Справа № 559/1822/15-к
провадження № 1-кп/570/40/2016
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 квітня 2016 року

Рівненський районний суд Рівненської області у складі колегії суддів
головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

з участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

при секретарі ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Рівному кримінальне провадження №0000266 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дубно Рівненської області, громадянина України, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 , раніше не судимого ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.3 ст. 357, ч.1 ст. 358 КК України,

в с т а н о в и в :
Обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_5 надійшов до Рівненського районного суду Рівненської області 31 грудня 2015 року на підставі ухвали колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області від 28 грудня 2015 року в порядку визначення підсудності кримінального провадження.

У підготовчому судовому засіданні прокурор висловив думку про відповідність обвинувального акту вимогам процесуального закону. Відмовився пояснити суду, чи наявне у обвинувальному акті формулювання обвинувачення, що саме державне обвинувачення вважає формулюванням обвинувачення, що викладенням фактичних обставин по справі і чи наявне у надісланому до суду тексті викладення формулювань за трьома окремими обвинуваченнями. Висловив думку про те, що обвинувальний акт відповідає вимогам закону.
Захисник обвинуваченого звернувся до суду з клопотанням про повернення обвинувального акту прокурору внаслідок невідповідності цього акту вимогам ст. 291 КПК України. У своєму письмовому клопотання звернув увагу суду на те, що в порушення вимог КПК України у обвинувальному акті відсутнє зазначення даних про потерпілого, хоча наявний цивільний позов.

Обвинувачений підтримав клопотання свого захисника.

Вислухавши думки учасників процесу, дослідивши обвинувальний акт та доданий до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, суд вважає необхідним повернути обвинувальний акт прокурору у зв`язку із наступним.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення із посиланням на положення закону та статті закону України про кримінальну відповідальність, та формулювання обвинувачення.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно із положеннями, викладеними у п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та після викладення правової кваліфікації того діяння, яке зазначається у викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення.

Саме у межах пред`явленого обвинувачення в обвинувальному акті, згідно зі ст. 337 КПК України, суд першої інстанції здійснює судовий розгляд.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 КПК України, обвинуваченим є особа, обвинувальний акт відносно якої переданий до суду у порядку, передбаченому ст. 291 КПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор пред`являє обвинувачення у вчиненні злочину, і яким закінчується досудове розслідування.

Обвинувальний акт стосовно ОСОБА_5 не містить формулювання обвинувачення у розумінні вимог ст. 291 КПК України. Так, в порушення вимог вказаної статті обвинувальний акт не містить жодних посилань на наявність даних про місце вчинення діяння, яке інкримінується обвинуваченому і полягає у незаконному заволодінні паспортом громадянина України. Відсутнє також зазначення про час вчинення цього діяння. Відсутнє й посилання у формулюванні обвинувачення за ч. 3 ст. 357 КК України на те, у чому полягає незаконність заволодіння паспортом (бланкетна диспозиція вимагає від державного обвинувачення послатись на норму закону, в порушення якої відбулось заволодіння паспортом).

Так само при формулюванні обвинувачення за ч. 1 ст. 358 КК України прокурором не вказано ні часу діяння, ні обставин діяння (зазначено, що їх не встановлено), ні місця інкримінованого обвинуваченому діяння, ні нормативного акту, яким паспорт визнається офіційним документом. Відсутнє також зазначення даних про мету використання підробленого паспорта, що є обов`язковою кваліфікуючою обставиною даного злочину.

Відсутні також обов`язкові складові формулювання обвинувачення і за ч. 1 ст. 191 КК України. Так, привласнення є закінченим злочином з моменту невиконання вимоги про повернення майна у зазначений час. У формулюванні такі дані відсутні.

Суперечливим є і формулювання обвинувачення в частині зазначення об`єктивної сторони діяння обвинуваченого. Так, прокурором зазначено, що обвинувачений «привласнив та витратив на власні потреби» майно державного підприємства. Не зрозумілим є, яким чином суду оцінювати це твердження і як його роз`яснити обвинуваченому як обвинувачення у вчиненні привласнення, чи як обвинувачення у вчиненні розтрати.

В порушення вимог ст. 291 КПК України та за наявності доданого до обвинувального акту цивільного позову, поданого прокурором в інтересах держави, у обвинувальному акті відсутні дані як про наявність потерпілого у справі, так і про наявність представника цивільного позивача, що перешкоджає призначенню справи до судового розгляду, оскільки не визначає належного кола учасників судового розгляду у порядку, визначеному законом та перешкоджає повідомленню цих незазначених учасників про судовий розгляд.

Відповідно до п. а) ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п. 79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісье та Сассі проти Франції», п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п. 34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно «оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див, рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини», п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
З огляду на це, керуючись приписами ч.5 ст.9 КПК України, суд прийшов до переконання, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення як окремо визначеного елементу обвинувального акту, передбаченого п.5 ч.2 ст.291 КПК України.
Суд не може розглядати як формулювання обвинувачення зміст обвинувального акту в цілому, оскільки це не узгоджується з вищезазначеними приписами законодавства, а також практикою Європейського суду з прав людини, й порушує право обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, а також на справедливий судовий розгляд. Зазначене також утруднює належну кваліфікацію таких дій та визначення їх відповідності кримінальному закону.
На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку про необхідність повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_5 прокурору у зв`язку із його невідповідністю вимогам процесуального закону відсутністю викладення формулювання обвинувачення за кожним з трьох інкримінованих особі кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного та керуючись положеннями ст.ст. 291, 314 КПК України, суд

у х в а л и в:
Обвинувальний акт із додатками в кримінальному провадженні №0000266 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.3 ст.357, ч.1 ст. 358 КК України повернути прокурору, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні ОСОБА_4 .

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом семи днів з моменту її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

судді ОСОБА_2

ОСОБА_3