Справа № 750/607/16-к
Провадження № 1-кп/750/101/16
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 березня 2016 року Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:
головуючого: судді: ОСОБА_1
з участю: секретаря: ОСОБА_2
прокурора: ОСОБА_3
потерпілого: ОСОБА_4
захисника: ОСОБА_5
обвинуваченого: ОСОБА_6
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, не судимого,
за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,
ОСОБА_6 в період з 12 грудня 2014 року по 06 листопада 2015 року згідно наказу начальника УМВС України в Чернігівській області № 373 о/с перебував на посаді слідчого слідчого відділення з розслідування дорожньо-транспортних пригод СВ Чернігівського МВ УМВС України в Чернігівській області та мав спеціальне звання - лейтенант міліції, тобто, згідно з п. 1 примітки до ст. 364 КК України являвся службовою особою.
Будучи працівником правоохоронного органу, представником влади, який відповідно до Кримінального процесуального кодексу України та своїх функціональних обов`язків зобов`язаний забезпечувати швидке, повне та неупереджене розслідування кримінальних правопорушень, досудове розслідування яких йому доручено керівництвом, діяти виключно в межах закону, вчинив заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство) за наступних обставин.
У ході розслідування вказаного кримінального провадження у ОСОБА_6 в березні-квітні 2015 року з підозрюваним ОСОБА_4 виникли довірливі стосунки у зв`язку з незастосуванням стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу та наданням йому консультацій про те, як уникнути реального строку покарання за вчинені злочини.
Під час проведення досудового слідства ОСОБА_6 встановив, що підозрюваний ОСОБА_4 має достатні матеріальні заощадження для відшкодування завданих потерпілим у вказаному кримінальному провадженні збитків, в зв`язку з чим у подальшому в ОСОБА_6 виник умисел щодо заволодіння шляхом зловживання довірою грошовими коштами ОСОБА_4 .
З метою реалізації злочинного умислу в середині квітня 2015 року, в невстановлений точно слідством час, ОСОБА_6 зустрівся з ОСОБА_4 під час проведення слідчих дій у Чернігівському МВ УМВС України в Чернігівській області за адресою: м. Чернігів, вул. Шевченка, 13 та запропонував ОСОБА_4 частково відшкодувати шкоду потерпілим з метою можливості подальшого отримання ним за вчинення вказаних крадіжок умовної міри покарання за вироком суду. При цьому ОСОБА_6 зазначив, що ОСОБА_4 грошові кошти має надати йому особисто для подальшої передачі їх потерпілим.
ОСОБА_6 , зловживаючи довірою потерпілого, в кінці квітня 2015 року у невстановлений точно слідством час, у телефонній розмові повідомив ОСОБА_4 , щоб той надав йому 2 000 доларів США чи еквівалент даної суми в гривнях, які він сплатить потерпілим, щоб останні не мали матеріальних претензій до ОСОБА_4 , а суд прийняв цей факт як підставу для призначення йому покарання з іспитовим строком.
З метою виконання свого злочинного умислу, направленого на незаконне заволодіння шляхом зловживання довірою грошовими коштами ОСОБА_4 , ОСОБА_6 надав потерпілому розрахункові номери кредитних карток, а саме: № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , відкритих в ПАТ КБ «ПриватБанк», на які той мав перераховувати обумовлені кошти.
Таким чином, із урахуванням банківської комісії на вищевказані платіжні картки зараховано 34 771,08 грн.
ОСОБА_6 , отримавши від ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 34 771,08 грн.та продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння шляхом зловживання довірою грошовими коштами останнього, потерпілим ці кошти не відшкодував, а використав їх на власні потреби.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково та суду повідомив, що викладені у обвинувальному акті обставини вчинення кримінального правопорушення по суті є вірними, за виключенням того, що саме він був ініціатором перерахунку коштів на його банківську картку. Повідомив, що в ході досудового розслідування ОСОБА_4 цікавився у нього санкціями статей, за якими йому було оголошено підозру, та способом відшкодування частини збитків потерпілим, на що він пообіцяв ОСОБА_4 поспілкуватися з потерпілими та взяти номери мобільних телефонів у разі їх згоди отримати відшкодування. ОСОБА_4 не захотів особисто спілкуватися з потерпілими, а так як він проживав у м. Ніжині, попросив його вирішити ці питання та сам запропонував перерахувати частину коштів на його банківську картку, на що він погодився.
У травні 2015 року ОСОБА_4 перерахував йому кошти в сумі близько 35 000 грн. У цей час у нього було скрутне матеріальне становище, тому він частково використав кошти на свої потреби, а потім вирішив залишити ці кошти собі. Після вимоги ОСОБА_4 він повернув йому кошти в сумі 40 000 грн., додавши 5 000 грн як компенсацію моральної шкоди.
Незважаючи на часткове визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_6 , його вина у вчиненні інкримінованого йому діяння повністю підтверджується наступними доказами.
Потерпілий ОСОБА_4 суду повідомив, що обвинувачений ОСОБА_6 був слідчим, що розслідував кримінальне провадження стосовно нього і дійсно між ними мала місце розмова про можливість уникнення покарання у вигляді позбавлення волі. ОСОБА_6 особисто зателефонував йому у м. Ніжин та порекомендував сплатити начебто потерпілим 40 000 грн. Він погодився та хотів привезти зазначену суму, але ОСОБА_6 наполіг на перерахуванні цієї суми на його банківську картку та запевнив, що особисто передасть кошти потерпілим та владнає всі проблемні питання з мірою покарання. Стверджує, що перерахував обвинуваченому суму 40 000 грн, однак документального підтвердження перерахування суми 5 000 грн не має. Коли суд постановив вирок щодо нього та визначив реальну міру покарання у вигляді позбавлення волі, у нього виник сумнів щодо сплати потерпілим коштів, але ОСОБА_6 сказав, що гроші передав потерпілим і це якась помилка, яка невдовзі вирішиться. Після залишення вироку в силі апеляційним судом, ОСОБА_6 повернув йому 40 000 грн.
Окрім свідчень обвинуваченого та потерпілого, винуватість ОСОБА_6 підтверджується також висновком експерта № 1122 від 06 листопада 2015 року, згідно якого у пам`яті телефону Нокіа N73-1, належному потерпілому ОСОБА_4 , та на SIM-карті вказаного телефону виявлено телефонну книгу з телефонними номерами та SMS-повідомленнями. Зі змісту вказаних SMS-повідомлень вбачається, що від абонента «Дима следак» надійшли повідомлення про номери банківських карток, що належать ОСОБА_6 та його дружині ОСОБА_7 , а також тексти повідомлень, у яких обговорюється контакт з потерпілими та порядок розрахунку з ними, запевнення у призначенні покарання ОСОБА_4 без позбавлення волі. Обвинувачений не заперечує достовірності змісту повідомлень.
Зазначені повідомлення свідчать про умисел на заволодіння ОСОБА_6 шахрайським шляхом коштами потерпілого ще до їх отримання, що спростовує його доводи про те, що коштами він вирішив заволодіти, коли вони надійшли на банківську картку, а також підтверджують свідчення потерпілого про ініціативу саме обвинуваченого ОСОБА_6 перевести кошти на його картку.
Аналізуючи в сукупності добуті та перевірені в судовому засіданні докази, які узгоджуються між собою, суд за вказаних обставин вважає доведеною винуватість ОСОБА_6 , а його дії вірно кваліфікованими за ч. 1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).
Обираючи вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 суд визнає його щире каяття та добровільне відшкодування матеріальної шкоди. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом не встановлено.
З врахуванням зазначеного, приймаючи до уваги, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на утриманні має малолітнього сина, 2011 року народження, залучався та брав безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей з метою виконання службових (бойових) завдань, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді громадських робіт у межах санкції статті, за якою він засуджується.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. суд визнає за необхідне задовольнити частково з врахуванням наступного.
Позов частково ґрунтується на встановлених та доведених у судовому засіданні доказах. Зокрема, сам обвинувачений не заперечує моральних переживань та страждань потерпілого внаслідок його протиправних дій, але стверджує при цьому, що повернув потерпілому кошти у розмірі на 5 000 грн більше, ніж отримав від нього, вважаючи це достатньою компенсацією моральних збитків потерпілому.
Враховуючи зазначене та приймаючи до уваги, що посилання потерпілого ОСОБА_4 на наявність у нього та ускладнення хронічного захворювання внаслідок моральних страждань жодними доказами не підтверджена, суд при вирішенні питання розміру цивільного позову грошового відшкодування завданої потерпілому ОСОБА_4 моральної шкоди враховує характер кримінального правопорушення, глибину та тривалість завданих душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою обвинуваченого, а також добровільність дій потерпілого по сплаті коштів через слідчого. При цьому, виходячи із засад розумності та виваженості, суд, з врахуванням надмірно повернутої суми відшкодування у розмірі 5 000 грн, вважає обґрунтованою та достатньою сатисфакцію стягнення на користь потерпілого суми моральної шкоди в розмірі 2 000 грн.
Процесуальні витрати на залучення експерта під час здійснення досудового розслідування в розмірі 491 гривень 04 копійок підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави
Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні підлягає вирішенню у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 368, 370, 371, 374 КПК України, суд
ОСОБА_6 визнати винуватим та призначити покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у виді 200 (двохста) годин громадських робіт.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 491 гривень 04 копійок процесуальних витрат на залучення експертів.
Речові докази після набрання вироком законної сили:
-платіжні банківські картки ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути власникам: картку за № НОМЕР_1 ОСОБА_6 , картку № НОМЕР_2 ОСОБА_7 ;
-мобільний телефон Нокіа N73-1з SIM-картою оператора «Київстар» № НОМЕР_3 повернути потерпілому ОСОБА_4 .
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченим та прокурору.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а в разі подання апеляційної скарги після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок суду не скасований.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Чернігівської області через Деснянський районний суд м. Чернігова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1