що виправлення ОСОБА_8 без його ізоляції від суспільства неможливе. У зв`язку з чим, суд обґрунтовано обрав єдино можливий вид покарання у виді реального позбавлення волі.

Разом з тим, суд дав належну оцінку тому, що ОСОБА_8 визнав свою вину і щиросердно розкаявся в скоєному, активно сприяв розкриттю злочину. Розмір шкоди, а з нею і цивільний позов у справі визнано в повному обсязі. Частково відшкодовано матеріальну шкоду. ОСОБА_8 є неповнолітньою особою. Задовільно характеризується за місцем проживання. Суд прийняв також до уваги стан здоров`я обвинуваченого, який знаходиться на обліку у психіатричній лікарні з діагнозом «несоціалізований розлад поведінки». А тому суд фактично призначив майже мінімальний строк покарання, яке тільки може бути призначено у справі.

Отже, підстав вважати покарання незаконним через його суворість колегія суддів не убачає. Відтак вирок районного суду є законним і обґрунтованим, підстави для його зміни відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 22 лютого 2016 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

У відповідності до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання також строк його попереднього ув`язнення з 23.02.2016 року до 25.08.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_8 , який тримається під вартою, - в той же строк від дня отримання ним повного тексту даної ухвали суду.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4