КП№ 278/547/16-к
УКРАЇНА
Житомирський районний суд Житомирської області
В И Р О К
Іменем України
05 квітня 2016 року Житомирський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець і мешканець АДРЕСА_1 , солдат військової частини НОМЕР_1 , який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимий, -
за ч. 4 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
На підставі Указу Президента «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 року №15/2015 в Україні оголошено особливий період. ІНФОРМАЦІЯ_2 обвинуваченого було призвано на військову службу та за наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12.03.2015 року №58 його було призначено на посаду курсанта 2 навчальної роти 3 навчального батальйону цієї військоковї частини, що розташована в АДРЕСА_2 .
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату. Отже, ОСОБА_4 з 12.03.2015 року вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу в умовах особливого періоду.
Згідно із вимогами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 216-220 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом
Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України. Про все, що сталось з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, доповідати своєму безпосередньому начальникові. За дозволом на звільнення з розташування військової частини військовослужбовець зобов`язаний звертатись до командира частини.
Усупереч вимогам закону, солдат ОСОБА_4 03.05.2015 року, перебуваючи за місцем дислокації військової частини НОМЕР_1 , діючи в умовах особливого періоду, без відповідного дозволу командування та без поважних причин, самовільно залишив місце проходження військової служби. Після цього проводив час на власний розсуд. Перебуваючи поза межами військової частини, обвинувачений не повідомляв правоохоронні чи інші органи державної влади про свою належність до військової служби. 23.02.2016 року обвинувачений самостійно повернувся до військової прокуратури, звідки був наравлений до резервного батальйону військової частини НОМЕР_2 для подальшого проходження військової служби.
ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість, не оспорював обставини скоєного ним злочину. У вчиненому щиро розкаявся, просив суворо не карати.
Прокурор запропонував провести дослідження доказів у даній справі за спрощеним порядком. Обвинувачений із такою думкою прокурора погодився.
Суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які учасниками кримінального провадження не оспорюються. При цьому судом встановлено, що сторони правильно розуміють зміст цих обставин та у суду немає сумнівів у добровільності їх позиції. Наслідки ч. 3 ст. 349 та ч.1 ст. 394 КПК України сторонам роз`яснені.
Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч.4 ст.407 КК України як самовільне залишення військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Обставинами, що згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 є його щире каяття, активне сприяння розкритю злочину, добровільне повернення для проходження військової служби. Обставин, що у відповідності до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.
Обираючи обвинуваченому вид і міру покарання, суд керується вимогами ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання і враховує санкцію ч.4 ст.407 КК України, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який за класифікацією злочинів відноситься до тяжкого злочину (ст. 12 КК України), особу обвинуваченого, його позитивну характеристику, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей і відсутність минулих судимостей, а також ту обставину, що ОСОБА_4 самостійно і добровільно повернувся аби продовжувати виконувати конституційний обов`язок по захисту і обороні держави. Суд також ураховує, що злочин вчинено в умовах особливого для держави України періоду. Однак, наявність кількох пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин дещо знижують ступінь суспільної небезпечності особи обвинуваченого і вчиненого ним злочину. Наведені обставини, з урахуванням мети покарання, закріпленої в ст. 50 КК України, дає можливість при призначенні покарання застосувати ст. 75 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 373-376 КПК України, суд, -
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробуванням та з іспитовим строком терміном на 2 (два) роки. Покласти на засудженого обов`язок повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися на реєстрацію в інспекцію.
Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирався.
Речові докази відсутні.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд протягом 30 діб з дня його проголошення

Суддя: ОСОБА_1