АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/1115/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 617/1627/15-к
Категорія: ст.115 ч.1 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0000500 за апеляційними скаргами прокурора та захисника ОСОБА_7 на вирок Печенізького районного суду Харківської області від 18 лютого 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Великий Бурлук Харківської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, раніше не судимого, який до взяття під варту працював водієм у «Кулінічі», був зареєстрований та мешкав за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років 6 місяців.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний відносно ОСОБА_8 , продовжено до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено обчислювати з 18 червня 2015 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 строк його попереднього ув`язнення з 18 червня 2015 року до набрання цим вироком законної сили, виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 3693 гривні 20 копійок за проведення молекулярно-генетичної експертизи № 126 від 6 липня 2015 року.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 3046 гривень 89 копійок за проведення молекулярно-генетичної експертизи № 284 від 14 серпня 2015 року.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 3072 гривні гривні 00 копійок за проведення судово-балістичної експертизи № 8074 від 3 вересня 2015 року.
Долю речових доказів суд вирішив відповідно до ст.100 КПК України.

Згідно вироку, 3 червня 2015 року приблизно о 23 годині 30 хвилин ОСОБА_8 , маючи умисел на протиправне заподіяння смерті іншій людині, заздалегідь підготувавши та взявши з собою рушницю «ТОЗ» 16 калібру № НОМЕР_1 , яка згідно з висновком судово-балістичної експертизи № 8074 від 3 вересня 2015 року є вогнепальною зброєю, гладкоствольною курковою мисливською рушницею, справною та придатною до стрільби, на найманому ним автомобілі під керуванням ОСОБА_9 прибув до будинку АДРЕСА_2 , де проживали його колишня співмешканка ОСОБА_10 , її брат ОСОБА_11 , та її співмешканець ОСОБА_12 , та, таємно проникнувши до однієї з кімнат цього будинку, умисно здійснив один постріл з вищезазначеної рушниці у ОСОБА_11 , чим завдав останньому вогнепальне поранення передньої черевної стінки з пошкодженням шлунку, товстого кишечнику, лівої долі печінки, брижі тонкого кишечнику, аорти, очеревини, що ускладнилося розвитком крововтрати, яке відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 109-ВЛ/т15 від 4 червня 2015 року є тяжким тілесним ушкодженням за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, внаслідок якого настала смерть потерпілого. Почувши постріл та шум, з сусідньої кімнати вибіг ОСОБА_12 та, побачивши рушницю в руках ОСОБА_8 , спробував вихопити її, в ході боротьби пролунав ще один постріл, після чого, ОСОБА_8 кинув рушницю на місці події та втік.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок районного суду скасувати, ухвалити новий вирок та призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 років. В своїх апеляційних доводах апелянт зазначає про те, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, так як ОСОБА_8 вчинив умисний злочин, який у відповідності до ст. 12 КК України є особливо тяжкий злочин; свою вину у вчиненому злочині не визнав; не розкаявся; пробачення у потерпілої не попросив; будь-яких обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченого судом не встановлено.
В своїй апеляційній скарзі захисникОСОБА_7 просить вирок районного суду скасувати, внаслідок істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. В обґрунтування свого апеляційного прохання захисниквказує на те, що інкримінований ОСОБА_8 злочин він не вчиняв, а висновки суду, викладені в оскаржуваному вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Крім того, апелянт зазначає про то, що суд мотивуючи формулювання обвинувачення і свої висновки, що викладенні в судовому рішенні, обґрунтував суперечливими доказами, які були встановленні лише під час досудового розслідування, але не знайшли будь-якого підтвердження під час судового розгляду. Більш того, захисникОСОБА_7 в апеляційній скарзі зазначає, що суд поверхово розглянув справу, дав неправильну оцінку добутим доказам, деяким доказав не дав оцінку взагалі, деякі докази проігнорував, в основу вироку поклав припущення, внаслідок чого невірно ухвалив оскаржуваний вирок, що суперечить дійсним обставинам по справі, так як дії ОСОБА_8 неправильно були кваліфіковані як під час досудового розслідування, так і судом першої інстанції, у зв`язку з чим захисник вважає, що оскаржуване судове рішення є необґрунтованим та незаконним.,
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу в частині скасування вироку, а також доводи обвинуваченого та його захисника щодо необхідності задоволення апеляційної скарги сторони захисту, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що подані апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
Як вбачається з формування обвинувачення, тобто фактичних обставин події, що встановлені під час судового розгляду та зазначені судом в мотивувальній частині оскарженого вироку, ОСОБА_8 умисно вчинив один постріл з рушниці, яким за висновками суду завдав потерпілому вогнепальне поранення, внаслідок якого настала смерть ОСОБА_11 . При цьому належить врахувати, що формулювання обвинувачення містить також відомості, що під час боротьби ОСОБА_12 та обвинуваченого відбувся другий постріл, після того, ОСОБА_8 кинув рушницю на місці події та втік. Тобто судом не встановлено, що другий постріл, з урахуванням зазначених обставин, заподіяв будь-які тілесні ушкодження потерпілому.

Водночас, суд послався у вироку в обґрунтування винуватості ОСОБА_8 на доказ наданий стороною обвинувачення висновок судово-медичної експертизи № 109-ВЛт/15 від 28 серпня 2015р. та показання експерта ОСОБА_13 , який 3 червня 2015р. був залучений до участі в огляді місця події. Згідно показань, які вказаний експерт надавав в судовому засіданні, на тілі ОСОБА_11 виявлено пряме вогнепальне поранення та дотичне вогнепальне поранення, які розташовані у різних площинах, що унеможливлює їхнє походження від одного пострілу, тобто ці два поранення утворились від двох пострілів з гладкоствольної вогнепальної зброї, патрон якої був споряджений множинними вогнепальними снарядами (свинцевим дробом), діаметром поперечного перетину 0,7 см, поміщеними в пиж-контейнер. Обидва постріли були здійснені з неблизької дистанції, про що свідчить відсутність навколо ранових каналів часток пороху, порохових газів, металізації та інших ознак пострілу впритул. Однак, виходячи з відстані між рановими каналами, обидва поранення не є ранами на вильоті, крім того, пряме поранення було заподіяно внаслідок пострілу з меншої дистанції, ніж дотичне поранення.

За відомостями, що містяться у висновку судово-балістичної експертизи № 8074 від 3 вересня 2015 року, на дослідження були надані вилучені під час огляду з місця події об`єкти, зокрема, рушниця, 2 гільзи, 5 полімерних об`єктів та 7 металевих об`єктів.

Вочевидь формулювання обвинувачення та встановлені судом у вироку фактичні обставини події злочину у порівнянні з оцінкою вищезазначених доказів містять істотні суперечності, що свідчить на користь апеляційних доводів сторони захисту стосовно невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, недотримання вимог щодо обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, що містяться у нормах ст. 370 КПК України.

Разом з цим, зазначені порушення вказують на неконкретність обвинувачення, яка негативно впливає на реалізацію таких загальних засад кримінального провадження, як презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, права на захист, оскільки ефективний захист можливо здійснювати лише за наявністю чітко сформованого обвинувачення. З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з апеляційними доводами захисника в частині безпідставності відмови судом у задоволенні клопотання, щодо слідчого експерименту (арк. 217), оскільки у вироку, також не спростована версія сторони захисту щодо відсутності світла у помешканні де сталася подія.

Зазначені обставини свідчать про порушення у системному зв`язку принципу змагальності сторін, безпосередності дослідження доказів, права обвинуваченого на захист, а також презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, які передбачені ст. 7 п.п. 10, 13, 15, 16 КПК України серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати. Ці, а також зазначені вище, вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції при судовому розгляді, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення. Разом з цим належить врахувати те, що необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства.

Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, що містяться у главі 2 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність декількох істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає нормам ч. 1 ст. 412; п. 6 ч. 1 ст. 407; п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 409; ст. 410 , ст. 411 ч.1 п. 3-4 КПК України.
Поряд з цим, переглядаючи оскаржений вирок в межах апеляційних доводів прокурора щодо м`якості призначеного покарання, колегія суддів вважає, що тяжкість злочину та фактичні обставини його вчинення, згідно версії обвинувачення, свідчать про підвищену небезпеку таких дій, а тому якщо зазначені обставини будуть встановлені при новому судовому розгляді, суд повинен дотримуватися вимог норм ст. ст. 50, 65 КК України, з метою унеможливлення призначення безпідставно м`якого покарання. Водночас наявність встановлених при апеляційному розгляді істотних процесуальних порушень унеможливлює розгляд решти апеляційних вимог прокурора.

Вирішуючи питання про подальший рух провадження після скасування вироку, колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вимог п.2 ч.3 ст.374, ст. 370 КПК України про зміст мотивувальної частини обвинувального вироку та загальних засад судочинства не відноситься до передбаченого в ч.1 ст.415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п.1, 2 , 15, 17 ч.1 ст.7 КПК України верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, а також забезпечення змагальності сторін та одночасно обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, що передбачено як обов`язкові вимоги у ст. 370 КПК України.
З огляду на викладене, з метою дотримання вказаних засад кримінального провадження, що гарантуються чинним КПК України, оскаржуваний вирок належить скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Дотримуючись вимог ст.ст. 197 ч.1, 331, 419 ч. 1 п.3 КПК України, стосовно обвинуваченого, з урахуванням наявності існування ризиків, передбачених п.п. 1-4 ст.177 КПК України, а саме того, що він може переховуватися від суду та правоохоронних органів, що також може вплинути на своєчасність виконання процесуальних рішень суду та дотримання розумних строків судового розгляду, колегія суддів вважає можливим та необхідним продовжити ОСОБА_8 - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 27 липня 2016 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, ст. 407 ч. 1 п. 6; ст. 409 ч. 1 п.п. 1, 2, 3; 410 п.п.1- 2; ст. 411 ч.1 п. 3-4 , ст. 412 ч. 1; ст. 418, ст. 419 та главою 2 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задоволити частково.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задоволити частково.

Вирок Печенізького районного суду Харківської області від 18 лютого 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Продовжити стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 27 липня 2016 року включно.

Ухвала оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_14 ОСОБА_4