Справа № 405/2547/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 серпня 2016 року Ленінський районний суд м.Кіровограда в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

адвоката: ОСОБА_4

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Кіровограді угоду про визнання винуватості в кримінальному провадженні №0000114 від 29.10.2015 р. за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Войкове, Ленінського району, Кримської області, українця, гр. України, одруженого, маючого неповнолітніх дітей, працюючого ФГ «Красляний», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 вчинив самовільне залишення військової частини в умовах особливого періоду, вчинене військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, тривалістю менше 10 діб, але більше 3 діб, вчинене повторно протягом року, за наступних обставин.

Відповідно ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 15/2015 від 14 січня 2015 року ОСОБА_5 призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період, 12 лютого 2015 року ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 62 від 13 березня 2015 року того ж дня солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу зазначеної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду санітарного інструктора 2 групи спеціального призначення 1 роти спеціального призначення 1 загону спеціального призначення військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .

Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, солдат ОСОБА_5 відповідно до ст.ст. 9, 11, 16, 127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 1, ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України, законів України, військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних сил України, дорожити честю та гідністю військовослужбовця Збройних сил України, дотримуватись правил військової поведінки, поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленного завдання, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручениї йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки; завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили вцілому; не допускати негідних вчинків самому та утримувати від їх вчинення інших.

Разом з тим, солдат ОСОБА_5 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, у вигляді самовільного залишення військової частини в умовах особливого періоду, будучи придатним для проходження військової служби, вирішив самовільно залишити військову частину в умовах особливого періоду та тимчасово незаконно перебувати поза її межами.
Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на вчинення самовільного залишення військової частини в умовах особливого періоду, солдат ОСОБА_5 19 вересня 2015 року самовільно залишив військову частину в умовах особливого періоду та незаконно перебував поза її межами до 27 вересня 2015 року, повторно протягом року 5 жовтня 2015 року самовільно залишив військову частину в умовах особливого періоду та незаконно перебував поза її межами до 12 жовтня 2015 року, повторно протягом року 16 жовтня 2015 року самовільно залишив військову частину в умовах особливого періоду та незаконно перебував поза її межами до 26 жовтня 2015 року тобто до дня добровільного прибуття до військової прокуратури Кіровоградського гарнізону Південного регіону України.

Протягом зазначеного періоду самовільного залишення військової частини солдат ОСОБА_5 з приводу будь-яких захворювань до медичних закладів не звертався, органи військового управління про своє місце перебування не повідомляв, органами влади не затримувався, жодних перешкод для прибуття до військової частини не мав.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковано вірно за ч.4 ст.407 КК України, як самовільне залишення військової частини в умовах особливого періоду, вчинене військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, тривалістю менше 10 діб, але більше 3 діб, вчинене повторно протягом року .

19 березня 2016 року між прокурором військової прокуратури Кіровоградського гарнізону Південного регіону України лейтенантом юстиції ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_5 на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України укладено угоду про визнання винуватості, за змістом якої ОСОБА_5 зобов`язується беззастережно визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, сторони узгодили міру покарання ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, та перейти до іншого виду покарання не зазначеного у санкції ч.4 ст.407 КК України у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст.473 КПК України та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України.

Заслухавши учасників судового провадження, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України та закону, суд прийшов до висновку, що угода підлягає затвердженню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до положень частин 2 та 4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.

Згідно з ч.5 ст.469 КПК України передбачено, що укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 407 КК України відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, правову кваліфікацію кримінального правопорушення органом досудового розслідування здійснено правильно, угоду про визнання винуватості укладено після повідомлення ОСОБА_5 про підозру, потерпілих у даному кримінальному провадженні немає, узгоджена сторонами міра покарання, із застосуванням статті 69 КК України, у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян відповідає вимогам Кримінального кодексу України. Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст.472 КПК України та її умови не суперечать іншим вимогам закону, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винним, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, а також те, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389 I КК України.

Обґрунтованих і достатніх підстав вважати, що укладення угоди між сторонами не було добровільним, тобто є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а також, що обвинувачений не має можливості виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, судом не встановлено.

Умови даної угоди відповідають вимогам Кримінально процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про наявність, передбачених законом підстав для затвердження угоди про визнання винуватості від 19 березня 2016 року і призначення узгодженої сторонами міри покарання.

Керуючись ст.ст.374, 472-475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 19 березня 2016 року про визнання винуватості укладену між між прокурором військової прокуратури Кіровоградського гарнізону Південного регіону України лейтенантом юстиції ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України із застосуванням ст.69 КК України перейти до іншого виду покарання не зазначеного у санкції ч.4 ст.407 КК України, та призначити узгоджене сторонами покарання, у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400грн.

Запобіжний захід ОСОБА_5 судом не обирався.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський райсуд м. Кіровограда протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ст.394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку після постановлення ухвали апеляційним судом.

Копію вироку вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда ОСОБА_1