У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_7,
суддів ОСОБА_8, ОСОБА_9,

розглянувши у судовому засіданні заяву адвоката ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_5 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 серпня 2016 року Верховним Судом України,

в с т а н о в и л а:

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ухвалою від 15 лютого 2016 року задовольнив частково клопотання слідчого та наклав арешт на об'єкти нерухомого майна, що належать на праві приватної власності брату підозрюваного ОСОБА_6 - ОСОБА_5.

Апеляційний суд м. Києва ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ від 26 липня 2016 року зазначу ухвалу слідчого судді залишив без змін.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах від 16 серпня 2016 року відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_10 на зазначені ухвали слідчого суді та суду апеляційної інстанції на підставі пункту 1 частини другої статті 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню у касаційному порядку. Мотивуючи своє рішення, суд касаційної інстанції послався на частину четверту статті 424 КПК, відповідно до положень якої ухвала слідчого судді після її перегляду в апеляційному порядку, а також ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на таку ухвалу оскарженню в касаційному порядку не підлягають.

У заяві адвокат Пеліхос Є.М. порушує питання про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 серпня 2016 року на підставі пункту 2 частини першої статті 445 КПК у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень. Просить скасувати зазначену увалу касаційного суду та направити справу на новий розгляд до суду касаційної інстанції. На підтвердження наявності неоднакового правозастосування адвокат Пеліхос Є.М. додав до заяви ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 червня 2016 року.

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, перевірила доводи заяви та дійшла висновку про таке.

Статтею 444 КПК встановлено, що Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 446 КПК особи, визначені у статті 425 цього Кодексу, мають право подавати заяву про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 445 цього Кодексу, після його перегляду в касаційному порядку.

У рішенні касаційного суду, про перегляд якого порушено питання у заяві, касаційний суд відмовив у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на ухвалу слідчого судді після її перегляду в апеляційному порядку та ухвалу суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на таку ухвалу, які згідно з частиною четвертою статті 424 КПК оскарженню в касаційному порядку не підлягають. Отже, касаційного перегляду фактично не було, а тому ухвала колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 серпня 2016 року не може бути предметом перегляду Верховним Судом України.

Крім того, підстава, яка міститься у пункті 2 частини першої статті 445 КПК, передбачає необхідність здійснення заявником порівняння судових рішень на предмет однаковості/неоднаковості застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми процесуального права, викладеної в КПК, що повинно бути відображено в ухвалах касаційного суду у різних справах, і ця норма має бути по-різному реально застосована судом касаційної інстанції під час розгляду справ за касаційною процедурою.

Рішення слідчого судді про накладення арешту на майно ОСОБА_5 відповідно до положень пункту 9 частини першої статті 309 КПК було предметом перегляду по суті судом апеляційної інстанції. Касаційний суд у рішенні, про перегляд якого порушено питання у заяві, на підставі частини четвертої статті 424 КПК відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_10 на зазначені судові рішення, оскільки ухвала слідчого судді після її перегляду в апеляційному порядку, а також ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на таку ухвалу оскарженню в касаційному порядку не підлягають. У рішенні касаційного суду, яке додано до заяви для порівняння, касаційний суд перевірив правильність рішення апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді про задоволення скарги на бездіяльність заступника Генерального прокурора. Однак у заяві адвокат Пеліхос Є.М. не обґрунтував, у чому саме полягає неоднаковість застосування конкретної процесуальної норми у зазначених рішеннях касаційного суду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що заява захисника ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_5 є необґрунтованою, і не вбачає підстав для допуску справи до провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 445, 446, 447, 451 КПК, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску справи до провадження за заявою адвоката ОСОБА_10 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 серпня 2016 року щодо ОСОБА_5 Верховним Судом України.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9