А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І

У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

26.12.2013 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: Животова Є.Г. (головуючий), ОСОБА_1, ОСОБА_2, за участі прокурора Сирохман Л.І., представника потерпілої ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4, підсудних: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, захисників адвокатів: ОСОБА_9 (у підсудного ОСОБА_5С.), ОСОБА_10 (у підсудного ОСОБА_7О.), ОСОБА_11 (у підсудного ОСОБА_8В.), ОСОБА_12 (у підсудного ОСОБА_6В.) розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальну справу за апеляційними скаргами: прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції старшого прокурора прокуратури Мукачівського району Закарпатської області ОСОБА_13, потерпілої ОСОБА_3, підсудних: ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_6, захисників: ОСОБА_11 в інтересах підсудного ОСОБА_8 та ОСОБА_12 в інтересах підсудного ОСОБА_6 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.06.2013, яким:

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_3, непрацюючого, ІНФОРМАЦІЯ_4, одруженого, громадянина України, судимого

- 27.03.2002 Личаківським районним судом м. Львова за ч.1 ст.185 КК України на один рік шість місяців позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України з випробуванням протягом дворічного іспитового строку,

визнано винуватим та призначено покарання:

- за п. 1,6 ч.2 ст.115 КК України у вигляді позбавлення волі довічно з конфіскацією майна,

- за ч.2 ст.15 і п. 6,12 ч.2 ст.115 КК України у вигляді позбавлення волі строком на пятнадцять років з конфіскацією майна;

- за ч.4 ст.187 КК України у вигляді позбавлення волі строком на чотирнадцять років з конфіскацією майна;

- за ч.4 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на шість років;

- за ч.1 ст.263 КК України у вигляді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ст.ст. 49, 74 ч.5 КК України ОСОБА_5 звільнено від призначеного вироком суду покарання за ч.1 ст.263 КК України у звязку із закінченням строків давності.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворих покарань, призначених за цим вироком, довічним позбавленням волі ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі довічно з конфіскацією майна.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Личаківського районного суду міста Львова від 27.03.2002, довічним позбавленням волі ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі довічно з конфіскацією майна.

ОСОБА_5 виправдано за ст.257 КК України на підставі п.2 ч.1, ч.3 ст.6, ч.4 ст.327 КПК України (1960 року) за відсутністю в діянні підсудного складу злочину;

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_6, непрацюючого, ІНФОРМАЦІЯ_7, не одруженого, громадянина України, не судимого

визнано винуватим та призначено покарання:

- за ч.2 ст.15 і п. 6,12 ч.2 ст.115 КК України у вигляді позбавлення волі строком на чотирнадцять років з конфіскацією майна;

- за ч.4 ст.187 КК України у вигляді позбавлення волі строком на тринадцять років шість місяців з конфіскацією майна;

- за ч.4 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на шість років,

- за ч.1 ст.263 КК України у вигляді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ст.ст. 49, 74 ч.5 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного вироком суду покарання за ч.1 ст.263 КК України у звязку із закінченням строків давності.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворих покарань, призначених за цим вироком, більш суворим ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотирнадцять років з конфіскацією майна.

ОСОБА_6 виправдано за ст.ст. 257, 115 ч.2 п. 1,6,12 КК України на підставі п.2 ч.1, ч.3 ст.6, ч.4 ст.327 КПК України (1960 року) за відсутністю в діянні підсудного складу злочину;

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_8, уродженця та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_9, приватного підприємця, ІНФОРМАЦІЯ_10, одруженого, має на утриманні 2 неповнолітні дитини та мати похилого віку, громадянина України, в силу ст.89 КК України не судимого

визнано винуватим та призначено покарання:

- за ч.4 ст.187 КК України у вигляді позбавлення волі строком на тринадцять років з конфіскацією майна;

- за ч.1 ст.263 КК України у вигляді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ст.ст. 49, 74 ч.5 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного вироком суду покарання за ч.1 ст.263 КК України у звязку із закінченням строків давності.

ОСОБА_7 виправдано за ст.ст. 257, 115 ч.2 п. 1,6,12, статтею15 ч.2 і п.1,6,12 ч.2 ст.115 КК України на підставі п.2 ч.1, ч.3 ст.6, ч.4 ст.327 КПК України (1960 року) за відсутністю в діянні підсудного складу злочину;

ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_11, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_12, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_13«б», кв.20, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_14, непрацюючого, ІНФОРМАЦІЯ_15, розлученого, громадянина України, не судимого

визнано винуватим та призначено покарання:

- за ч.4 ст.187 КК України у вигляді позбавлення волі строком на дванадцять років з конфіскацією майна;

- за ч.1 ст.263 КК України у вигляді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ст.ст. 49,74 ч.5 КК України ОСОБА_8 звільнено від призначеного вироком суду покарання за ч.1 ст.263 КК України у звязку із закінченням строків давності.

ОСОБА_8 виправдано за ст.ст. 257, 115 ч.2 п. 1,6,12, ст.15 ч.2 і п.1,6,12 ч.2 ст.115 КК України на підставі п.2 ч.1, ч.3 ст.6, ч.4 ст.327 КПК України (1960 року) за відсутністю в діянні підсудного складу злочину.

Початок строку відбуття засудженими покарання постановлено рахувати: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з 06.05.2004, а ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з 07.05.2004 з моменту їх затримання (Т.2, а.с. 14, 165-166, Т.3, а.с. 5, 168).

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_14 задоволено частково та стягнуто на її користь із усіх засуджених: солідарно 10 830 грн. завданої злочином матеріальної шкоди (в тому числі викрадених з будинку потерпілої 5 330 грн. та 5 500 грн. витрат, повязаних із похованням її загиблих родичів), з кожного засудженого 50 000 грн. завданої злочином моральної шкоди.

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 задоволено частково та стягнуто на їх користь із засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6: по 25 000 грн. з кожного завданої злочином моральної шкоди, а на користь потерпілого ОСОБА_15 солідарно 11 425,95 грн. завданої злочином матеріальної шкоди.

З кожного засудженого на користь держави стягнуто по 94 грн. 50 коп. судових витрат, повязаних з проведенням амбулаторних судово-психіатричних експертиз.

Вирішено долю речових доказів: 8 куль та 4 гільзи (Т.1, а.с.100, Т.5 а.с. 214-215), ніж, штори, липку стрічку «скотч», пляшку з-під пива, металевий кутник з вікна (Т.1, а.с. 108-109), кепку ОСОБА_6 (Т.13, а.с.214), вилучені в автомобілі ОСОБА_5 підроблені номерні знаки (Т.12, а.с.89), ключі, відмички, гумовий кийок (дубинку), рукавички, куртку, липку стрічку «скотч» (Т.11, а.с. 55-57) знищити; журнал реєстрації викликів служби «Приват-Таксі» м. Мукачево (Т.5, а.с.56) повернути представникам названого підприємства; жіночу каблучку повернути потерпілій ОСОБА_16; одяг потерпілих ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 та ОСОБА_14 (Т.1, а.с. 108-109) знищити; оригінали записок ОСОБА_7 (Т.5, а.с.70) та відеокасети залишити при справі; газовий пістолет та 2 патрони до нього (Т.5, а.с. 214), пістолет системи Браунінг («Чеська збройовка»), кал. 9 мм з глушником (Т.1, а.с.108-109) передати УМВС України в Закарпатській області.

Попередньо обраний усім підсудним запобіжний захід у вигляді взяття під варту залишено до набрання вироком законної сили без змін.

Згідно вказаного вироку: ОСОБА_5 визнаний винуватим:

1) в умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій

людині, двох і більше осіб з корисливих мотивів;

2) у закінченому замаху на умисне вбивство, вчиненому з корисливих мотивів та за попередньою змовою групою осіб;

3) у викраденні чужого майна за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням в житло, в тому числі шляхом: а) крадіжки, вчиненої повторно у великих розмірах, б) розбою особою, яка раніше вчинила розбій, спрямований на заволодіння майном у великих розмірах, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень;

4) у незаконному поводженні зі зброєю та бойовими припасами;

ОСОБА_6 визнаний винуватим:

1) у закінченому замаху на умисне вбивство, вчиненому з корисливих мотивів та за попередньою змовою групою осіб;

2) у викраденні чужого майна за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням в житло, в тому числі шляхом: а) крадіжки, вчиненої у великих розмірах, б) розбою особою, яка раніше вчинила розбій, спрямований на заволодіння майном у великих розмірах, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень;

3) у незаконному поводженні зі зброєю та бойовими припасами;

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнані винуватими:

1) у розбої, тобто нападі з метою заволодіння чужим майном за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, проникненням в житло та з насильством, небезпечним для життя чи здоровя особи, яка зазнала нападу, з погрозою застосування такого насильства, спрямованому на заволодіння майном у великих розмірах;

2) у незаконному поводженні зі зброєю та бойовими припасами за таких обставин.

Так, в ніч з 18 на 19.02.2004 в с. Великі Комяти Виноградівського району Закарпатської області ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_6 з метою викрадення чужого майна проникли в будинок № 130 по вул. Волошина, звідки таємно викрали належні потерпілому ОСОБА_20 радіатори «Сіріус» вартістю 14 000 грн. та циркуляційний водяний насос вартістю 1 500 грн.

Після цього, навесні 2004 року (досудовим слідством не встановлено точних дати та часу), ОСОБА_6 у підвалі будинку по вул. Володимира Великого, 89 у м. Львів знайшов десять бойових патронів калібру 9 мм та незаконно їх привласнив. Знайдені патрони підсудний одразу ж переніс до місця свого проживання у квартиру № 114 в цьому ж будинку, де незаконно зберігав їх протягом двох тижнів, а через декілька днів три патрони використав.

05.03.2004 ОСОБА_6, з метою незаконного збуту, перевіз сім патронів кал. 9 мм у кишенях одягу в автомобілі «Ауді-80», н.з. 470-58 ТС, яким керував ОСОБА_5, з м. Львів у Виноградівський район Закарпатської області, де 06.04.2004 патрони були у нього виявлені та вилучені працівниками міліції після зупинки автомобіля за порушення водієм правил дорожнього руху.

25.03.2004, біля 1 год., підсудний ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_6 та іншими двома невстановленими слідством особами «І», «В» вчинили розбійний напад на потерпілих ОСОБА_15, ОСОБА_16 та їх двох малолітніх дітей. Цей напад був поєднаний з проникненням у житло, будинок № 76, по вул. Висоцького, в м. Виноградово Закарпатської області, спрямований на заволодіння чужим майном у великих розмірах, а саме грошовими коштами в іноземній валюті на загальну суму 5 000 доларів США, що на той час за офіційним курсом НБУ складало 26 650 гривень.

Під час вказаного нападу ОСОБА_5, ОСОБА_6, «І» та «В» заволоділи грошовими коштами та майном потерпілих на загальну суму 11 816 грн. 95 коп., спричинивши ОСОБА_15 та ОСОБА_16 значної матеріальної шкоди, а також заподіяли потерпілому ОСОБА_15 легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоровя.

Також підсудний ОСОБА_8 незаконно, без передбаченого законом дозволу, придбав у ОСОБА_21 (вирок щодо останнього за фактом незаконного продажу зброї набрав законної сили) вогнепальну зброю та бойові припаси, які протягом січня 03.05.2004 зберігав за місцем помешкання у підвалі будинку, декілька разів без відповідного дозволу незаконно носив зброю та боєприпаси зі вказаного місця на територію окремого паливного складу ОСОБА_22 КЕЧ району, де працював охоронником.

В період 03 04.05.2004 підсудний ОСОБА_5 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, розподіливши між собою ролі, з метою заволодіння чужим майном грошовими коштами у великих розмірах, а саме іноземною валютою в сумі 5 000 доларів США, з використанням вогнепальної зброї вчинили розбійний напад на мешканців будинку № 4, що по вул. Шевченка, в с. Лохово Мукачівського району Закарпатської області: ОСОБА_17, ОСОБА_19, ОСОБА_18 та ОСОБА_14

В ході цього розбійного нападу, після вчиненого мешканцями будинку (зазначеними вище потерпілими з сімї ОСОБА_14) опору, ОСОБА_5, вийшовши за межі домовленості на заволодіння грошовими коштами, з метою протиправного позбавлення потерпілих життя з корисливих мотивів, умисно здійснив чотири постріли в ОСОБА_17, три постріли в ОСОБА_18 та два постріли в ОСОБА_19, внаслідок яких останні троє отримали тілесні ушкодження, від яких померли на місці події.

Позбавивши потерпілих ОСОБА_17, ОСОБА_18 та ОСОБА_19 життя, ОСОБА_5, за попередньою змовою з ОСОБА_6, вчинили закінчений замах на умисне вбивство потерпілої ОСОБА_14, однак злочин не довели до кінця з причин, які не залежали від їх волі.

Після цього, знайшовши в будинку грошові кошти в іноземній валюті, а саме долари США, угорські форинти, російські рублі та гривні, всього на загальну суму, еквівалентну 1 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складало 5 330 гривень, заволоділи ними і залишили місце події.

З метою приховання слідів злочину, повертаючись з місця події в м. Мукачево, звідки в м.Львів, частину речових доказів підсудні викинули, а частину приховали: маски, рукавички, гільзи, залишки скотчу, гроші та одяг.

Під час розслідування кримінальної справи пістолет з глушником до нього були знайдені.

Деталізуючи зазначені обставини, судом першої інстанції встановлено наступне.

У ніч з 18 на 19.02.2004 по вул. Волошина, в с. Великі Комяти Виноградівського району Закарпатської області ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_6, зламавши замок вхідних дверей в будинку № 130, проникли всередину, звідки таємно викрали належні ОСОБА_20 13 секцій (210 ребер) радіаторів «Сіріус» вартістю 14 000 грн. та водяний циркуляційний насос вартістю 1 500 грн., які в період 23-24.02.2004 продали за 700 доларів США, а одержані кошти використали для власних потреб, спричинивши потерпілому значної матеріальної шкоди на загальну суму 15 500 грн.

Навесні 2004 року у підвалі будинку № 89, по вул. Володимира Великого, в м. Львів, підсудний ОСОБА_6 знайшов 10 бойових набоїв, кал. 9 мм, які відразу ж переніс за місцем свого проживання в квартиру № 114 цього ж будинку, де незаконно зберігав ці боєприпаси протягом двох тижнів.

Через декілька днів ОСОБА_6 використав три набої, відстрілявши їх за допомогою вогню.

05.03.2004 ОСОБА_6 в автомобілі «Ауді-80», н.з. 470-58 ТС, під керуванням ОСОБА_5, з метою незаконного збуту перевіз 7 набоїв з м. Львів у Виноградівський район Закарпатської області, де носив їх у кишенях одягу.

06.04.2004, після зупинки автомобіля за порушення водієм правил дорожнього руху, набої були виявлені та вилучені у ОСОБА_6 працівниками міліції.

25.03.2004, біля 1 год., ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_6 та невстановленими органом досудового слідства особами «І» та «В», з метою заволодіння шляхом розбою грошовими коштами в загальній сумі 5 000 доларів США, що на час вчинення злочину за офіційним курсом НБУ становило 26 650 грн., на невстановленому слідством транспортному засобі, приїхали до будинку № 76 по вул. Висоцького, в м. Виноградово Закарпатської області, де проживали потерпілі ОСОБА_15, ОСОБА_16 з двома малолітніми дітьми.

Використовуючи заздалегідь заготовлені для вчинення розбійного нападу маски та рукавички для маскування слідів злочину, скотч для звязування мешканців будинку, а також гумові кийки і пістолети для погрози мешканцям будинку та полегшення заволодіння грошовими коштами, вони підійшли до воріт, що ведуть на подвіря вказаного будинку.

Нейтралізувавши собаку, що знаходилась на подвірї, проникли на подвіря, де шляхом підбору ключів відкрили вхідні двері та проникли до будинку, забігли до кімнати, де спали потерпілі: господар будинку ОСОБА_15 з дружиною ОСОБА_16 та двоє їх малолітніх дітей.

Увімкнувши в кімнаті світло, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та інші невстановлені слідством особи підбігли до ОСОБА_15 і нанесли йому декілька ударів гумовими кийками по різних частинах тіла.

Після цього, з метою подолання опору останнього, звязали йому руки за спиною та ноги скотчем і почали погрожувати ОСОБА_16 пістолетом та вимагати від них гроші в сумі 5 000 доларів США.

Після відмови мешканців будинку передати вказану суму грошей, у звязку з їх відсутністю, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та інші невстановлені слідством особи, знову почали наносити ОСОБА_15 удари гумовими кийками по різних частинах тіла, з метою примусити ОСОБА_15 та ОСОБА_16 передати їм гроші.

Під час нанесення ОСОБА_15 ударів ОСОБА_16 передала їм 1 100 гривень.

Після цього, з метою реалізації своїх злочинних намірів на заволодіння грошима в сумі 5 000 доларів США, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та інші невстановлені особи почали шукати їх у будинку, знайшли в гаманці 415 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на час вчинення злочину становило 2 211 грн. 95 коп.

Не знайшовши обумовленої суми грошей, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та інші невстановлені слідством особи знову почали наносити ОСОБА_15 удари гумовими кийками по різних частинах тіла та вимагати 5 000 доларів США.

З метою припинити нанесення ударів чоловікові потерпіла ОСОБА_16 видала їм жіночий золотий браслет з трьома камінцями вагою 4-5 г вартістю 1060 грн., золоті сережки у вигляді квітки вагою 3-4 г вартістю 215 грн., золоті сережки у вигляді спіралі вагою 3-4 г вартістю 618 грн., жіночу золоту каблучку з візерунком і камінцями вагою 4,92 г вартістю 392 грн., жіночу золоту каблучку у вигляді листочка вагою 3-4 г вартістю 150 грн., дві золоті обручки вагою 3-4 г кожна вартістю по 130 грн. та жіночий годинник «Романсон» з позолоченим браслетом вартістю 415 грн.

Взявши вищевказані речі, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та інші невстановлені досудовим слідством особи, з метою доведення до кінця злочинного наміру, спрямованого на заволодіння грошима в сумі 5 000 доларів США, звязали ОСОБА_16 руки і ноги скотчем та розмахуючи пістолетом, почали погрожувати застосуванням фізичного насильства і насильницьких дій, що принижують її жіночу честь і гідність, вимагаючи у неї передати їм гроші.

25.03.2004, біля 3 год., у звязку із відсутністю грошей в сумі 5 000 доларів США, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та інші особи, взявши з будинку шубу з песця вартістю 1 200 грн., жіночу та чоловічу шкіряні куртки вартістю 800 грн. кожна, чоловічі спортивні штани вартістю 145 грн., фотоапарат «Самсунг» вартістю 350 грн., мобільний телефон «Самсунг N-500» вартістю 800 грн. та мобільний телефон «Самсунг N-750», вартістю 1 300 грн., залишили місце події.

Під час нападу ОСОБА_5, ОСОБА_6 та інші невстановлені слідством особи заволоділи грошима та майном потерпілих на загальну суму 11 816 грн. 95 коп., спричинивши потерпілим ОСОБА_16 та ОСОБА_15 значної матеріальної шкоди, а також заподіяли останньому легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоровя.

В середині січня 2004 року ОСОБА_8 у м. Мукачеві, незаконно, без передбаченого законом дозволу, придбав за 1 100 доларів США у ОСОБА_21, відповідна кримінальна справа щодо якого розглянута, а вирок набрав законної сили, бойовий пістолет «Чеська Збройовка» моделі 83 (ИZ-83), кал. 9 мм «Browning», заводський № 42142, виробництва Чехословаччини, з глушником, а також бойові патрони до нього кал. 9 мм, після чого до 03.05.2004 незаконно, без передбаченого законом дозволу, зберігав їх у підвалі будинку по вул. Берегівській обїзній, 1«б», а також декілька разів незаконно переносив зброю та боєприпаси із вказаного місця на територію окремого паливного складу ОСОБА_22 КЕЧ району, де працював охоронником.

03.05.2004, біля 16 год., ОСОБА_8, у звязку з фінансовими труднощами, біля кафе «Сузіря», по вул. Берегівській м. Мукачево Закарпатської області, з метою заволодіння грошовими коштами у великих розмірах, іноземною валютою в сумі 5 000 доларів США, запропонував підсудному ОСОБА_7 з використанням вогнепальної зброї вчинити розбійний напад на мешканця ІНФОРМАЦІЯ_16 ОСОБА_17

При цьому ОСОБА_8 повідомив, що для вчинення нападу може надати вогнепальну зброю бойовий пістолет з глушником і бойовими патронами до нього, схему розташування будинку, в якому проживає ОСОБА_17

ОСОБА_7, зацікавившись цією пропозицією, повідомив ОСОБА_8, що має знайомих, які займаються грабежами та одразу ж з телефону-автомату, розташованого біля адміністративного приміщення заводу «Точприлад», по вулиці Берегівській, 110, в м. Мукачево, зателефонував на номер (8-067-301-82-10) мобільного телефону підсудного ОСОБА_6 і попросив його передати ОСОБА_5, щоб той терміново зателефонував на мобільний телефон ОСОБА_7

Цієї ж доби, о 18 год. 17 хв., ОСОБА_7 з телефону-автомату, розташованого по вулиці Грушевського, 2 у м.Мукачево, зателефонував на номер (8-050-762-59-94) мобільного телефону ОСОБА_5 і попросив їх з ОСОБА_6 терміново приїхати до м. Мукачева, оскільки є «робота». На цю пропозицію ОСОБА_5 погодився і цієї ж доби, біля 22 год., з ОСОБА_6 на автомобілі «Ауді-80», н.з. 470-58 ТС, приїхали до м. Мукачева, де зустрілися з ОСОБА_7 поблизу адміністративного приміщення ОСОБА_22 міської ради.

Залишивши автомобіль на вул. Берегівській м. Мукачево, на належному ОСОБА_7 автомобілі-таксі «Фольксваген-Пассат», н.з. 532-70 РЕ, одразу ж поїхали на зустріч з ОСОБА_8, який за попередньою домовленістю із ОСОБА_7 чекав їх по вул. Берегівській-обїзній м. Мукачево.

Зустрівши ОСОБА_8, вони всі разом обговорили деталі вчинення розбійного нападу на помешкання сімї ОСОБА_17, а також питання, повязані з розподілом грошей, якими вони мають заволодіти під час вчинення злочину. Окрім цього, вони домовились, що приблизно через 30-40 хв. зустрінуться з ОСОБА_8 біля будинку № 1 «б», по вул. Берегівській-обїзній, в м. Мукачево, де проживають батьки останнього.

Після цього, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на автомобілі першого поїхали на вул. Берегівську, в м. Мукачеві, до розташованої навпроти заводу «Точприлад» стоянки неподалік від бару «АВС», щоб залишити там автомобіль.

Приблизно о 23-й год. в обумовленому місці ОСОБА_7, ОСОБА_6В та ОСОБА_5 зустріли у підвалі будинку ОСОБА_8, де останній передав ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 придатну для стрільби вогнепальну зброю бойовий пістолет «Чеська Збройовка» моделі 83 (ИZ-83), кал. 9 мм «Browning», заводський № 42142, з глушником, споряджений бойовими патронами кількістю 11 од., схему розташування будинку, напад на мешканців якого домовились вчинити та дві пари рукавичок. При цьому, ОСОБА_6 взяв глушник, поклавши його в кишеню, а ОСОБА_7 пістолет.

Вийшовши з підвалу, ОСОБА_7 одразу ж поклав пістолет під сидіння водія в автомобілі, після чого ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на автомобілі під керуванням останнього виїхали в с.Лохово, а ОСОБА_8 згідно попередньої домовленості направився до себе на квартиру по вул. Ілони Зріні, 111/13 у м. Мукачеві, де повинен був їх чекати.

Приблизно о 24 год. ОСОБА_7, з метою вчинення розбійного нападу, привіз ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в с. Лохово, де показав їм будинок ОСОБА_17

Взявши дві пари рукавичок, скотч, для звязування мешканців будинку, бойовий пістолет з глушником, що був споряджений бойовими набоями, який ОСОБА_7 витягнув з-під свого сидіння і передав ОСОБА_5, підсудні ОСОБА_6 та ОСОБА_5 вийшли з автомобіля, біля якого оглянули передану їм ОСОБА_8 план-схему розташування будинку та домовились, що через дві години ОСОБА_7 повернеться за ними і буде чекати їх біля автодороги «Київ-Чоп».

Зорієнтувавшись на місцевості, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підійшли до будинку по вул. Шевченка, 4, в с.Лохово Мукачівського району, де за допомогою ножиць виготовили з рукавів светра ОСОБА_6 маски з прорізами.

Підійшовши до воріт, виявили, що вони замкнуті. Обійшовши будинок з лівої сторони, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 під прикриттям темряви проникли на подвіря через металеву огорожу та підійшли до вхідних дверей будинку, які також були замкнуті.

Перед вхідними дверима вони домовились, що ОСОБА_6 завяже потерпілих скотчем, а ОСОБА_5 пістолетом буде залякувати мешканців будинку та вимагати від них грошові кошти.

ОСОБА_6 передав пістолет ОСОБА_5, який спорядив його глушником і «дослав» патрон у патронник.

Після цього вони натягнули на голови маски, наділи на руки рукавички, ОСОБА_6 ударом ноги вибив вхідні двері будинку і разом з ОСОБА_5 вони проникли до будинку.

ОСОБА_6 забіг у приймальну кімнату, де спала ОСОБА_14, увімкнув світло і наніс їй удар рукою в обличчя, в результаті чого потерпіла втратила свідомість.

Після того, як ОСОБА_14 прийшла до свідомості, ОСОБА_6 схопив її за руку й витягнув у коридор. В цей час ОСОБА_5, забігши до кухні, увімкнув світло й одразу ж навів на ОСОБА_17 пістолет, погрожуючи яким, почав вимагати грошові кошти.

В цей час, почувши шум у будинку, зі спальні до кухні почергово вийшли ОСОБА_18 та ОСОБА_19, які разом із ОСОБА_17 і ОСОБА_14 активним опором намагалися припинити злочинні дії ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Вийшовши за межі домовленості на заволодіння грошима під час розбійного нападу, усвідомлюючи, що мешканці будинку не реагують на їх вимоги щодо передачі грошей і чинять активний опір, розуміючи, що шляхом погроз довести злочинні наміри до кінця не вдасться, ОСОБА_5 з метою доведення злочину до кінця, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного позбавлення життя потерпілих, відкрив по них стрільбу з пістолета, зокрема здійснив 4 постріли в ОСОБА_17, потім 3 постріли в ОСОБА_18 та 2 постріли в ОСОБА_19

Внаслідок здійснених пострілів:

- ОСОБА_17 заподіяно множинні наскрізні вогнепальні кульові поранення грудної клітини, черева, промежини, лівого стегна, з пошкодженням лівої легені, серця, печінки, правої нирки, міжреберних мязів, мязів передньої черевної стінки, мяких тканин стегна і лівої стегнової кістки;

- ОСОБА_18 заподіяно наскрізні вогнепальні кульові поранення обличчя з пошкодженням кісток носа, склепіння неба, 2-3 шийних хребців і спинного мозку; грудної клітини і черева з пошкодженням передньої черевної стінки, лівої долі печінки, шлунку, діафрагми, лівої легені, міжреберних мязів, а також сліпе вогнепальне поранення лівого стегна з пошкодженням мяких тканин цієї ділянки;

- ОСОБА_19 заподіяно наскрізне вогнепальне кульове поранення грудної клітини і черева з наскрізним пораненням лівої легені, серця, діафрагми, шлунку, правої долі печінки, міжреберних мязів, реберної плеври, мяких тканин правої бокової стінки черева, сліпе вогнепальне кульове поранення правого плеча з пошкодженням мязів і переломом плечової кістки.

В результаті зазначених тілесних ушкоджень потерпілі ОСОБА_17, ОСОБА_18 та ОСОБА_19 померли на місці події.

Позбавивши вказаних потерпілих життя, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 почали шукати в будинку грошові кошти, під час чого ОСОБА_5, погрожуючи потерпілій ОСОБА_14 позбавленням життя, почав наносити їй множинні удари руками в голову та вимагати гроші в розмірі 5 000 доларів США.

Потерпіла ОСОБА_14 стверджувала, що грошей в будинку не має, почала чинити активний опір, під час якого стягнула з ОСОБА_5 маску і побачила його обличчя.

Усвідомивши, що ОСОБА_14 не виконує їх вимоги щодо передачі грошей у вказаному ними розмірі, чинить активний опір, зрозумівши, що цими діями довести злочинні наміри на заволодіння грошима не вдасться, ОСОБА_6 та ОСОБА_5, з метою протиправного позбавлення потерпілої життя, повалили її на підлогу й знову почали наносити їй численні удари взутими ногами в життєво важливі органи в обличчя, голову, тулуб, а також по іншим частинам тіла, звязали їй руки за спиною та ноги наявним у них скотчем.

Після цього вони накрили її з головою одіялом, а ногами наступили на груди. ОСОБА_14, будучи звязаною, побоюючись за своє життя, після отримання тілесних ушкоджень перестала подавати ознаки життя.

ОСОБА_6 та ОСОБА_5, поспішаючи з відшуканням грошей, побоюючись бути викритими на місці злочину можливими очевидцями, не пересвідчились у смерті ОСОБА_14, зробили висновок, що вона померла, внаслідок чого свій злочинний намір на позбавлення потерпілої життя не довели до кінця з причин, що не залежали від їх волі.

Зазначеними вище діями ОСОБА_6 та ОСОБА_5 потерпілій ОСОБА_14 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку І-ІІ ступеня, гематом обох повік, синців на рівні кута нижньої щелепи справа, задній і внутрішніх поверхні обох плечей, травматичного набряку і забійних ран на обох губах, саден в чоловій області зліва, по окружності нижньої третини обох передпліч, на зовнішній і задній поверхні верхньої третини правого передпліччя.

Знайшовши в шкіряній жилетці потерпілого ОСОБА_17, що знаходилась на вішалці в кухні, грошові кошти в іноземній валюті, а саме долари США, угорські форинти, російські рублі та гривні, всього на загальну суму, що еквівалентна 1 000 доларам США, що за офіційним курсом Національного Банку України становило 5 330 грн., ОСОБА_6 та ОСОБА_5 заволоділи ними.

Після цього, з метою приховання слідів злочину, залишаючи місце його вчинення, ОСОБА_5 посипав підлогу будинку перцем та цукром, а ОСОБА_6 підібрав із підлоги гільзи з відстріляних набоїв, після чого обидвоє втекли з місця злочину в напрямку автодороги «Київ-Чоп», де їх згідно домовленості чекав ОСОБА_7

ОСОБА_23 дорозі, з метою знищення і приховання слідів злочину, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 викинули у невстановленому досудовим слідством місці маски, рукавички, підібрані гільзи та залишки скотчу, зустріли в обумовленому місці ОСОБА_7 сіли до нього в автомобіль і поїхали в напрямку м. Мукачева через села Домбоки, Ракошино, Лучки та Ключарки Мукачівського району.

Під час слідування в автомобілі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 розповіли ОСОБА_7 про вчинене ними вбивство. З метою уникнення затримання при проїзді через пост міліції при вїзді у м. Мукачево, перед вказаним постом ОСОБА_6 та ОСОБА_5 за вказівкою ОСОБА_7 вийшли з автомобіля та пішки обійшли пост міліції.

Перед вїздом у м. Мукачево працівники міліції помітили і намагалися затримати ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Втікаючи від правоохоронців, з метою уникнення затримання з речовими доказами грошовими коштами і пістолетом, побоюючись бути викритими у вчиненні злочину та з метою приховання його слідів, ОСОБА_6 заховав пістолет з глушником у піску перед будинком № 18, по вул. Тімірязєва м. Мукачево, а ОСОБА_5 викинув у невстановленому досудовим слідством місці в кущі викрадені грошові кошти та сховався неподалік замку «Паланок» у м. Мукачеві.

Через деякий час ОСОБА_6, зустрівся з ОСОБА_7, на автомобілі якого приїхав додому на квартиру до ОСОБА_8, де розповів останньому про вчинене вбивство. Після цього за допомогою засобів звязку ОСОБА_7 зустрівся з ОСОБА_5, якого відвіз до місця стоянки автомобіля останнього, залишеного напередодні на вул. Берегівській, в м. Мукачево.

Згодом ОСОБА_7 повернувся додому до ОСОБА_8, і разом з ОСОБА_6 удвох направились до будинку № 18 по вул. Тімірязєва, де відшукали захований ОСОБА_6 в піску пістолет з глушником та одразу ж, з метою приховання слідів злочину, перевезли зазначену зброю і заховали під містком у провулку Тімірязєва, в м. Мукачево. Після цього вони попрямували до місця, де ОСОБА_5 викинув гроші. Однак, не знайшовши грошей, ОСОБА_7 відвіз ОСОБА_6 на залізничний вокзал м. Мукачева, звідки останній 04.05.2004, о 7 год., потягом виїхав до м. Львів.

ОСОБА_5 на належному йому автомобілі ранком цієї ж доби також виїхав з м. Мукачева в м. Львів. Приїхавши до м. Львів, ОСОБА_6 та ОСОБА_5, з метою приховання слідів злочину, побоюючись бути викритими у його вчиненні, викинули одяг, в якому були одягнуті під час вчинення злочину.

Органом досудового слідства підсудним ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 також предявлено обвинувачення у вчиненні нападу на потерпілих ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 та ОСОБА_14, з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоровя особи, яка зазнала нападу, з погрозою застосування такого насильства, вчиненому організованою групою, особою, яка раніше вчинила бандитизм, поєднаному з проникненням у житло та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть, спрямованому на заволодіння майном у великих розмірах, а ОСОБА_5 та ОСОБА_6 також і за ознакою вчинений особою, яка раніше вчинила розбій.

Оскільки під час досудового та судового слідства не здобуто достовірних доказів про те, що ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вказаний злочин вчинили у складі організованої групи, а доведено лише обставину вчинення такого за попередньою змовою в групі осіб, суд першої інстанції визнав за необхідне за вказаним епізодом розбійного нападу виключити з предявленого усім підсудним обвинувачення за ч.4 ст.187 КК України кваліфікуючу ознаку вчинення злочину організованою групою та кваліфікував їх дії за ч.4 ст.187 КК із ознакою вчинення цього злочину за попередньою змовою групою осіб.

Також органом досудового слідства підсудним ОСОБА_7, ОСОБА_6 ОСОБА_5 та ОСОБА_8 предявлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ст.257 КК України бандитизм (організація озброєної банди з метою нападу на підприємства, установи, організації чи на окремих осіб, а також участь у такій банді або у вчинюваному нею нападі): ОСОБА_7 в організації озброєної банди з метою нападу на окремих осіб та участь у такій банді, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 участь в озброєній банді з метою нападу на окремих осіб та у вчиненому нею нападі, а ОСОБА_8 участь в озброєній банді з метою нападу на окремих осіб.

Однак, суд першої інстанції встановив, що матеріали кримінальної справи не містять достовірних доказів, якими б підтверджувалася така участь підсудних у бандитизмі.

Зокрема, по справі не здобуто докази про згуртованість підсудних, що останні мали досконалу організаційну структуру з високим ступенем внутрішньої організації, загальну мету, єдині наміри вчинення нападів на підприємства, установи, організації чи на окремих осіб, докази про те, що вони всі разом займались злочинною діяльністю, а саме, неодноразово при участі ОСОБА_7 та ОСОБА_8, учиняли злочини, вживали заходи, спрямовані на особливу, ретельну підготовку перед вчиненням злочинів, в тому числі й розбійного нападу на членів сімї ОСОБА_14, мали наміри щодо вчинення інших злочинів, вживали заходи, спрямовані на пошук можливостей для прикриття їх діяльності, як своїми силами, так і з допомогою сторонніх осіб, фінансового забезпечення їх діяльності.

Не здобуто доказів і щодо вчинення ОСОБА_7 дій, спрямованих на обєднання ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 для вчинення нападів на підприємства, установи, організації чи на окремих осіб, що перший розробляв план злочинної діяльності, загальні правила поведінки між ним, ОСОБА_6 ОСОБА_5 та ОСОБА_8, детально розподіляв між ними обовязки перед вчиненням злочину розбійний напад на членів сімї ОСОБА_14, інструктував їх щодо виконання відповідних злочинних діянь, а під час розбійного нападу керував діями ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_5, вживав заходи, спрямовані на пошук можливостей для прикриття їх діяльності, як своїми силами, так і з допомогою сторонніх осіб, фінансового забезпечення їх діяльності, в тому числі розробляв заходи щодо нейтралізації діяльності правоохоронних органів, визначав місця переховування співучасників після вчиненого, знарядь вчинення злочину та предметів, здобутих злочинним шляхом; також матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували надання ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 згоди на їх вступ у банду, про існування між ними домовленостей з метою нападу на інших осіб.

З цих підстав та з урахуванням того, що усі можливості збирання додаткових доказів на підтвердження обвинувачення підсудних за ст.257 КК України вичерпані, суд першої інстанції виправдав ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 в цьому предявленому їм обвинуваченні у звязку із відсутністю в їх діях складу цього злочину.

Оскільки ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виправдані за ст.257 КК України, судом також виключено з предявленого їм обвинувачення за ч.4 ст.187 КК України кваліфікуючу ознаку вчинення злочину особою, яка раніше вчинила бандитизм.

Окрім цього, судом першої інстанції визнано недоведеним предявлене органом досудового слідства ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого п. 1,6,12 ч.2 ст.115 КК України, тобто в умисному вбивстві двох або більше осіб, а саме ОСОБА_17, ОСОБА_18 та ОСОБА_19, з корисливих мотивів, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 також у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 і п. 1,6,12 ч.2 ст.115 КК України, тобто закінченому замаху на умисне вбивство двох і більше осіб, потерпілої ОСОБА_14, з корисливих мотивів, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Так, по справі не здобуто доказів, що підсудні ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не перебували в змові з ОСОБА_5 на позбавлення потерпілих ОСОБА_17, ОСОБА_18 та ОСОБА_19 життя, ОСОБА_5, вчиняючи умисне вбивство ОСОБА_17, ОСОБА_18 та ОСОБА_19, вийшов за межі домовленості при вчиненні злочину, ОСОБА_6, під час вчинення цих дій ОСОБА_5, не вчиняв будь-яких дій, спрямованих на позбавлення цих потерпілих життя, не перебував з ОСОБА_5 у змові на вбивство, тому вчинені ОСОБА_5 дії суд оцінив як «ексцес виконавця».

Оскільки, як в ході досудового слідства, так і в судовому засіданні не здобуто будь-яких доказів про те, що ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 заздалегідь, до початку розбійного нападу домовились про те, що позбавлятимуть потерпілих ОСОБА_17, ОСОБА_18 та ОСОБА_19 ОСОБА_14 життя, також не здобуто доказів і про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заздалегідь, до початку розбійного нападу на сімю ОСОБА_14, домовлялись із ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про те, що позбавлятимуть потерпілу ОСОБА_14 життя, як і не здобуто доказів, що ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вчиняли дії, спрямовані на позбавлення життя ОСОБА_17, ОСОБА_18 та ОСОБА_19, а ОСОБА_8 та ОСОБА_7, крім того, вчиняли дії, спрямовані на вбивство ОСОБА_14

З урахуванням цього та того, що всі можливості збирання додаткових доказів у підтвердження цього обвинувачення підсудним вичерпані, суд першої інстанції виправдав ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за п. 1,6,12 ч.2 ст.115 КК України, а ОСОБА_7 та ОСОБА_8 також за ч.2 ст.15 і п. 1,6,12 ч.2 ст.115 КК України за відсутністю в їх діях складу злочину.

З цих же підстав з предявленого ОСОБА_5 обвинувачення за п. 1,6,12 ч.2 ст.115 КК України суд виключив п.12 ч.2 ст.115 КК України (вбивство за попередньою змовою групою осіб), а ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з обвинувачення за ч.2 ст.15 і п. 1,6,12 ч.2 ст.115 КК України п.1 ч.2 ст.115 КК України (закінчений замах на вбивство двох і більше осіб).

На вирок подано апеляційні скарги: захисником ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_11 (Т.25, а.с. 162-167), потерпілою ОСОБА_3 (Т.25, а.с.168), захисником ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_12 (Т.25, а.с. 169-173), старшим прокурором прокуратури Мукачівського району Закарпатської області ОСОБА_13 (Т.25, а.с. 175-208), підсудними: ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (Т.25, а.с. 211-213, 217-242, Т. 26, а.с. 2-7, 9-23 відповідно).

В уточненій апеляційній скарзі, з доповненням (Т.25, а.с. 175-208, Т.26, а.с. 153-160) прокурор вважає зазначений вище вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.06.2013 незаконним з таких підстав.

Так, судом першої інстанції безпідставно виправдано усіх підсудних за ст.257 КК України (бандитизм) та п. 1,6,12 ч.12 ст.115 КК України, а ОСОБА_7 та ОСОБА_8 також за ст.15 ч.2 і п.1,6,12 ч.2 ст.115 КК України.

При цьому судом не враховано показань ОСОБА_5, який на досудовому слідстві свою вину визнавав повністю (Т.3, а.с. 12-23, 72-73), що узгодженість спільних дій підсудних до, під час і після вчинення злочину, спрямованого на вбивство сімї ОСОБА_14 та заволодіння грошовими коштами цих потерпілих, свідчить про наявність спільного умислу на позбавлення потерпілих життя.

Свої показання ОСОБА_5 деталізував і конкретизував під час відтворення обстановки та обставин події, під час чого цей підсудний також заявив, що вони (він та інші підсудні) бажали свій намір на заволодіння грошовими коштами довести до кінця, не зважаючи ні на що (Т.3, а.с. 24-58).

Також винуватість підсудних стверджується і показаннями ОСОБА_6, ОСОБА_8, які частково визнали свою вину у вчиненому, перший деталізував свої показання під час відтворення обстановки і обставин події, а другий власноручно намалював схему розташування будинку потерпілого ОСОБА_17 в с. Лохово Мукачівського району Закарпатської області (Т.2, а.с. 174-180, 193-194; Т.3, а.с. 175-182, 183-201, 212-213).

Суд не дав належної оцінки цим доказам, не врахував, що розбійний напад в с. Лохово Мукачівського району, спрямований на заволодіння грошовими коштами сімї ОСОБА_17, підсудні вчинили саме в організованій озброєній банді, попередньо розробивши план вчинення розбійного нападу та розподіливши ролі кожного учасника банди.

В результаті висвітлених в обвинувальному висновку дій кожного співучасника банди, як співвиконавця злочину, забезпечено реалізацію спільного задуму, повязаного із заволодінням грошових коштів сімї ОСОБА_17 шляхом розбійного нападу та умисного вбивства мешканців будинку.

Судом не враховано, що для вчинення розбійного нападу і заволодіння чужим майном грошовими коштами у великих розмірах ОСОБА_7 вирішив організувати озброєну банду, до складу якої втягнути ОСОБА_8, який повинен був надати наявну у останнього вогнепальну зброю і схему розташування будинку «валютника» (сімї ОСОБА_17), а також мешканців м. Львів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які, згідно наявної у нього інформації, спеціалізувалися на вчиненні корисливих і насильницьких злочинів і, за його задумом, могли вчинити цей розбійний напад.

ОСОБА_7 отримав згоду ОСОБА_8 на вступ в банду і за вказаних у вироку обставин вчинено зазначений напад на сімю ОСОБА_17 саме в організованій банді, в яку поряд з її організатором ОСОБА_7 увійшли ОСОБА_8, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, також надавши свою згоду на вступ в банду.

З цих підстав прокурор, уточнивши апеляційну скаргу, просить апеляційний суд скасувати вказаний вище вирок Мукачівського міськрайонного суду від 07.06.2013 через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування кримінального закону, безпідставне виправдання підсудних за вказаними вище статтями КК, а також мякість призначеного ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання; постановити свій вирок, яким визнати винуватими та призначити покарання:

- ОСОБА_5:

за ст.257 КК України 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

за п.1,6,12 ч.2 ст.115 КК України довічне позбавлення волі з конфіскацією майна,

за ч.2 ст.15 і п. 1,6,12 ч.2 ст.115 КК України 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

за ч.4 ст.187 КК України 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

за ч.4 ст.187 КК України 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

за ч.4 ст.185 КК України 8 років позбавлення волі,

за ч.1 ст.263 КК України 5 років позбавлення волі,

на підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворих покарань довічним позбавленням волі визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі довічно з конфіскацією майна, на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом поглинення невідбутого ОСОБА_5 покарання за вироком Личаківського районного суду міста Львова від 27.03.2002 довічним позбавленням волі, призначеного вироком Мукачівського міськрайонного суду від 07.06.2013, остаточно визначити ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі довічно з конфіскацією майна;

- ОСОБА_6:

за ст.257 КК України 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

за п.1,6,12 ч.2 ст.115 КК України 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

за ч.2 ст.15 і п. 1,6,12 ч.2 ст.115 КК України 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

за ч.4 ст.187 КК України 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

за ч.4 ст.187 КК України 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

за ч.4 ст.185 КК України 8 років позбавлення волі,

за ч.1 ст.263 КК України 5 років позбавлення волі,

на підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією майна;

- ОСОБА_7

за ст.257 КК України 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

за п.1,6,12 ч.2 ст.115 КК України 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

за ч.2 ст.15 і п. 1,6,12 ч.2 ст.115 КК України 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

за ч.4 ст.187 КК України 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

за ч.1 ст.263 КК України 5 років позбавлення волі,

на підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією майна;

- ОСОБА_8:

за ст.257 КК України 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

за п.1,6,12 ч.2 ст.115 КК України 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

за ч.2 ст.15 і п. 1,6,12 ч.2 ст.115 КК України 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

за ч.4 ст.187 КК України 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

за ч.1 ст.263 КК України 5 років позбавлення волі,

на підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 13 років з конфіскацією майна.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора Кисельов О.О. зазначив, що така подана прокурором з пропущенням встановленого кримінально-процесуальним законом строку на її подачу 15 днів. Викладені в апеляції прокурора доводи щодо причетності ОСОБА_7 до будь-яких злочинів не відповідають дійсності, усі обставини вивчені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження доказами. У звязку з цим ОСОБА_7 просить апеляцію прокурора залишити без задоволення (Т.26, а.с. 62-63).

В цілому аналогічне попередньому заперечення проти апеляції прокурора про те, що остання подана прокурором з пропущенням встановленого кримінально-процесуальним законом строку на її подачу 15 днів, подано підсудним ОСОБА_8, захисниками ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (що відображено в їх спільному клопотанні від 03.12.2013 (Т.26, а.с. 171-179, 200-202). ОСОБА_8 також в своєму запереченні виклав обставини, які в цілому аналогічні зазначеним в його нижченаведеній апеляції з доповненням.

В запереченні на апеляційну скаргу (на «доповнення до неї») прокурора захисник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_11 зазначив, що викладені прокурором доводи щодо участі ОСОБА_8 у банді поряд з іншими підсудними жодним доказом не доведені і є лише припущеннями, ніякої ретельної довготривалої підготовки для вчинення підсудними нападу не було, відсутні будь-які докази існування банди. Те саме стосується і посилання прокурора на нібито участь ОСОБА_8 в організації вбивства сімї ОСОБА_17. Прокурор вважає достовірними показання ОСОБА_8, надані останнім на досудовому слідстві (Т.2, а.с. 174-179, 195-211), в яких він нічого не показав про свою обізнаність у намірах ОСОБА_5 вчинити вбивство. Інші докази стосовно предявленого ОСОБА_8 обвинувачення за п. 1,6,12 ст.115 КК, а тим більше в частині замаху на вбивство потерпілої (ОСОБА_14П.) не здобуто і можливості в їх отриманні вичерпані. У звязку з цим захисник ОСОБА_24 просить апеляцію прокурора залишити без задоволення (Т.26, а.с. 195-199).

В апеляційній скарзі потерпілої ОСОБА_3 (Т. 25, а.с. 168) йдеться про необґрунтованість вироку від 07.06.2013, з урахуванням наступного.

Потерпіла вважає, що судом безпідставно виправдано ОСОБА_6 за п. 1,6,12 ч.2 ст.115 КК України, а отже й призначено занадто мяке покарання (за іншими статтями КК України, згідно яких його визнано винуватим).

Так, при постановленні судом оскарженого вироку не враховано той факт, що при вбивстві ОСОБА_5 сімї ОСОБА_14, ОСОБА_6 не залишив місце злочину, своїми діями фактично допомагав ОСОБА_5 приховати сліди злочину, оскільки збирав відстріляні гільзи з місця події, а також з метою доведення намірів по вбивству сімї ОСОБА_14 до кінця, намагався вбити і її, потерпілу ОСОБА_3, як останнього живого члена сімї, за що і був засуджений за ч.2 ст.15 і п. 6,12 ч.2 ст.115 КК України.

З урахуванням того, що в діях ОСОБА_6 потерпіла вбачає умисел на вбивство сімї ОСОБА_14, помилковість викладених у вироку висновків суду щодо «ексцесу виконавця» ОСОБА_5, потерпіла просить вирок суду скасувати, визнати винуватим ОСОБА_6 із його засудженням за п. 1,6,12 ч.2 ст.115 КК України та, як уточнено під час судових дебатів в апеляційному суді представником потерпілої ОСОБА_4, з призначенням цьому підсудному покарання, зазначеного в апеляційній скарзі прокурора.

В апеляційній скарзі захисника підсудного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 та доповненні до неї (Т. 25, а.с. 162-167, Т. 26, а.с. 84-94) йдеться про наступне.

Постановлений 07.06.2013 вирок суду щодо підзахисного ОСОБА_8 захисник вважає незаконним, оскільки вважає, що його підзахисному призначено занадто суворе покарання.

Так, призначаючи покарання, суд не врахував особи підсудного, що з моменту вчинення поставлених у вину ОСОБА_8 діянь обєм обвинувачення значно змінився, ніяких нових доказів чи обставин, що обтяжують вину ОСОБА_8 не встановлено. ОСОБА_8 за час перебування в умовах позбавлення волі втратив здоровя: з 2008 року хворіє варикозною хворобою нижніх кінцівок ІІ ступеню, яка наразі загострилась, страждає від наслідків перенесеної ЧМТ з астено-невротичним синдромом, психічно неврівноважений.

ОСОБА_8 вперше вчинив злочини, на його утриманні залишилися похилого віку хвора матір та малолітня донька, підзахисний має позитивну характеристику, як з місця роботи, так і з Закарпатської установи виконання покарань № 9, де він перебуває. ОСОБА_8 єдиний із засуджених, який може відшкодувати потерпілій матеріальну і моральну шкоду, оскільки інші засуджені такої можливості не мають.

В доповненні також додав, що судом першої інстанції не було встановлено належними і допустимими доказами, коли ж саме та при яких обставинах, з якої відстані ОСОБА_8 нібито «бачив автомобіль ОСОБА_14 чи його самого в с. Лохово, коли той нібито заїжджав у двір свого будинку, невідомо, чому саме ОСОБА_8 зробив висновок, що ОСОБА_14 там мешкає тощо. Фактично з місця розташування кафе неподалік автобусної зупинки у центрі с. Лохово побачити будинок ОСОБА_14 неможливо», що підтвердили свідки мешканці с. Лохово, зокрема ОСОБА_25 та власник розташованого поблизу зупинки кафе, ОСОБА_26 Цими показаннями свідків повністю спростовуються надані на досудовому слідстві в якості підозрюваного первинні показання ОСОБА_8, незаконно здобуті органом досудового слідства. В суді ОСОБА_8 показав, що первинні показання надані ним органу досудового слідства під психологічним тиском працівників міліції, валютника ОСОБА_14, як і місце його проживання він не знав, що підтвердила і потерпіла ОСОБА_14, яка показала, що ОСОБА_8 станом на 2004 рік вона не знала і про нього ніколи не чула, однак вважає, що у разі складення цим підсудним план-схеми (двору і будинку сімї ОСОБА_14 в с. Лохово Мукачівського району), він повинен нести відповідальність за вчинене поряд з іншими співучасниками. Не здобуто доказів стосовно того, що цю схему малював ОСОБА_8 і що нею користувалися ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у ніч з 03 на 04.05.2004 під час нападу на сімю ОСОБА_14. Наведене також стверджується і наданими в суді показаннями інших підсудних.

Крім того, захисник ОСОБА_8 вважає призначене останньому покарання за ч.4 ст.187 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 12 років занадто суворим, що не відповідає загальним принципам індивідуалізації призначення покарання, статтям 50,65,66 ч.2 КК України.

Під час постановлення судом першої інстанції вироку не було враховано, що з моменту вчинення поставлених у вину ОСОБА_8 діянь обєм обвинувачення значно змінився, обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_8 відсутні; не враховано особу ОСОБА_8, який раніше до кримінальної відповідальності, на відміну від ОСОБА_5 і ОСОБА_6, не притягувався, має спокійний характер, працелюбний та чесний, є майстром і як міг заробляв на життя. За час перебування в умовах позбавлення волі ОСОБА_8 втратив здоровя, перетворився у виснажену, слабку людину.

З цих підстав захисник ОСОБА_11 просить суд змінити вирок і призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді «реально відбутого ним строку покарання в Закарпатській УВП № 9, тобто в умовах позбавлення волі, починаючи з моменту затримання 06.05.2004».

В апеляційній скарзі захисника підсудного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_12 (Т.25, а.с. 169-173) йдеться про наступне.

Судом при постановленні вироку від 07.06.2013 допущено істотні порушення кримінально-процесуального закону (1960 року), неправильно застосовано кримінальний закон, а висновки суду в частині вчинення ОСОБА_6 розбійного нападу на сімю ОСОБА_14, за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а також в частині замаху на вбивство ОСОБА_14 не відповідають фактичним обставинам справи

Також захисник ОСОБА_12 вважає, що ОСОБА_6 призначено покарання, яке «за своїм видом» є занадто суворим.

Так, доказами того, що напад на сімю ОСОБА_14 засуджені ОСОБА_6 і ОСОБА_5 вчинили за попередньою змовою виключно між собою є: 1) показання ОСОБА_5 та ОСОБА_6, дані ними відповідно 01.06 та 10.12.2012 під час судового розгляду справи, з яких слідує, що про підготовку розбійного нападу на сімю ОСОБА_14 вони ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не розповідали; 2) показання ОСОБА_7 та ОСОБА_8, дані ними в суді відповідно 01 та 15.06.2012, в яких вони також підтвердили повідомлені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обставини та додали, що про розбійний напад на сімю ОСОБА_14 дізналися лише після їх затримання від працівників міліції.

Таким чином захисник вважає, що доказів про вчинення розбійного нападу на сімю ОСОБА_14 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_8 і ОСОБА_7 по справі не здобуто.

Доказами того, що в діях ОСОБА_6 і ОСОБА_5 відсутній склад злочину, передбачений ч.2 ст.15 і п. 6,12 ст.115 КК України є наступні:

1) показання самої потерпілої ОСОБА_14, яка у подробицях розповіла, при яких обставинах вона під час нападу отримала тілесні ушкодження, як протягом усього часу чинила опір нападникам, які, вирішуючи, що з нею робити, висловлювали свою думку, що її слід забрати із собою, а згодом передумали і звязали їй руки і ноги скетчем та накинули на голову одіяло (Т.4 а.с. 73-74);

2) явка з повинною та надані на досудовому слідстві показання ОСОБА_5, у яких він стверджував, що після здійснення пострілів у ОСОБА_17, ОСОБА_18 та ОСОБА_19, останні троє впали на підлогу, не подавали ознак життя, а потерпілу ОСОБА_14 вони разом з ОСОБА_6 «звязали» скотчем, накрили ковдрою і знайшовши кошти, вийшли з будинку (Т.3 а.с. 1-4, 12-222, 72-73);

3) протокол відтворення обстановки і обставин подій, під час якого ОСОБА_5 підтвердив надані ним попередні вищевказані показання (Т.3 а.с. 24-58);

4) явка з повинною ОСОБА_27, в якій він зазначив, що після його проникнення в будинок (сімї ОСОБА_14) з ОСОБА_5, останній почав стріляти, а коли потерпілі (вищезазначені) впали, він з ОСОБА_5 звязали ОСОБА_14, накрили її ковдрою, а після того, як знайшли гроші, залишили місце події (Т.3 а.с. 164-167);

5) надані на досудовому слідстві показання ОСОБА_6, в яких він зазначив, що коли зайшов в будинок (сімї ОСОБА_14), побачив ОСОБА_14, якій наказав лежати тихо, однак вона почала кричати і тоді він завдав їй удар в обличчя, від якого потерпіла впала на ліжко і втратила свідомість. Через деякий час, побачивши, що ОСОБА_14 прийшла до тями, ОСОБА_6 знову завдав їй удару кулаком і потягнув її за руку до іншої кімнати, де знаходився ОСОБА_5 В цій кімнаті потерпілі ОСОБА_17, ОСОБА_18 та ОСОБА_19 та ОСОБА_14 почали чинити фізичний опір, що змусило ОСОБА_5 застосувати відносно перших трьох потерпілих зброю, а останній потерпілій вони звязали руки і ноги скотчем та накрили її ковдрою. Знайшовши грошові кошти, вони (ОСОБА_5 та ОСОБА_6) залишили місце події (Т.3, а.с. 175-183, 212-213). Свої показання ОСОБА_6 підтвердив під час судового розгляду справи;

6) протокол відтворення обстановки і обставин подій, під час якого ОСОБА_5 підтвердив надані ним попередні вищевказані показання (Т.3, а.с. 183, 201);

7) висновок судово-медичної експертизи стосовно потерпілої ОСОБА_14 від 03.06.2004 № 334/2004, згідно якої у потерпілої виявлено середньої тяжкості тілесні ушкодження (Т.6, а.с. 63-64).

З цих підстав захисник ОСОБА_12 вважає, що жодних доказів того, що ОСОБА_6 і ОСОБА_5 мали намір позбавити життя потерпілої ОСОБА_14 не здобуто. Натомість зібрані матеріали справи свідчать про те, що ці підсудні мали реальну можливість позбавити вказану потерпілу життя, однак обмежилися її «звязуванням», після чого накрили її ковдрою, щоб не було чути її криків, усвідомлюючи при цьому, що коли вони залишали будинок (сімї ОСОБА_14), ОСОБА_14 залишалася живою і небезпеки для її життя немає.

Отже, на думку захисника ОСОБА_12, дії як ОСОБА_5, так і ОСОБА_6 по даному епізоду злочинної діяльності слід кваліфікувати за ч.4 ст.187 КК України, як розбій.

Посилаючись на наведене, уточнивши апеляцію, захисник ОСОБА_12 просить вирок суду від 07.06.2013 змінити в частині епізоду нападу на мешканців будинку сімї ОСОБА_14, шляхом виключення з обвинувачення ОСОБА_6 за ч.4 ст.187 КК України вчинення останнім та ОСОБА_5 розбою за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 та ОСОБА_7; скасувати в частині призначення ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.15 і п. 6,12 ч.2 ст.115 КК України закінчений замах на умисне вбивство потерпілої ОСОБА_14 із закриттям справи в цій частині за недоведеністю вини; змінити в частині розміру призначеного ОСОБА_27 покарання та призначити його підзахисному покарання за ч.4 ст.187 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією майна.

В апеляційній скарзі підсудного ОСОБА_5 та доповненні до неї (Т.25, а.с. 211-213; Т.26, а.с. 102-103) йдеться про наступне.

Наміру вбивати потерпілих та вчиняти розбійний напад на сімю ОСОБА_15 в м. Виноградово Закарпатської області ОСОБА_5 не мав; «вбивство людей» (сімї ОСОБА_14) вчинив через страх за своє життя, у звязку з чим вважає, що ці його дії слід кваліфікувати як випадкові, без умислу.

Свою вину ОСОБА_5 визнає повністю, щиро розкаюється, жалкуючи через вчинене та розуміючи тяжкість вчинених ним злочинів; також просить апеляційний суд врахувати те, що він, ОСОБА_5, тривалий час перебуває в умовах ізоляції від суспільства, примусово лікувався в психіатричній лікарні з суворим режимом нагляду в м. Дніпропетровськ, де пройшов повний курс лікування медпрепаратами, які повністю змінили його світосприйняття, він став «іншою людиною», остання судово-психіатрична експертиза визначила його психічний стан як задовільний.

З урахуванням цього та того, що має намір завести сімю, виховувати дітей та «розпочати цивілізоване життя у повноцінному суспільстві», ОСОБА_5 просить суд замінити призначене йому вироком від 07.06.2013 покарання з довічного позбавлення волі на менш суворе покарання.

В апеляційній скарзі підсудного ОСОБА_8 та доповненні до неї (Т.25, а.с. 217-242, Т.26, а.с. 67-79) йдеться про наступне.

Обвинувачення в інкримінованих ОСОБА_8 досудовим слідством злочинах ґрунтується лише на припущеннях та не знайшло свого підтвердження в суді; не зважаючи на те, що свою вину у злочині, передбаченому ч.1 ст.263 КК України ОСОБА_8 визнав повністю, цей злочин також не доведений, оскільки відсутні прямі докази щодо його вчинення. Явку з повинною він писав під диктовку слідчих і викладені у ній відомості не тільки не підтверджуються, а й спростовуються показаннями свідків, а отже така не може бути доказом.

Органи досудового слідства здобували докази незаконним шляхом з порушенням прав підозрюваних, що не взято до уваги судом, не зважаючи на відповідні заяви підсудних, через що суд зробив упереджений висновок (про винуватість підсудних).

Судом розглянуто справу однобічно, з обвинувальним ухилом.

Під час затримання ОСОБА_8 в належній йому квартирі працівниками органу досудового слідства, від першого, із застосуванням до нього побоїв і шантажу, взято обіцянку написати під диктовку явку з повинною з приводу того, що саме він, ОСОБА_8, вказав на валютника.

Через отримані ОСОБА_8 побої та тілесні ушкодження, в день його затримання з ним під відеозапис не проводилися жодні слідчі дії, зокрема відтворення обстановки і обставин події.

Майже на всій стадії досудового слідства усі слідчі дії проводилися з ОСОБА_8 без участі захисника; протокол обшуку не складався, виїмка куль з «бісетки» та за місцем роботи ОСОБА_8 в КЕЧ Мукачівського району не проводилася. Складена схема (місця розташування будинку сімї ОСОБА_14) не відповідає дійсному розташуванню будівель в с. Лохово, така спростовується зібраними захисником ОСОБА_11 фотоматеріалами та показаннями допитаних в суді свідків, власником кафе та потерпілою ОСОБА_14

Досудовим слідством не зібрано доказів про те, що ОСОБА_8 знав кого-небудь із сімї потерпілих ОСОБА_14, де вони проживають і чим займаються, про їх матеріальний стан.

В кафе навпроти будинку потерпілих ОСОБА_14 він не перебував і «не виглядав» їх, оскільки, як встановлено в суді, в той час (до і в день події) кафе не мало вікон, навіть з території кафе будинку потерпілих бадзьо не видно, що підтвердив свідок ОСОБА_28.

При затриманні ОСОБА_8 йому не було вручено копії відповідного протоколу, не розяснено його права та обовязки, чим порушено право на захист

І хоча окремі факти ОСОБА_8 визнає, оспорює їх «юридичну оцінку», змова та умисел були відсутні.

Судом першої інстанції поверхнево та однобічно досліджено докази та упереджено проведено судове слідство, не зважаючи на недоведеність вини ОСОБА_8 останньому призначено надто суворе покарання, хоча вирок ґрунтується на припущеннях. Суд, не маючи жодного прямого доказу, визнав ОСОБА_8 винуватим у вчиненні передбачених ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України злочинів.

ОСОБА_5 при зустрічі з ОСОБА_8 на містку по вул. Берегівській обїзній протягом 5-хвилинної розмови намагався придбати у останнього зброю, але перед цим хотів її випробувати на придатність, після чого обіцяв передати грошові кошти через таксиста ОСОБА_7, якщо зброя буде несправна. В суді ОСОБА_5 показав, що навіть не думав розраховуватися за зброю з ОСОБА_8, що свідчить про відсутність будь-якої змови між ними.

У вироку неповно викладені надані в суді показання ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо їх зустрічей 03.05.2004 на вул. Берегівській обїзній, помилково викладено обставини щодо точного часу затримання ОСОБА_8 06.05.2004 працівниками міліції, під час чого його нібито примусили написати зазначену явку з повинною: затримали його у квартирі з 06 на 07.05.2004, під час чого застосовували побої, погрози та шантаж, відібрали усну обіцянку написати явку з повинною після приїзду до районного відділу міліції, що нібито він «навів» на валютника.

Також ОСОБА_8 зазначає, що навіть якщо припустити, що його вина за ч.4 ст.187 КК України є доведеною, судом призначено занадто суворе покарання та несправедливо стягнуто з нього 50 000 грн моральної шкоди, оскільки він не приймав участь у розбійному нападі, його виправдано за п. 1,6,12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 п.6,12 ч.2 ст.115 КК України, оскільки, як встановлено судом, стосовно вбивства потерпілих у підсудних не було домовленості ОСОБА_5 вчинив вбивство потерпілих з власної ініціативи внаслідок опору і нападу на нього потерпілих.

Вважає, що з урахуванням призначеного йому вироком суду від 07.06.2013 покарання 12 років позбавлення волі та того, що ним вже відбуто більш ніж три чверті покарання, до нього підлягають застосуванню правила ст.ст. 81,82 КК України (умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш мяким). ОСОБА_8 має на утриманні неповнолітню доньку, хвору мати, ІНФОРМАЦІЯ_17, яка не може самотужки пересуватися; доган та нарікань з боку адміністрації місця попереднього увязнення не має, він втратив здоровя, став інвалідом, хворіє на ряд серцево-судинних та інших захворювань, має «варикоз» ІІ ступеню, гастрит тощо.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_8 просить скасувати вирок Мукачівського районного суду від 07.06.2013 та закрити справу на підставі ст.6 КПК України 1960 року за відсутністю в діянні складу злочину (через недоведеність вини), або ж: змінити зазначений вирок, застосувати у відношенні до нього правила ст.ст. 81,82 КК України щодо його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої ним частини покарання більш мяким. Також ОСОБА_8 просить скасувати вирок в частині стягнення з нього моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. та відмовити в задоволенні цих позовних вимог повністю.

В апеляційній скарзі підсудного ОСОБА_7 та доповненні до неї (Т.26, а.с. 2-7, 81-82) йдеться про невідповідність призначеного йому вказаним вироком суду покарання його особі та про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Так судом у вироку від 07.06.2013 не відображено всі дані, що характеризують особу ОСОБА_7 та які мають істотне значення для визначення судом міри покарання

відповідно до вимог ст.65 КК України: наявність на його утриманні не одної, а двох малолітніх дітей; мати ОСОБА_7 є інвалідом І групи та потребує постійного догляду і піклування; під час перебування в установі попереднього увязнення ОСОБА_7 здобув дві вищі освіти, про що отримав державні дипломи, що свідчить про прагнення і можливість влаштування свого життя після відбуття покарання; активна участь у розвитку духовної сфери життя, наявність нагород вищих духовних осіб України: ОСОБА_29, митрополита Київського та всієї України, на увагу до Церковних заслуг, нагороджений орденом Різдва Христового ІІ ступеню та грамотою Української Православної Церкви, грамотою та подякою архієпископа ОСОБА_22; ОСОБА_7 обрано головою правління Закарпатського регіонального осередку Всеукраїнської громадської організації «ОСОБА_30 Хмельницького»; подяки адміністрації Закарпатської УВП № 9 та ОСОБА_22 міськвідділу за активну участь у проектах «Духовне відродження» та «Капличка архистратига Михаїла».

Усі ці обставини документально підтверджені з наданням суду відповідних доказів, які приєднано до матеріалів кримінальної справи, однак не враховані судом при призначенні покарання, як дані, що характеризують особу ОСОБА_7

ОСОБА_7 не змінював свої показання, як це помилково зазначено в оскарженому вироку, а всіляко сприяв слідству у встановленні істини у справі.

ОСОБА_23 справі не здобуто доказів обізнаності ОСОБА_7 та причетність до планування і вчинення іншими підсудними «будь-яких злочинів»; його причетність до вчинення іншими підсудними злочину полягає лише в тому, що ОСОБА_7, виконуючи обовязки таксиста, підвозив ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в ту місцевість, де вони йому вказували та в такий спосіб, який йому зазначали. Жодного умислу на вчинення будь-якого злочину або на участь у плануванні злочину у нього не було, в силу виконання обовязків таксиста ОСОБА_7 має опосередковане відношення до злочину, який вчинили інші підсудні, його дії жодним чином не призвели до загибелі потерпілих.

Вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання повинен був врахувати ступінь участі кожного з підсудних та призначити таке покарання, яке б відповідало вчиненому, було б справедливим.

З урахуванням цього, ОСОБА_7 просить апеляційний суд змінити вирок суду від 07.06.2013 через невідповідність призначеного судом покарання ступені тяжкості злочину та особі засудженого, призначити йому покарання в розмірі фактично відбутого ним в умовах ізоляції від суспільства строку, протягом якого він перебуває під вартою.

В апеляційній скарзі підсудний ОСОБА_6 зазначає, що постановлений у відношенні нього вирок Мукачівського міськрайонного суду від 07.06.2013 є занадто суворим та однобічним (Т.26, а.с. 9-28).

За вказаних у вироку обставин вина ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України (за епізодом розбійного нападу в м. Виноградово на сімю ОСОБА_15) не доведена, у справі відсутні будь-які докази того, що його умисел був спрямований на заволодіння грошовими коштами потерпілих у великих розмірах 5 000 доларів США.

З показань ОСОБА_6 та його явки з повинною не вбачається, якою сумою слід можна було заволодіти в помешканні сімї ОСОБА_15. Заволодіння коштами потерпілих безпідставно інкриміновано ОСОБА_6 по обом епізодам. Ці показання ОСОБА_6 повністю підтвердив і ОСОБА_5 Потерпілому ОСОБА_15 нанесені легкі тілесні ушкодження, а сума грошових коштів, якими вони заволоділи з ОСОБА_5 становить 11 816 грн., що не становить великі розміри (станом на 24-25.03.2004 великими розмірами вважалася сума від 15 357 грн. Інших кваліфікуючих ознак за ч.4 ст.187 КК України, окрім як вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, за фактом нападу на сімю ОСОБА_15 немає. Тому ОСОБА_6 вважає, що його дії слід кваліфікувати за ч.3 ст.187 КК України.

Щодо обставин вчинення в ніч з 03 на 04.05.2004 розбійного нападу на сімю ОСОБА_14 в с. Лохово Мукачівського району, ОСОБА_6 зазначив наступне.

З травня 2004 року погодився на пропозицію ОСОБА_5 поїхати до Закарпаття, оскільки ОСОБА_5 мав намір придбати для себе зброю. Приїхавши до м. Мукачево, вони зустрілися з ОСОБА_7, який відвіз їх до ОСОБА_8, з яким вони зустрілися на містку через канал.

ОСОБА_5 домовився з ОСОБА_8 щодо купівлі-продажу пістолета, перший сказав ОСОБА_8, що має намір переконатися у справності пістолета. Згодом вони підїхали до будинку ОСОБА_8, зайшли з ним у підвал і останній з-під дошок під стелажем дістав 2 згортки. Гроші ОСОБА_5 і ОСОБА_6 мали передати ОСОБА_8 пізніше.

Вийшовши з підвалу, він і ОСОБА_5 поїхали машиною ОСОБА_7 в с. Лохово Мукачівського району, в якому за попередньою домовленістю ОСОБА_6 з ОСОБА_5 вирішили пограбувати валютника ОСОБА_17, про якого ОСОБА_5 розповів його знайомий, з яким вони раніше їздили експедиторами в м. Мукачево.

В с. Лохово ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виготовлено маски з рукавів светра першого та вчинено напад на сімю ОСОБА_17 за схожим на пограбування в м. Виноградово Закарпатської області сценарієм.

Жодних домовленостей та умислу на позбавлення життя будь-кого з сімї ОСОБА_17 у них не було, оскільки в такому разі ОСОБА_6 не погодився б на пропозицію ОСОБА_5 вчиняти вказане пограбування.

За попередньо розробленим планом ОСОБА_5 та ОСОБА_6 мали зайти до будинку, залякати потерпілих зброєю і заволодіти якими-небудь грошовими коштами останніх, звязати їх скотчем та втекти.

Однак, з огляду на обставини події, після того, як потерпілі почали чинити опір, вони розгубилися; ОСОБА_5 збили з ніг та зірвали з нього маску і хотіли відібрати пістолет, що призвело до паніки і страху, через що ОСОБА_5 почав стріляти в потерпілих, які загинули.

Згідно вироку ОСОБА_5 вийшов за межі домовленостей і почав стріляти в потерпілих з переляку.

Після цього ОСОБА_5 і ОСОБА_6 звязали руки і ноги потерпілій ОСОБА_14 скотчем та накривши одіялом, з метою «приглушити її крик», залишили її, при цьому задушення потерпілої від нестачі повітря виключалося. Відшукавши в будинку грошові кошти в сумі 1 000 доларів США, вони залишили будинок, дісталися автодороги, де зустрілися з ОСОБА_7 та поїхали в м. Мукачево.

Зазначене підтверджується і явками з повинною ОСОБА_5, ОСОБА_6 (Т.3, а.с. 1-4, 164-167)

Отже, ОСОБА_6 безпідставно та необґрунтовано визнано винуватим у замаху на вбивство потерпілої ОСОБА_14

Дані у різний час показання потерпілої ОСОБА_14 суттєво різняться між собою: при першому її допиті потерпіла зазначає, що коли нападники накинули їй на голову ковдру, вона продовжувала вириватися, після чого вона лежала, а нападники в той час «ходили по хаті», що повністю узгоджується з усіма показаннями підсудних ОСОБА_5 і ОСОБА_6.

В додатковому допиті потерпіла вже вказує, що не знає, чи стріляв у неї ОСОБА_5, але після того, як їй ковдрою накрили голову, потерпілій чимось наступили на груди, після чого вона обмякла і затихла.

На перших допитах під час досудового слідства потерпіла ОСОБА_14 показала, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 «почали радитися, що робити» і вона, перелякавшись, що її хотять вбити, оскільки почула, як хтось з них сказав «Бери одіяло», почала голосно кричати, після чого підсудні накинулися та накинули на неї одіяло. Потерпіла кричала і виривалася, а підсудні намагалися заклеїти їй рот скотчем, звязати руки і ноги і незважаючи на опір ОСОБА_14, їм вдалося це зробити.

Знаходячись під одіялом, потерпілій стало важко дихати, оскільки їй чимось наступили на груди і відчувши біль, вона завмерла, переставши подавати звук, а нападники залишили її та почали шукати гроші в будинку.

При цьому ОСОБА_5 і ОСОБА_6 не спричинили потерпілій тілесних ушкоджень в області грудей, які б вважали достатніми для спричинення їй смерті, оскільки згідно висновку СМЕ від 03.06.2004 № 334/2004 у ОСОБА_14 виявлено тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку, гематоми повік та синців на щелепі.

Навпаки в усіх показаннях ОСОБА_5 і ОСОБА_6 зазначали, що потерпілу, яка продовжувала голосно дихати, ніхто не душив і не наступав їй на груди.

При наявності умислу ці двоє підсудних мали можливість застосувати бойовий пістолет з набоями.

В основу доказування вини ОСОБА_6 за ст.15 і п. 6,12 ст.115 КК України суд взяв за основу показання потерпілої ОСОБА_14, яка вказує, що зрозуміла з розмови першого з ОСОБА_5, що вони хочуть її вбити, однак судом не враховано тієї обставини, що потерпіла, побачивши як ОСОБА_5 вбив її батьків та брата, могла зрозуміти лише з переляку, що її також хочуть вбити.

Також судом, на основі показань потерпілої, визнано, що ОСОБА_6 намагався вбити ОСОБА_14 з метою приховання слідів злочину, хоча залишив поза увагою, що своїми діями нанесенням ударів ОСОБА_6 намагався змусити потерпілу розповісти, де знаходяться грошові кошти, а після позитивної відповіді ОСОБА_14 цей підсудний її не чіпав, що вбачається з її показань.

Отже, підсудний ОСОБА_6 вважає, що його обвинувачення в тому, що вбивство ОСОБА_14 не було доведено нападниками лише з причин, що ця потерпіла припинила подавати ознаки життя є недоведеним і упередженим, про що свідчить також і попередній епізод нападу на сімю ОСОБА_15, під час якого умислу (у ОСОБА_5 та ОСОБА_6) на позбавлення життя (потерпілих) не було, адже очевидним є факт, що при цьому нападниками вдягалися маски і рукавички, зброя зі скотчем були призначені відповідно для залякування і звязування потерпілих.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_6 просить апеляційний суд визнати його невинуватим, а провадження у кримінальній справі про його обвинувачення за ч.2 ст.15 і п.6,12 ч.2 ст.115 КК України закрити на підставі п.1 ст.6 КПК України 1960 року; змінити вирок від 07.06.2013 з перекваліфікацією предявленого ОСОБА_6 обвинувачення з ч.4 на ч.3 ст.187 КК України та з призначенням йому покарання, враховуючи його особу та характеристику.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Закарпатської області, думку прокурора, яка підтримала викладені в апеляційній скарзі прокурора доводи та просила задовольнити вимоги апеляції, окрім вимог визнати усіх підсудних винуватими з призначенням їм покарання за ч.1 ст.263 КК України, яка охоплюється ст.257 КК (бандитизм), а підсудних ОСОБА_5 і ОСОБА_6 також двічі за ч.4 ст.187 КК (по двом зазначеним вище епізодам розбійного нападу), проти апеляцій підсудних заперечила повністю, проти апеляції потерпілої з вимогою скасувати вирок в частині виправдання ОСОБА_6 за п. 1,6,12 ч.2 ст.115 КК та визнання ОСОБА_6 винуватим за вказаною нормою кримінального закону не заперечила; представника потерпілої ОСОБА_3, яка підтримала та просила задовольнити подану її довірителем апеляційну скаргу повністю, не заперечила проти уточненої апеляції прокурора, заперечила проти усіх зазначених вище апеляційних скарг сторони захисту; усіх підсудних та їх захисників, які просили апеляції прокурора і потерпілої залишити без задоволення, а апеляції сторони захисту задовольнити, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, провівши судові дебати та надавши підсудним останнє слово, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги як сторони захисту, так і сторони обвинувачення не підлягають задоволенню з таких підстав.

Викладені в запереченнях на апеляційну скаргу прокурора доводи підсудних ОСОБА_7, ОСОБА_8, захисників ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про те, що така подана прокурором з пропущенням встановленого кримінально-процесуальним законом строку на її подачу 15 днів спростовуються поштовим конвертом, в якому містилася подана прокурором до суду апеляційна скарга (Т.25, а.с. 209) та відповіддю директора Закарпатської дирекції УДППЗ «Укрпошта» від 02.12.2013 № 1375-07, з яких слідує, що рекомендований лист № 479 (конверт з апеляційною скаргою прокурора від 21.06.2013) зданий на пошту 25.06.2013 (Т.26, а.с. 182,230).

Так, відповідно до ст.ст. 89, 349 ч.3 КПК України (1960 року) строки, встановлені цим Кодексом, обчислюються годинами, добами (днями) і місяцями. При обчисленні строків не беруться до уваги той день і та година, від яких починається строк. Якщо закінчення строку припадає на неробочий день, то останнім днем строку вважається наступний робочий день. Апеляція на вирок суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана протягом пятнадцяти днів з моменту його проголошення, а засудженим, який перебуває в той же строк з моменту вручення йому копії вироку. Строк не вважається пропущеним, коли скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту.

Оскаржений вирок постановлено 07.06.2013, останнім, пятнадцятим днем подачі на нього апеляційної скарги, є 22.06.2013; оскільки остання дата припадала на неробочий день суботу, то відповідно до ч.4 ст.89 КПК (1960 р.) останнім днем подачі апеляційної скарги був вівторок, 25.06.2013 понеділок, 24.06.2013, також був неробочим днем після релігійного свята, Дня Святої Трійці, що відбулося 23.06.2013 (неділя). У звязку з цим прокурором вчасно здано на пошту апеляцію 25.06.2013 останній день на оскарження вироку.

Тому, з огляду на наведене, а також з урахуванням положення ст.ст. 67 ч.3, 73 ч.2 абз.3 КЗпП України, колегія апеляційного суду визнає неприйнятними доводи сторони захисту у вказаних запереченнях на апеляційну скаргу прокурора.

З цих самих підстав 03.12.2013 колегія апеляційного суду, порадившись на місці, відхилила заявлене усіма захисниками клопотання (Т.26, а.с.200-202) про визнання зазначеної апеляції прокурора такою, що не підлягає розгляду через пропущення процесуального строку на її подачу.

Решта доводів сторони захисту про безпідставність апеляційної скарги прокурора та потерпілої заслуговують на увагу, як і позиція прокурора та представника потерпілої про безпідставність поданих стороною захисту апеляційних скарг.

Суд першої інстанції відповідно до вимог ст.ст. 323,324, 333-335 КПК України (1960 року) дослідив у судовому засіданні всі зібрані у справі докази, всебічно, повно і обєктивно розглянув усі обставини справи, перевірив усі доводи обвинувачення і захисту, оцінив їх за своїм внутрішнім переконанням, сформулював у вироку обвинувачення, визнане доведеним, виклав результати дослідження і аналізу доказів, зазначив мотиви, з яких визнав частину предявленого підсудним обвинувачення недоведеним, відкинув показання підсудних в частині заперечення ними своєї вини в решті предявленого їм обвинувачення, доведеного належними і допустимими доказами, дав правильну оцінку показанням потерпілої ОСОБА_14, в тому числі й в частині обставин замаху на її вбивство підсудними ОСОБА_5 та ОСОБА_6, вирішив усі питання, що вирішуються судом при постановленні вироку і належно вмотивував свої висновки.

Також Мукачівський міськрайонний суд відповідно до вимог ст.399 КПК (1960 р.) виконав вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, що відображені в ухвалі Верховного Суду України від 31.05.2007 (Т. 18, а.с. 414-419) та стосуються міри призначеного підсудним ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання попереднім вироком апеляційного суду Закарпатської області від 04.08.2006 (Т.17, а.с. 14-58), посиливши покарання, що відповідає ч.2 ст.400 КПК (1960 р.).

Винуватість ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні ними злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ч.4 ст.185, ч.4 ст.187 КК України, а ОСОБА_5 також п.1,6 ч.2 ст.115 КК ніким з учасників не оспорюється.

Відповідно до ст.15 КПК України 1960 р. ніхто не може бути визнаний винним у вчиненні злочину, а також підданий кримінальному покаранню інакше як за вироком суду й відповідно до закону.

Статтею 369 КПК України 1960 року передбачено, що вирок суду підлягає

скасуванню чи зміні лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи могла вплинути на вирішення питання про винуватість засудженого або невинуватість виправданого, на правильність застосування кримінального закону, на визначення міри покарання.

В наведених вище апеляційних скаргах насамперед йдеться про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Доводи прокурора про те, що суд першої інстанції у вироку від 07.06.2013 не дав належної оцінки доказам та не врахував, що розбійний напад в с. Лохово Мукачівського району, спрямований на заволодіння грошовими коштами сімї ОСОБА_14 та умисне вбивство мешканців будинку усі підсудні вчинили саме в організованій озброєній банді, попередньо розробивши план вчинення розбійного нападу з розподіленням ролі кожного учасника банди не можуть бути взяті до уваги, виходячи з наступного.

Судом повно і всебічно перевірялися докази стосовно предявленого органом досудового слідства усім підсудним обвинувачення за ст.257 КК України, що стверджується як протоколами судового засідання, так і вироком суду. Під час досудового та судового слідства не здобуто достовірних доказів про те, що ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили зазначений вище злочин стосовно сімї ОСОБА_14 у складі організованої групи, а доведено лише обставину вчинення передбаченого ч.4 ст.187 КК злочину за попередньою змовою групою осіб.

При цьому судом враховано розяснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами кримінальних справ про злочини, вчинені стійкими злочинними обєднаннями» від 23.12.2005 № 13, зокрема п.17 бандою необхідно визнавати озброєну організовану групу або злочинну організацію, яка попередньо створена з метою вчинення кількох нападів на підприємства, установи, організації чи на окремих осіб або одного такого нападу, який потребує ретельної довготривалої підготовки. Банду слід вважати створеною з моменту досягнення її учасниками згоди щодо вчинення першого нападу за наявності планів щодо подальшої спільної злочинної діяльності такого ж характеру та за умови, що обєднання набуло всіх обовязкових ознак банди.

Суд прийшов вірного висновку, що жодних доказів, які б свідчили про ретельну довготривалу підготовку нападу підсудними на сімю ОСОБА_14, а також про наявність планів щодо подальшої спільної злочинної діяльності такого ж характеру по справі не здобуто.

Цей злочин вчинено підсудними в ніч з 03 на 04.05.2004; як встановлено органом досудового слідства і судом, 03.05.2004, біля 15-16 год., ОСОБА_7 саме на прохання ОСОБА_8 запросив приїхати на територію Закарпатської області, в м. Мукачево, мешканців м. Львів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які займаються грабежами, для безпосереднього вчинення цього злочину, з якими ОСОБА_8 безпосередньо не був знайомий.

Цієї ж доби ОСОБА_8 передав іншим підсудним зброю, із застосуванням якої ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вчинили розбійний напад на сімю ОСОБА_14, а ОСОБА_5 також вбивство трьох членів цієї сімї, вийшовши при цьому за межі домовленостей з іншими підсудними.

Також справа не містить доказів про організацію ОСОБА_7 перед вчиненням останнього вищезазначеного злочину озброєної банди за участю ОСОБА_6 та ОСОБА_5, або будь з ким іншим, і участь у цій банді вказаних осіб.

З цих підстав суд обґрунтовано визнав невинуватими та виправдав кожного підсудного за ст.257 КК України, а тому і: підсудного ОСОБА_6 за п. 1,6,12 ч.2 ст.115 КК України; ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за п. 1,6,12 ч.2 ст.115, ст.15 ч.2 і п.1,6,12 ч.2 ст.115 КК України.

З урахуванням цього і зазначені вище доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_3 стосовно винуватості ОСОБА_6 у вбивстві потерпілих ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 не заслуговують на увагу, оскільки будь-яких доказів того, що ОСОБА_5 вбив потерпілих за попередньою змовою з ОСОБА_6 по справі не здобуто.

Як правильно встановлено Мукачівським міськрайонним судом, показання підсудних ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про непричетність ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до вчиненого розбійного нападу на членів сімї ОСОБА_19 є непослідовними, містять у собі істотні суперечності, що свідчить про їх надуманість і спрямованість на ухилення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від відповідальності за вчинений ними за попередньою змовою в групі осіб розбійний напад на сімю ОСОБА_19; ці показання спростовуються сукупністю інших перевірених в судовому засіданні першої інстанції доказів, детально описаних у вироку від 07.06.2013. З цих же підстав судом обґрунтовано відхилено показання ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про нібито їх непричетність до вчинення закінченого замаху на вбивство потерпілої ОСОБА_14, оскільки умисел на це підтверджується як показаннями останньої, так і встановленими судом фактичними обставинами справи.

Змінюючи в суді надані раніше показання, на які ОСОБА_8 та ОСОБА_6 посилаються в поданих ними апеляційних скаргах, підсудні ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 переконливих доводів такої зміни показань не навели.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції досліджено протокол відтворення обстановки і обставин події (Т.3, а.с. 183-201), проведений із застосуванням відеозйомки за участю підозрюваного ОСОБА_6 в присутності захисника ОСОБА_31, та переглянуто у судовому засіданні відеозапис, з яких вбачається, що ОСОБА_6 добровільно, самостійно, без будь-якого примусу й тиску, повністю підтвердив раніше дані ним в якості підозрюваного показання (Т.3, а.с. 175-182) про час, місце та обставини вчиненого ним разом із ОСОБА_5 розбійного нападу, під час якого ОСОБА_5 застрелив ОСОБА_17, ОСОБА_18 та ОСОБА_19

Так, він разом із ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 після розмови по мобільному телефону із останнім за його пропозицією зустрілися в м. Мукачево та домовились пограбувати потерпілих ОСОБА_19, розподіливши між собою ролі. ОСОБА_8 саме для реалізації домовленості дав їм зброю пістолет з глушником, патрони та рукавиці, а ОСОБА_7 дав скотч для звязування мешканців будинку.

Звязавши потерпілу ОСОБА_14 накинули їй на голову одіяло і тільки після того, як ОСОБА_14 перестала рухатись, залишили її та почали шукати в будинку гроші. Окрім цього, ОСОБА_6 підтвердив, що саме ОСОБА_7 дав їм скотч, який знаходився у його автомобілі, а в підвалі забрав пістолет, який, сідаючи в автомобіль, поклав під своє сидіння, а коли вони виходили з автомобіля в с. Лохово витяг його і передав ОСОБА_5

Даний доказ повністю узгоджується з іншими наявними у справі доказами, дослідженими та відображеними судом першої інстанції в оскарженому вироку: явками з повинною підсудних ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_6, які, з їх же слів, ними написані власноручно і без будь-якого тиску (Т.2, а.с.162-164, Т.3, а.с. 1-4, 164-167), з яких також слідує, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 були як підбурювачами, так і пособниками у вчиненому ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в ніч з 03 на 04.05.2004 розбою в с. Лохово Мукачівського району щодо сімї ОСОБА_14, протоколами допиту в якості підозрюваних та обвинувачених ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 за участі їх захисників, а також відтворення обстановки і обставин події (Т.2, а.с. 29-40,174-180, Т.3, а.с. 12-23,24-58,72-73,175-182,183-201,212-213); частково підтверджують висвітлені у вищевказаних доказах обставини також відображені у вироку Мукачівського міськрайонного суду явка з повинною ОСОБА_7, протоколи його допиту в якості підозрюваного та обвинуваченого, протокол відтворення з цим підсудним обстановки і обставин події (Т.2, а.с. 6-13,20-28,29-40,70-77), показання потерпілої ОСОБА_14, свідків: ОСОБА_32, ОСОБА_28, ОСОБА_33, ОСОБА_23, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, протоколом огляду місця події, речовими доказами, висновками судово-медичних експертиз потерпілих, судово-балістичної експертизи зброї, слідів пострілу, судово-імунологічними та судово-цитологічними експертизами.

Отже, викладені у вироку висновки про винуватість підсудних ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні ними злочину, передбаченого ч.2 ст.15 і п. 6,12 ч.2 ст.115 КК України, а ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України за вказаних у вироку суду обставинах, ґрунтуються на зібраних доказах, відповідають фактичним обставинам кримінальної справи.

Ці докази в установленому порядку досліджені в судовому засіданні, узгоджуються між собою, правильно оцінені судом і обґрунтовано покладені в основу вироку. В сукупності вони повністю спростовують доводи зазначених вище апеляцій підсудних.

Твердження апелянтів зі сторони захисту про однобічність та неповноту дізнання, досудового та судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування кримінального закону апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки вони голослівні, не містять посилань на конкретні документи, а отже і не ґрунтуються на матеріалах справи.

Те саме стосується і доводів захисту про застосування під час досудового слідства працівниками правоохоронного органу у відношенні підсудних недозволених методів, які нібито призвели до самообмови підсудних у вчиненні ними за вказаних обставин розбійного нападу на сімю ОСОБА_14.

Судом першої інстанції правильно взято до уваги докази, якими повністю спростовуються ці твердження: 1) акти судово-медичного освідчення, висновки судово-медичних експертиз № 365,414,415, проведених під час досудового слідства, з яких слідує, що під час проведення судово-медичного освідчення ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 яких-небудь тілесних ушкоджень у цих підсудних виявлено не було; 2) висновок службового розслідування, згідно з яким неправомірних дій при проведенні оперативно-розшукових заходів та слідчих дій по даній кримінальній справі зі сторони начальника УКР УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_39, начальника ВКР Мукачівського РВ ОСОБА_40, заступника начальника цього відділу ОСОБА_41 та старшого оперуповноваженого цього відділу міліції ОСОБА_42 не встановлено; 3) постанову слідчого з особливо важливих справ прокуратури Закарпатської області від 16.10.2004, якою відмовлено в порушенні кримінальної справи за ст.ст. 364 ч.2; 365 ч.3; 372 ч.2; 373 ч.2; 374 ч.2 КК України щодо начальника УКР УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_39, начальника ВКР Мукачівського РВ ОСОБА_40, співробітників цього ж відділу міліції ОСОБА_42, ОСОБА_41, ОСОБА_43, ОСОБА_44, помічників чергового чергової частини цього ж відділу міліції ОСОБА_45, ОСОБА_46, старшого слідчого та слідчого прокуратури Мукачівського району відповідно ОСОБА_47 та ОСОБА_48 на підставі п.1 ст.6 КПК України (1960 року) у звязку із відсутністю події злочину (Т.2, а.с. 44,183; Т.8, а.с. 136,150,164; Т.13, а.с. 58-60, 89-91).

ОСОБА_23 справі не здобуто доказів про те, що під час досудового слідства у підсудних ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 були підстави для обмови один одного чи самообмови щодо вчинення доведених в суді злочинів.

В апеляційних скаргах підсудні також зазначають про несправедливість призначеного їм кожному вироком Мукачівського міськрайонного суду від 07.06.2013 покарання, яке вважають суворим та таким, що не відповідає їх особам.

Відповідно до ч.1 ст.367 КПК 1960 р. підставами для скасування або зміни судових рішень, зазначених у частині першій статті 347 цього Кодексу, при розгляді справи в апеляційному суді також є невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого.

Статтею 65 КК України передбачено, що суд повинен призначити покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що помякшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

З розяснень, які містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7 вбачається, що при призначенні покарання слід додержувати вимоги п.1 ч.1 ст.65 КК України. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання за наявності рецидиву злочину, і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Призначаючи покарання з обранням його виду і міри, суд першої інстанції в повній мірі виконав вимоги ст.65 КК України, з урахуванням тяжкості вчинених злочинів, особи винних, їх характеристик, наявність утриманців, обставини, що обтяжує покарання тяжкі наслідки, завдані злочинами (ч.1 ст.263, ч.4 ст.187 КК), рецидив злочинів у ОСОБА_5

Заподіяну злочинами шкоду підсудними не відшкодовано потерпілим.

Отже, доводи підсудних та їх захисників про призначення першим занадто суворого покарання не можуть буті взятими до уваги апеляційним судом з огляду на наведені вище обставини.

Твердження прокурора про невідповідність призначеного усім підсудним покарання характеру і ступеню суспільної небезпечності злочину, особам підсудних, його недостатність для їх виправлення та попередження нових злочинів є безпідставним і не підтверджено посиланням ні на будь-які фактичні дані, ні на норми права, які, на думку апелянта, суд порушив. Те, що злочин, у вчиненні якого визнано винними підсудних є особливо тяжким, враховано в санкції статті кримінального закону, яким передбачено покарання за нього, а тому окремому врахуванню при визначенні міри покарання не підлягає.

З огляду на викладене, твердження апелянтів сторони обвинувачення та захисту про порушення судом першої інстанції вимог ст.65 КК України є безпідставними, а тому вирок в цій частині також підлягає залишенню без змін.

Вимоги апеляційної скарги підсудного ОСОБА_8 в частині необхідності змінити оскаржений ним вирок із застосуванням по відношенню до нього правил ст.ст. 81,82 КК України щодо його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої ним частини покарання більш мяким з мотивів відбуття ним трьох чвертей призначеного оскарженим вироком суду покарання задоволенню не підлягають, оскільки зазначені питання належать до компетенції місцевого суду і вирішуються в порядку ст.407 КПК (1960 р.) за місцем відбуття покарання засудженим за спільним поданням органу, що відає відбуванням покарання, і спостережної комісії.

Задовольняючи цивільний позов, суд першої інстанції виконав вимоги закону, правильно стягнув у вищевказаний спосіб з підсудних на користь потерпілих завдану останнім злочинами матеріальну та моральну шкоду, врахувавши при цьому положення ст.ст. 11,16,23,541,1166,1190,1167,1168 ч.2 ЦК України

При вирішенні питання стосовно відшкодування потерпілим ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_49 моральної шкоди та визначенні розміру її відшкодування суд врахував характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань потерпілих, погіршення стану здоровя, тяжкість отриманих ними тілесних ушкоджень, вимоги розумності і справедливості.

З цих підстав колегія апеляційного суду також визнає безпідставною апеляцію ОСОБА_8 на вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову.

Керуючись ст.ст. 365,366,377 КПК України 1960 року, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги: прокурора прокуратури Мукачівського району Закарпатської області ОСОБА_13, потерпілої ОСОБА_3, підсудних ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_12 залишити без задоволення, а вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.06.2013 стосовно ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 залишити без змін.

Запобіжний захід усім засудженим залишити без змін взяття під варту.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно з моменту її оголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили, а засудженими, що перебувають під вартою в той же строк з моменту вручення їм копії судового рішення.

Судді: