У Х В А Л А
13 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Одеської області, Ренійського
району, с. Новосільського, громадянина України,
зареєстрованого та проживаючого за адресою:

за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 289 КК України,
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Закарпатської області,
Виноградівського району, смт. Королево, громадянина
України, зареєстрованого за адресою:
АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою:

за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбаченихч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 289 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 .
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати, та призначити нове підготовче засідання у даному кримінальному провадженні у суді першої інстанції.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року обвинувальний акт, яким ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пред`явлене обвинувачення за ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 289 КК України, повернуто прокурору.
Обгрунтовуючи свої вимоги, викладені в апеляційній скарзі, прокурор звертає увагу суду на те, що в обвинувальному акті, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, викладені фактичні обставини, формулювання обвинувачення щодо кожного обвинуваченого окремо.
Також обвинувальний акт містить кваліфікацію дій як ОСОБА_5 , так і ОСОБА_6 , яка відповідає встановленим фактичним обставинам та обвинуваченню.
На думку прокурора, суд на стадії підготовчого судового провадження вийшов за межі своїх повноважень, оскільки вивчення обвинувального акта повинне відбуватись на стадії судового розгляду після його оголошення прокурором.
Відповідно до ухвали суду за результатами підготовчого провадження, суд встановив, що формулювання обвинуваченні та правова кваліфікація дій обвинувачених не відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення.
Як зазначив суд, зі змісту обвинувального акта не вбачається, що під час замаху на заволодіння автомобілем «Шевроле», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , та під час заволодіння автомобілем «Део», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , транспортні засоби отримали пошкодження.
Посилаючись на п. 17 Пленуму Верховного Суду України « Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року, суд вважає, що в діях ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відсутня така кваліфікуюча ознака як заподіяння великої матеріальної шкоди.
Крім того, суд зазначає, що відповідно до обвинувального акта, потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 завдано матеріальну шкоду на суму відповідно 1000 гривень та 53 гривні, якою обвинувачені заволоділи під час розбійного нападу.
Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив ухвалу суду скасувати з призначенням нового підготовчого судового засідання в суді першої інстанції, думку якого підтримав потерпілий ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_12 , захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заперечували проти її задоволення.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Він повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, та містити відомості, зазначені в ч. 2 цієї статті.
Стаття 314 КПК України передбачає, що під час підготовчого судового засідання головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.
Однією з обставин, яка перешкоджає призначенню провадження до судового розгляду є невідповідність обвинувального акта вимогам кримінально-процесуального закону.
Статтею 291 КПК України передбачені вимоги до складання обвинувального акта.
Однією з них є виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд вказав, що саме ці вимоги закону прокурором не дотримані.
Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачуються в тому, що вони за попередньою змовою, сівши в автомобіль «Шевроле», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_10 , вчинили розбійний напад на нього, накинувши мотузку на шию, стали душити останнього та вимагати віддати речі. Після застосування до потерпілого фізичного насильства, та побиття, вони заволоділи його грошима в розмірі 1000 гривень та автомобілем, який намагались завести, проте це їм не вдалося зробити, оскільки ключі від автомобіля залишились у потерпілого, який втік.
Крім того, вони, за попередньою змовою, сівши в автомобіль «Део», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , здійснили розбійний напад на водія ОСОБА_11 . Приставивши до шиї потерпілого розбиту пляшку, застосувавши фізичне насильство, яке є небезпечними для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, заволоділи грошима останнього у розмірі 53 гривні та автомобілем «Део».
Дії обвинувачених кваліфіковані за ч. 2 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб, та за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 289 КК України як замах на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненим за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування насильства, що завдало великої матеріальної шкоди, не доведеним до кінця з причин, що не залежали від його волі, за ч. 3 ст. 289 КК України як повторне незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненим за попередньою змовою групою осіб, що поєднані з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування насильства, що завдало великої матеріальної шкоди.
На думку суду першої інстанції, перешкодою для призначення кримінального провадження до судового розгляду є невідповідність фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, формулюванню обвинувачення та правовій кваліфікації дій обвинувачених.
Давши юридичну оцінку діям обвинувачених в частині спроби заволодіння транспортним засобом ОСОБА_10 та заволодіння транспортним засобом ОСОБА_11 , орган досудового розслідування кваліфікував їх дії відповідно за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 289 КК України та ч. 3 ст. 289 КК України з зазначенням такої кваліфікуючої ознака, як заподіяння великої матеріальної шкоди потерпілим.
Оскільки відповідно до встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, в результаті дій обвинувачених автомобілі потерпілих не були пошкоджені, суд, посилаючись на п. 17 Пленуму Верховного Суду України « Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року, вказав на відсутність в діях ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такої кваліфікуючої ознаки злочину, передбаченого ст. 289 КК України як заподіяння великої матеріальної шкоди.
Колегія суддів вважає, що такий висновок суду на стадії підготовчого судового засідання є передчасним.
Зазначивши в ухвалі про те, що суд не вдався до дослідження питання про обґрунтованість пред`явленого обвинувачення, на думку колегії суддів апеляційного суду, судом першої інстанції фактично це було зроблено.
Висновок суду про відсутність тієї чи іншої кваліфікуючої ознаки злочину, у вчинені якого обвинувачується особа, може бути зроблений лише за результатами розгляду провадження по суті.
Колегія суддів звертає увагу, що хоча відповідно до ч. 1 ст. 337 КК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд, відповідно до ч. 3 вказаної норми закону, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини та її основоположних свобод, має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Отже, якщо під час судового розгляду буде встановлено, що автомобілі потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не зазнали пошкоджень, суд, виходячи з положень ч. 3 ст. 337 КПК України, в разі доведення винуватості обвинувачених, може виключити кваліфікуючу ознаку з обвинувачення.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для повернення обвинувального акта прокурору немає, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404 ,407, 418, 419 КПК колегія суддів, -
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3