Дата документу Справа № 310/3887/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/63/16
Єдиний унікальний № 310/3887/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. 185 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000962, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 травня 2015 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, не одруженого, з середньою загальною освітою, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 24.08.1988р. Ленінським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.206 КК України до 3 років позбавлення волі;

2) 28.08.1992р. військовим трибуналом Запорізького гарнізону за ч.3 ст.141 КК України до 3 років позбавлення волі;

3) 19.08.1998р. Ленінським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.140, ч.2 ст.81, ч.3 ст.140 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

4) 01.07.2002р. Заводським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

5) 04.02.2004р. Ленінським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

6) 23.06.2009р. Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч.2 ст.186 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;

7) 23.04.2010р. Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі; звільнений 25.08.2014р. по відбуттю покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок змінити, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки, оскільки призначене йому судом першої інстанції покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та даним про його особу.

Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 травня 2015 року ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання постановлено обчислювати з моменту затримання засудженого.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 3 189 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 грн.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили залишений без змін.

Доля речових доказів вирішена відповідно до ст.100 КПК України.

Як зазначено у вироку, 04 березня 2015 року, приблизно о 20 годині, знаходячись на території подвір`я буд. АДРЕСА_3 , ОСОБА_9 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю власника майна та будучи впевненим, що його дії сприймаються сторонніми особами як законні і правомірні, повторно, за допомогою ОСОБА_10 , умислом якого не охоплювалось скоєння крадіжки, завантажили на автомобіль марки «Mercedes Bens» р/н НОМЕР_1 , майно, яке належить ОСОБА_8 , на загальну суму 3 750 грн., після чого ОСОБА_7 з вказаним майном залишив місце злочину, розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на зазначену суму.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Виходячи з того, що вирок суду перевіряється в межах апеляційної скарги самого обвинуваченого, колегія суддів вважає можливим апеляційний розгляд здійснити за його відсутності, оскільки за адресами, зазначеними у матеріалах провадження будучи сповіщений належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд апеляційної інстанції не повідомив.
Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні умисного кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду, його кваліфікація, відповідає фактичним обставинам провадження. Враховуючи позицію обвинуваченого та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, місцевий суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися, у тому числі і обвинуваченим, а тому дані обставини перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.
Судом першої інстанції дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України кваліфіковані правильно.
Порушень ст. ст. 349, 370 КПК України у вироку суду, щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, колегія суддів не вбачає.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд врахував тяжкість вчиненого злочину, обставини його скоєння, суспільну небезпечність дій, сукупність обставин, які характеризують особу винного, зокрема наявність не знятих та непогашених судимостей, його відношення до вчиненого злочину та призначив обвинуваченому покарання близьке до мінімального, у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі.
Призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , з урахуванням адекватності характеру вчинених ним дій, їх небезпечності, виходячи з мети й принципів невідворотності, справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, з яким згодна і колегія суддів, відповідає принципу необхідності і достатності для його виправлення, не є надмірним, та випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950 року.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про можливість призначення саме такого покарання, яке відповідає своєї меті, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 , і попередження скоєння ним нових злочинів, з чим погоджується і колегія суддів, а тому підстав для зміни судового рішення, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, колегія суддів не вбачає.
Таким чином, з огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , про його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, є непереконливими, оскільки наявність попередніх судимостей, у тому числі із застосуванням ст. ст. 75,76 КК України, своєї мети не досягли, а тому вважати призначене ОСОБА_7 , покарання явно несправедливим внаслідок його суворості, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б слугували безумовними підставами для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 травня 2015 року відносно ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4