Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
Ухвала іменем україни 12 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000053

від 07 лютого 2015 року, за касаційними скаргами прокурора та захисника ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Тернопільської області

від 25 листопада 2015 року щодо

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя

АДРЕСА_1 , такого, що

не має судимості,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185,

ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК,

в с т а н о в и л а:

За вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 липня 2015 року ОСОБА_7 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК на строк 1 рік; за ч. 3 ст.185 КК на строк 3 роки; за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК на строк 4 роки.
На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням тривалістю 3 роки і покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
Вирішено питання про стягнення судових витрат і про долю речових доказів.
Згідно з вироком місцевого суду ОСОБА_7 визнано винним

у вчиненні злочинів проти власності у січні 2015 року в с. Курниках за таких обставин:
25 січняблизько 13.00 год. ОСОБА_7 , проникнувши до належного ОСОБА_8 будинку на АДРЕСА_2 , таємно викрав продукти харчування загальною вартістю 146,31 грн;
28 січняприблизно о13.00 год. ОСОБА_7 повторно з території вищевказаного господарства таємно викрав належне ОСОБА_8 майно

на загальну суму 896,00 грн;
31 січняблизько 14.00 год. ОСОБА_7 повторно зтериторії кладовища таємно викрав майно на суму 200грн, чим завдавматеріальноїшкодирелігійній організації «Парафія архистратига Михаїла» на вказану суму.
Крім того, 07 лютого 2015 року близько 14.00 год. ОСОБА_7

на території належного ОСОБА_9 господарства № 26, розташованогов кооперативі «Чиста криниця» вказаного села, тримаючи в руці кухонний ніж, висловив жінцівимогу передати йому 20 грн.
Злякавшись, ОСОБА_9 забігла до свого будинку і, зачинившидвері, повідомила ОСОБА_7 про відсутність у неї грошейта про те,що викликала працівників міліції, після чого останній зник.
Апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження

за апеляційною скаргою прокурора скасував вирок міськрайонного суду в частині призначення покарання і постановив свій, яким призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст.185 КК на строк 1 рік; за ч. 3 ст. 185 КК на строк 3 роки; за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК на строк

4 роки. На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
В решті вирок залишено без зміни.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеності винуватості та кваліфікації дій, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок суворості, просить змінити вирок апеляційного суду

і з урахуванням усіх обставин кримінального провадження звільнити його підзахисного від відбування покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить скасувати вирок апеляційного суду

і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. На думку прокурора, апеляційний суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з його реальним відбуванням, не достатньою мірою врахував ступінь тяжкості та підвищену небезпеку вчинених злочинів, що призвело до призначення покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого та особі засудженого внаслідок м`якості.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який касаційні скарги учасників судового провадження не підтримав і вважав, що вирок апеляційного суду єзаконним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скаргахдоводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційніскарги не підлягають задоволенню

на таких підставах.
Відповідно до вимог ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбаченихч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК,

за обставин, установлених місцевим судом, у касаційних скаргах

не оспорюються.
Що ж стосується доводів, викладених у касаційних скаргах,

про м`якість і суворість призначеного апеляційним судом покарання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.
Відповідно до ст. 65 КК особі, котра вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення

та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, покарання, призначене ОСОБА_7 судом першої інстанції із застосуванням ст. 75 КК, апеляційний суд правильно визнав таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого та особі засудженого, навівши у вироку мотиви прийнятого рішення.
Так, апеляційний суд при призначенні засудженому покарання з реальним його відбуванням указав, що суд першої інстанції належним чином

не обґрунтував свого висновку про можливість виправлення засудженого ОСОБА_7 без відбування покарання і при вирішенні цього питання

не дав належної оцінки змісту характеристики останнього за місцем проживання, відповідно до якої ОСОБА_7 після закінчення навчання

в загальноосвітній школі ніде не працював і не навчався, в 2015 році йому було зроблено зауваження з приводу підозри у крадіжці. Суд також не зважив на кількість вчинених ОСОБА_7 злочинів, з яких два відповідно до ст. 12 КК відносяться до тяжких. Крім того, місцевий суд достатньою мірою не врахував того, що ОСОБА_7 під час досудового та судового слідства не відшкодував заподіяної шкоди.
Призначене ОСОБА_7 покарання у виді реального його відбування без застосування ст. 75 КК є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів відповідно до вимог ст. 65 цього Кодексу.
На думку колегії суддів, підстави вважати, що призначене

ОСОБА_7 покарання є несправедливим через його м`якість чи суворість відсутні.
Вирок апеляційного суду відповідає загальним вимогам до вироків.
Отже, при перевірці кримінального провадження в касаційному порядку неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів не виявила.
Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Апеляційного суду Тернопільської області від 25 листопада

2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала касаційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3