АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11 кп /796/1538/2016 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 345, ч.2, КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
7 листопада 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретареві ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула матеріали кримінального провадження № 0000695 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_9 на вирок Подільського районного суду міста Києва від 30 червня 2016 року, яким

ОСОБА_10 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Києві, громадянин України, із середньою освітою, не одружений, працює будівельником, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 1) 19.09.2005 року Васильківським районним судом Київської області за ч.4 ст. 296 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки; 2) 13.12.2007 року Подільським районним судом міста Києва, іспитовий строк замінено на реальне відбування покарання строком на 5 років, звільнений 02.04.2013 року з Черкаської ВК № 62 на підставі ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.03.2013 року за ст. 81 КК України умовно-достроково з не відбутим строком 1 рік 6 місяців 11 днів,

за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Розглянувши матеріали кримінального провадження та апеляційну скаргу прокурора, судова колегія, -

в с т а н о в и л а :
Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_7 обвинувачений в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легкого тілесного ушкодження, у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України.

Як вказано в обвинувальному акті, ОСОБА_7 29 січня 2016, о 22 год. 15 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за кермом автомобіля «ЗАЗ LANOS 1.595» д.н. НОМЕР_1 проїхав на червоний сигнал світлофору, на перехресті вул. Межова та пр. Свободи у м. Києві, чим порушив правила дорожнього руху, у зв`язку з чим був зупинений екіпажем «Форт-0705» у складі інспекторів патрульної служби лейтенантів поліції ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . При цьому ОСОБА_7 , використовував словесну ненормативну лексику, вів себе неадекватно, на вимогу працівника поліції ОСОБА_11 щодо припинення протиправних дій не зреагував, продовжуючи свої злочинні дії, діючи умисно, з метою спричинення працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків, умисно завдав удар своєю головою в область обличчя потерпілого ОСОБА_11 , чим спричинив останньому легкі тілесні ушкодження.

Вироком суду першої інстанції було затверджено мирову угоду від 30 червня 2016 року про примирення потерпілого ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_7 та з урахуванням мирової угоди ОСОБА_7 визнано винуватим за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, та призначено узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнено від призначеного покарання з випробуванням строком на 3 роки.

На обґрунтування суд послався на укладену мирову угоду між потерпілим ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_7 , відповідно до якої, обидва дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 345 КК України, істотних для даного кримінального правопорушення обставин.

Не погодившись зі вказаним рішенням, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Подільського районного суду міста Києва від 30 червня 2016 року відносно ОСОБА_7 , яким затверджено угоду про примирення між обвинуваченим та потерпілим - скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

На обґрунтування прокурор зазначає, що судом першої інстанції, при затвердженні угоди про примирення між потерпілим і обвинуваченим, не враховано вимог п. 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» у кримінальних правопорушеннях, де основним безпосереднім об`єктом виступають публічні інтереси (зокрема немайнові), а спричинена конкретним чи юридичним особам шкода є лише проявом посягання на основний об`єкт, укладення угоди про примирення не допускається.

На цих підставах прокурор просить скасувати оскаржений вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора на підтримку апеляційних вимог, а обвинуваченого та його захисника проти їх задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження у визначених межах, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченому, перевіривши та обговоривши доводи учасників апеляційного провадження в сукупності з матеріалами кримінального провадження, судова колегія визнає наступне.

Рішення про ухвалення вироку на підставі затвердження угоди між обвинуваченим та потерпілим суд першої інстанції прийняв без проведення судового розгляду в повному обсязі та без дослідження і оцінки будь-яких доказів, у відповідності до положень ст. 474 КПК України.

При ухваленні вироку суд керувався положеннями ст. ст. 314, 373, 374, 475 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор вказує, що ним не піддаються сумнівам фактичні обставини кримінального провадження та юридична кваліфікація скоєного обвинуваченим, але ставить питання про скасування вироку і призначення нового розгляду в суді першої інстанції, вказуючи на істотні порушення вимог чинного кримінального процесуального законодавства, а саме ст. ст. 369 та 475, ч.1, КПК України.

Аналіз тексту обвинувального акту щодо ОСОБА_7 вказує, що він обвинувачений в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легкого тілесного ушкодження у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто за ч.2 ст. 345 КК України.

Ця правова норма розташована у розділі ХУ КК України, - «Злочини проти авторитету органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань громадян», а це вже саме по собі вказує на те, що, хоча диспозиція ч.2 ст. 345 КК України і передбачає кримінальну відповідальність, зокрема, за умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, проте об`єктом злочинного посягання законом у таких випадках визнано не здоров`я конкретного працівника правоохоронного органу, а авторитет органу державної влади.

Отже міркування прокурора про те, що у таких випадках прийняття рішення судом на підставі угоди про примирення між обвинуваченим і конкретним працівником правоохоронного органу неприпустиме, ґрунтується на правильному тлумаченні як матеріального, так і процесуального законодавства та відповідає загально визнаній судовій практиці, підкресленій, зокрема, і у згаданій апелянтом постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Таким чином, оскаржений прокурором вирок щодо ОСОБА_7 , яким затверджено угоду між ним і потерпілим ОСОБА_11 слід скасувати через істотне порушення норм кримінального процесуального та кримінального закону і апеляційні вимоги в цій частині задовольнити.

Що ж стосується апеляційної вимоги про призначення нового розгляду в суді першої інстанції, то вона також поставлена правильно, оскільки судом першої інстанції фактичні обставини кримінального провадження досліджені не були, оцінка доказам обвинувачення і захисту в плані відносності, допустимості, належності, достовірності та достатності для висновків по суті кримінального провадження не надавалась, відтак і судова колегія позбавлена можливості такі обставини досліджувати та оцінювати.

Більше того, в апеляційному засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 піддавав сумнівам правильність юридичної кваліфікації дій свого підзахисного саме за ч.2 ст. 345 КК України.

Отже, і в цій частині апеляційні вимоги прокурора слід задовольнити.

В апеляційній скарзі прокурор питань щодо справедливості рішення суду першої інстанції в частині призначення покарання ОСОБА_7 та можливості його звільнення від відбування покарання не ставив, відтак і суд апеляційної інстанції, розглядаючи кримінальне провадження в межах апеляційних вимог, вказані рішення суду першої інстанції не аналізує та не оцінює.

В силу викладеного вище, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_9 на вирок Подільського районного суду міста Києва від 30 червня 2016 року відносно ОСОБА_7 задовольнити.

Вказаний вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту ОСОБА_7 залишити без змін, продовживши його на тридцять днів, тобто до 6 грудня 2016 року включно.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: