Справа № 367/7391/16-к
УХВАЛА
07 жовтня 2016 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у судовому засіданні, в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області клопотання слідчого Ірпінського ВП ГУ Національної поліції в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області юристом 3-го класу ОСОБА_4 про арешт майна, -
в с т а н о в и в:
прокурор Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області юристом 3-го класу ОСОБА_4 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з клопотанням, про накладення арешту на екскаватор, реєстраційний номер № НОМЕР_1 , марка № JCB-B160W, заводський номер № НОМЕР_2 , рік випуску 2007 згідно свідоцтва про реєстрацію машини серія НОМЕР_3 перебуває у фактичному володінні ОСОБА_5 , бульдозер, реєстраційний номер № НОМЕР_4 , марка «ДЗ-110», заводський номер № НОМЕР_5 , рік випуску 1985 ІС номер 027373 заборонивши ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , володіти, користуватися та розпоряджатися вказаним майном.
Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Заслухавши думку прокурора, представникаЮ вивчивши клопотання, оглянувши додані до нього документи та матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Так, в судовому засіданні встановлено, що в провадженні слідчого Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області знаходиться кримінальне провадження за №0003023 від 08.09.2016 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 239-2 КК України.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до положень ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Оскільки в матеріалах кримінального провадження, міститься інформація про наявність відповідних дозволів та проектної документації на видобуток піску, заслухавши представника власника майна, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання про арешт майна.
На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 98, 170, 171, 173 КПК України, слідчий суддя, -
п о с т а н о в и в:
Відмовити у задоволенні клопотання слідчого Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області юристом 3-го класу ОСОБА_7 про арешт майна.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції продовж п`яти днів.

Суддя: ОСОБА_1