Ухвала
іменем україни

23 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000963, щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 вересня 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із ухваленими щодо ОСОБА_5 судовими рішеннями через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, безпідставно призначив засудженому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, при цьому не врахував даних про особу засудженого, належним чином свого рішення не мотивував, у зв`язку з чим призначене покарання не відповідає вимогам ст. 65 КК України, а судові рішення вимогам статей 370, 419 КПК України.

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 вересня 2015 року, ОСОБА_5 визнано винуватим за ч. 2 ст. 289 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він та особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, 28 січня 2015 року близько 13.30 год., діючи з корисливих спонукань, на пр. Перемоги, 21 у м. Києві, застосувавши до потерпілого ОСОБА_7 насильство, яке не є небезпечним для його життя та здоров`я, незаконно заволоділи транспортним засобом автомобілем «Фольксваген Пассат», держномер НОМЕР_1 , належним ТОВ «Автокредит плюс».

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора про часткове підтримання поданої скарги та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, пояснення засудженого із запереченнями проти скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 289 КК України в касаційному порядку не оспорюються.
Щодо доводів прокурора, наведених у касаційній скарзі, про неправильне застосування кримінального закону, то вони не ґрунтуються на матеріалах провадження.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як убачається з мотивувальної частини вироку, при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України суд у відповідності до вимог зазначеної статті, крім тяжкості злочину, відсутності обтяжуючих обставин і наявності обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття та добровільне відшкодування потерпілому завданої шкоди, врахував також дані про його особу, зокрема те, що він за місцем навчання та роботи характеризується позитивно, раніше не судимий.
Приймаючи до уваги сукупність цих обставин, рішення суду про можливість виправлення ОСОБА_5 без реального відбування покарання зі встановленням іспитового строку на підставі ст. 75 КК України є мотивованим, обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам ст. 65 КК України.
З урахуванням наведеного колегія суддів уважає призначене засудженому ОСОБА_5 покарання справедливим, підстав для скасування судових рішень через його м`якість не вбачає.
Крім того, суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційною скаргою прокурора, яка за своїм змістом є аналогічною до його касаційної скарги, ретельно перевірив зазначені в ній доводи, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав її необґрунтованою.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 вересня 2015 року щодо ОСОБА_5 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3