Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю засудженого ОСОБА_4 ,
захисників: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
розглянула в судовому засіданні 11 жовтня 2016 року в м. Києві кримінальну справу за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 22 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 січня 2016 року.
За вказаним вироком, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду,
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що не має судимості,
засуджено за ч. 2 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
За цим вироком також засуджено ОСОБА_9 , судові рішення щодо якого у касаційному порядку не оспорюються.
Згідно з вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.
14 вересня 2011 року приблизно о 22.00 год. у дворі будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_10 завдав ОСОБА_11 ножових поранень тулуба, а також верхніх та нижніх кінцівок тіла. Дізнавшись про поранення ОСОБА_11 , у двір вищевказаного будинку прибули ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , які підійшли до ОСОБА_10 , котрий сидів на лаві біля під`їзду № 7, і, діючи умисно на ґрунті помсти за заподіяння ОСОБА_10 ножових поранень їх товаришу ОСОБА_11 , з метою заподіяння тілесних ушкоджень, завдали ОСОБА_10 численних ударів руками та ногами по голові та тулубу. Крім того, ОСОБА_4 ножем, що належав ОСОБА_10 , тричі ударив останнього в область живота та сім разів в область лівого стегна.
Своїми умисними діями ОСОБА_4 заподіяв ОСОБА_10 численних колото-різаних поранень лівого стегна з ушкодженням стегнової артерії, що призвели до крововтрати та смерті потерпілого.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , не погоджуючись із ухваленими щодо ОСОБА_4 судовими рішеннями, просить їх скасувати через неправильне застосування норм матеріального та процесуального закону, а справу направити на нове розслідування. Обґрунтовуючи свої касаційні вимоги, захисник указує, що засуджений не вчиняв інкримінованого йому злочину, а вирок ґрунтується на неналежних та недопустимих доказах. При цьому ОСОБА_7 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та а неповноту досудового й судового слідства. Також захисник стверджує, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 377 КПК 1960 року.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_4 та захисників на підтримання касаційної скарги, думку прокурора, який заперечив проти її задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.
Відповідно до ч. 3 ст. 398 КПК 1960 року під час вирішення питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд касаційної інстанції має керуватися статтями 370372 цього Кодексу. За змістом зазначеної норми закону такими підставами є істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, а також невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину й особі засудженого.
Фактичні обставини справи були предметом оцінки місцевого та апеляційного судів і перегляду в касаційному порядку відповідно до вимог ст. 398 КПК 1960 року не підлягають, а неповнота судового слідства, на яку посилається скаржник, згідно зі ст. 367 КПК 1960 року є підставою для скасування чи зміни відповідних судових рішень тільки в апеляційному порядку.
За ст. 323 цього Кодексу вирок є обґрунтованим, якщо його постановлено на підставі матеріалів, повно зібраних, усебічно досліджених та правильно оцінених судом, а висновки суду про подію злочину та про винуватість підсудного у його вчиненні з достовірністю випливають із матеріалів справи. Для цього у вироку має бути проаналізовано й оцінено всі розглянуті в судовому засіданні докази, які можуть як підтверджувати висновок суду, так і спростовувати його.
Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, та про правильність кваліфікації його дій відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими сукупністю доказів, розглянутих у судовому засіданні та наведених у вироку.
Зокрема, ці висновки підтверджуються показаннями:
свідка ОСОБА_12 , який у судовому засіданні зазначив, що 14 вересня 2011 року він бачив, як молодий хлопець, схожий на ОСОБА_4 , у ході бійки завдав потерпілому ОСОБА_10 5-6 ударів ножем у верхню частину ноги; також ОСОБА_12 упізнав вилучену у ОСОБА_4 кофту, пояснивши, що саме в таку спортивну кофту з капюшоном із сірими горизонтальними смугами був одягнутий хлопець, який вчинив вищевказаний злочин;
свідка ОСОБА_13 , котра в судовому засіданні також стверджувала, що в день вчинення злочину приблизно о 22.00 год. бачила з вікна квартири, як у добре освітленому ліхтарем дворі молода людина завдала декількох ударів ножем потерпілому, який сидів на лаві. В судовому засіданні ОСОБА_13 вказала на ОСОБА_4 як на особу, схожу на хлопця, котрий завдавав ОСОБА_10 ножових поранень.
Сумніватись у достовірності показань цих свідків у суду не було підстав, оскільки вони є детальними та послідовними, незмінними по суті протягом усього досудового й судового слідства. Також слід зазначити, що вищевказані показання об`єктивно узгоджуються з іншими показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .
Крім того, ці показання не виступали основними доказами винуватості засудженого у вчиненні злочину і відповідно до вимог кримінально-процесуального закону були оцінені судом у сукупності з іншими доказами, наявними у матеріалах справи. Зокрема, винуватість ОСОБА_4 також підтверджується даними, що містяться у висновках медико-криміналістичного дослідження від 09 грудня 2011 року № 278-МК, імунологічних експертиз від 07 листопада 2011 року № 380 та від 03 листопада 2011 року № 381, експертиз генетичної ідентифікації від 14 листопада 2011 року № 402 та від 24 листопада 2011 року № 480, а також у висновку судово-медичної експертизи від 05 листопада 2011 року № 2291/2.
Доводи захисника про те, що ОСОБА_4 захищався від суспільно-небезпечного посягання потерпілого, є безпідставними, оскільки суд установив, що засуджений завдавав ударів ножем ОСОБА_10 , коли той сидів на лаві, а отже, жодної загрози для ОСОБА_4 він не становив.
Що стосується тверджень захисника про те, що органи досудового розслідування при збиранні доказів у цій кримінальній справі істотно порушили вимоги кримінально-процесуального закону, то вони є також неспроможними, оскільки місцевий суд такі докази обвинувачення, як явка з повинною та пояснення засуджених, визнав недопустимими на тих підставах, що їх було зібрано не в установленому законом порядку. Вказані докази було одержано в той час, коли підсудні були фактично затримані за підозрою у вчиненні злочину, з недотриманням їх права на мовчання та права не свідчити проти себе.
У результаті перевірки матеріалів справи колегія суддів не виявила даних стосовно того, що під час збирання та процесуального закріплення інших доказів було допущено істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, та даних, які би давали підстави вважати недостовірними чи недопустимими зібрані у справі докази; не виявила й таких порушень вимог кримінально-процесуального закону, що перешкодили чи могли би перешкодити суду повно, всебічно розглянути справу й постановити законний та обґрунтований вирок.
Крім того, зазначені доводи, на які в касаційній скарзі посилається захисник, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який ретельно їх з`ясував і мотивовано відмовив у задоволенні цих доводів, навівши аргументи, що ґрунтуються на матеріалах справи.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК 1960 року.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень кримінально-процесуального закону не допущено, то касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене і керуючись статтями 394396 КПК 1960 року, пунктом 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 22 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 січня 2016 року щодо ОСОБА_4 залишити без зміни.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3