Справа № 368/509/16-к
Провадження № 1-в/368/152/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2016 р. Кагарлицький районний суд Київської області
В складі:
Головуючого судді: ОСОБА_1
При секретарі: ОСОБА_2
з участю прокурора: ОСОБА_3
З участю інших сторін провадження:
представника ВК : ОСОБА_4
Засудженого: ОСОБА_5
Захисника: ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м Кагарлику клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоселиця Виноградівського району Закарпатської області, громадянина України, зареєстрованого та який до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , до засудження не працював, не одруженого, засудженого:
- 11.02.2015 року Виноградівським районним судом Закарпатської області за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три роки);
- 27.05.2015 року ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області вирок Виноградівського суду Закарпатської області від 11 лютого 2015 року, яким ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України, - залишено без зміни, а апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого, потерпілих, - без задоволення;
- 15.10.2015 року Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ залишено ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 27 травня 2015 року щодо ОСОБА_5 без зміни, а касаційні скарги прокурора, потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їх представника ОСОБА_10 , - без задоволення;
- 24.02.2016 року Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області зараховано засудженому ОСОБА_5 в строк відбування покарання за вироком Виноргадівського районного суду від 11.02.2015 року, строк попереднього ув`язнення з 19.10.2014 року, (з моменту затримання), по 17.11.2014 року, (звільнення з під варти на підставі ухвали слідчого судді), з 05.12.2014 року, (обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою на підставі ухвали апеляційного суду), по 27.05.2015 року, ( набрання вироком законної сили), у відповідності з ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі, про умовно дострокове звільнення від основного покарання, без скасування додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд, -
В С Т А Н О В И В :
24.03.2015 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоселиця Виноградівського району Закарпатської області, громадянина України, зареєстрованого та який до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , до засудження не працював, не одруженого, засудженого:
- 11.02.2015 року Виноградівським районним судом Закарпатської області за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три роки);
- 27.05.2015 року ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області вирок Виноградівського суду Закарпатської області від 11 лютого 2015 року, яким ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України, - залишено без зміни, а апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого, потерпілих, - без задоволення;
- 15.10.2015 року Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ залишено ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 27 травня 2015 року щодо ОСОБА_5 без зміни, а касаційні скарги прокурора, потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їх представника ОСОБА_10 , - без задоволення;
- 24.02.2016 року Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області зараховано засудженому ОСОБА_5 в строк відбування покарання за вироком Виноргадівського районного суду від 11.02.2015 року, строк попереднього ув`язнення з 19.10.2014 року, (з моменту затримання), по 17.11.2014 року, (звільнення з під варти на підставі ухвали слідчого судді), з 05.12.2014 року, (обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою на підставі ухвали апеляційного суду), по 27.05.2015 року, ( набрання вироком законної сили), у відповідності з ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі, про умовно дострокове звільнення від основного покарання, без скасування додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
24.03.2016 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 35 КПК України для слухання даного кримінального провадження був визначений суддя Кагарлицького районного суду ОСОБА_1 .
Слухання кримінального провадження було призначено на 07.04.2016 року.
В судовому засіданні, яке відбулося 07.04.2016 року, засуджений ОСОБА_5 своє клопотання підтримав в повному обсязі, вважав, що своєю зразковою поведінкою довів своє виправлення та перевиховання, так як має два заохочення, бажає вийти з місць позбавлення волі, та утримувати своїх батьків похилого віку, бажає влаштуватися на роботу, створити сім`ю, та відшкодовувати потерпілій стороні збитки, які заподіяні злочином.
Зазначив, що стягнення отримав за вживання спиртних напоїв, проте, в нього виявлено на той час було не значну кількість проміле алкоголю в крові, тому не вважає своє правопорушення значним.
Що стосується потерпілих, то в нього на даний час склалися нормальні відносини з потерпілими.
В судовому засіданні, яке відбулося 07.04.2016 року, представник ВК 115 ОСОБА_4 вирішення питання поклала на розсуд суду.
В судовому засіданні прокурор Кагарлицької міжрайонної прокуратури Київської області ОСОБА_3 проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 заперечував.
Свою позицію прокурор обґрунтовував тим, що засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання в установі виконання покарань мав дисциплінарне стягнення за вживання алкогольних напоїв, яке, хоча і зняте, проте, поведінка засудженого ОСОБА_5 не може свідчити про той факт, що він став на шлях виправлення та перевиховання, а тому до нього не можливо застосувати положення ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від покарання.
Окрім того, наголосив на тій обставині, що засуджений ОСОБА_5 вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння, дисциплінарне стягнення отримав за вживання алкогольних напоїв, що не може свідчити про його перевиховання.
Суд, розглянувши клопотання засудженого, вислухавши засудженого ОСОБА_5 , який підтримав своє клопотання про умовно дострокове звільнення від призначеного основного покарання, вислухавши думку інших учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до висновку щодо відмови в задоволенні клопотання, обґрунтовуючи своє рішення наступним.
Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Новоселиця Виноградівського району Закарпатської області, громадянин України, зареєстрований та який до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , до засудження не працював, не одружений, засуджений:
- 11.02.2015 року Виноградівським районним судом Закарпатської області за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три роки);
- 27.05.2015 року ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області вирок Виноградівського суду Закарпатської області від 11 лютого 2015 року, яким ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України, - залишено без зміни, а апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого, потерпілих, - без задоволення;
- 15.10.2015 року Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ залишено ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 27 травня 2015 року щодо ОСОБА_5 без зміни, а касаційні скарги прокурора, потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їх представника ОСОБА_10 , - без задоволення;
- 24.02.2016 року Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області зараховано засудженому ОСОБА_5 в строк відбування покарання за вироком Виноргадівського районного суду від 11.02.2015 року, строк попереднього ув`язнення з 19.10.2014 року, (з моменту затримання), по 17.11.2014 року, (звільнення з під варти на підставі ухвали слідчого судді), з 05.12.2014 року, (обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою на підставі ухвали апеляційного суду), по 27.05.2015 року, ( набрання вироком законної сили), у відповідності з ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі,
Початок строку покарання: «05» грудня 2014 року.
Кінець строку покарання: «15» квітня 2017 року.
1/2 строку покарання: «14» жовтня 2015 року.
Прибув в Кагарлицьку виправну колонію Київської області ( 115 ) із Закарпатської УВП № 9, в якому утримувався з 05.12.2014 року, де дисциплінарних стягнень та заохочень не мав.
По прибуттю в ВК 115 15.07.2015 року працевлаштований різноробочим на виробництві установи.
В останній період відбування покарання до праці відноситься добре, завдану роботу виконує добросовісно, проте, під час відбування покарання допустив порушення режиму тримання, за що мав одне дисциплінарне стягнення, яке на даний час знято в установленому законом порядку.
Так, за час перебування в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_5 має слідуючі:
заохочення:
1. 08.10.2014 року За сумлінну поведінку та ставлення Подяка Нач. ВК
до праці на МТФ.
2. 03.03.2016 року За сумлінну поведінку та активну участь Знято стягнення Нач. ВК
в суспільно корисному житті відділення від 13.12.2016 р.
проведення ремонту в спортивному залі.
стягнення:
2. 13.12.2015 року Вживання спиртних напоїв ДІЗО 15 діб Нач. ВК
(знято 03.03.16 р.)
Відповідно, суд приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_5 остаточно ще не став на шлях виправлення і тому не заслуговує, на думку учасників процесу, зокрема, прокурора, та, відповідно, суду, згідно ст.. 81 КК України умовно дострокового звільнення від відбування основного покарання.
Суд при вирішенні даного питання керувався нормами як матеріального, так і процесуального права.
Що стосується норм матеріального права, то суд керувався наступним.
Так, згідно ст. 81 КК України:
1. До осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Отже, за змістом ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може стосуватися: а) лише основного покарання; б) як основного, так і додаткового покарання; в) лише додаткового покарання.
При цьому, оскільки даний різновид звільнення від подальшого відбування покарання за своєю природою може бути поширений лише на строкові покарання, єдиний вид додаткового покарання, щодо якого можливе застосування ст. 81 КК України, - це позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, тому при вирішенні питання про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі засудженому ОСОБА_5 , судом в даному випадку не вирішується питання щодо звільнення засудженого ОСОБА_5 від додаткової міри покарання, - позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
2. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як встановлено судом, засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою під час відбування покарання в установі виконання покарання не довів тієї обставини, що він остаточно став на шлях виправлення та перевиховання.
Що ж стосується сумлінної поведінки, то така відсутня в поведінці засудженого ОСОБА_5 , так як засуджений мав одне дисциплінарне стягнення за поведінку, яка суперечить поведінці засуджених в установі виконання покарань, як то: вживання алкогольних напоїв.
3. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин;
При вирішенні питання щодо умовно дострокового звільнення від покарання засудженого ОСОБА_5 судом було враховано формально-юридичні та оціночні підстави.
Формально-юридичні підстави передбачені ч. 3 ст. 81 КК України і пов`язуються з фактичним відбуттям засудженим ОСОБА_5 1/2 строку покарання.
Строк фактичного відбуття засудженим ОСОБА_5 певної частини призначеного йому покарання як формально-юридична підстава умовно-дострокового звільнення від відбування покарання залежить від кількох чинників.
Таким чинниками відповідно до ч. 3 ст. 81 КК України є:
а) вид (категорія) вчиненого особою злочину, визначений відповідно до ст.12 КК України;
Так, ОСОБА_5 засуджений за:
- скоєння необережного злочину, тобто за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України.
Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років або без такого.
Згідно положень ч. 4 ст. 12 КК України, злочин, вчинений засудженим ОСОБА_5 відноситься до категорії тяжкого злочину.
б) форма вини. Злочин, який передбачений ч. 2 ст. 286 КК України вчинений засудженим ОСОБА_5 є злочином, вчиненим з необережності.
З урахуванням окремих із зазначених чинників та поєднання деяких з них між собою відносно засудженого ОСОБА_5 законом встановлений загальний (п.1 ч. 3 ст.81 КК України), строк покарання, після фактичного відбуття якого особа може бути умовно-достроково звільнена від відбування покарання.
Отже, що стосується формально юридичних підстав щодо застосування до засудженого ОСОБА_5 положень ст. 81 КК України, то такі є в наявності.
Що ж стосується оціночних підстав умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, які передбачені ч. 2 ст. 81 КК України, то суд вважає, що їх недостатньо на даному етапі відбування покарання засудженим призначеного йому покарання.
Суд на обґрунтування своєї позиції враховує ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою в повній мірі не довів своє виправлення.
Встановлюючи ці підстави застосування ст. 81 КК України, суд, зокрема, з`ясував наступні обставини:
- засуджений ОСОБА_5 не завжди дотримувався правил внутрішнього розпорядку.
На обґрунтування своєї позиції суд наголошує на тій обставині, що засуджений ОСОБА_5 , який, будучи обізнаним з правилами відбування покарань, знехтував ними, за що отримав дисциплінарне стягнення за вживання алкогольних напоїв, що категорично забороняється під час відбування покарання, та відноситься до одних із тяжких правопорушень, за які передбачено дисциплінарне стягнення лише у виді ДІЗО, яке засудженим було відбуте.
Відповідно, суд наголошує на тій обставині, що дисциплінарне стягнення у виді ДІЗО 15 діб є крайньою мірою, та застосовується лише до осіб, які не лише порушують правила тримання, а істотно порушують правила тримання у місцях позбавлення волі.
Окрім того, суд наголошує на тій обставині, що злочин засуджений ОСОБА_5 вчинив в стані алкогольного сп`яніння, що є істотною обтяжуючою обставиною, а тому отримання дисциплінарного стягнення за вживання алкогольних напоїв суд не може розцінювати як факт, що підтверджує перевиховання засудженого.
Відповідно, суд вважає, що засуджений ОСОБА_5 , вчинивши злочин в стані алкогольного сп`яніння, під час відбування покарання повинен був довести своє виправлення, відмежувавшись від такого порушення, як вживання алкогольних напоїв, при наявності суворої заборони такого вживання, що засудженим ОСОБА_5 було здійснено навпаки, що, на думку суду, не може свідчити про ставлення засудженого ОСОБА_5 на шлях виправлення та перевиховання.
Окрім того, суд звертає увагу на ту обставину, що дисциплінарне стягнення було знято з засудженого лише 03.03.2016 року, тобто, за 21 день до подання засудженим ОСОБА_5 клопотання до суду про застосування до нього положень ст.. 81 КК України, а саме, - пільги, - умовно дострокового звільнення від відбування покарання.
Суд вважає, що за такий короткий проміжок часу засуджений ОСОБА_5 не може довести ту обставину, що він став на шлях виправлення та перевиховання.
Свою позицію суд обґрунтовує наступним.
Дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст.. 9 КВК України є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, до того ж короткий проміжок часу відбування покарання засудженим та короткий проміжок час з моменту зняття дисциплінарного стягнення не є достатнім для можливості оцінки поведінки засудженого, з підстав, які визначені положеннями ст.. 81 КК України.
Відповідно, суд вважає, що дії засудженого не відповідають вимогам щодо застосування положень, які передбачені ст.. 81 КК України та невідповідають положенням ст.. 9 КВК України.
Окрім того, слід зазначити, що в характеристиці засудженого ОСОБА_5 зазначено, що засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання зарекомендував себе посередньо.
На думку суду, для застосування положення ст.. 81 КК України засуджений ОСОБА_5 повинен був зарекомендувати себе з позитивної сторони, що, знову ж таки, відсутнє.
- суд також критично відноситься до твердження засудженого ОСОБА_5 щодо того, що в нього нормальні відносини з потерпілими по кримінальному провадженню, так як таке твердження повністю спростовується наступним:
- згідно мотивувальної частини ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 27.05.2015 року потерпілі мали наступну позицію щодо засудженого:
«В апеляційній скарзі потерпілі просять вирок в частині призначеного покарання - скасувати, призначити ОСОБА_5 покарання у виді восьми років позбавлення волі і позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.
Вказують на те, що після ухвалення вироку суду першої інстанції ОСОБА_5 повністю знехтував всіма їхніми домовленостями, заборонив своїм близьким виплачувати потерпілим будь-яку суму коштів, почав наговорювати на покійного, мовляв, що він був сліпий і сам винуватий у своїй смерті. Вважають дії обвинуваченого зухвалими та нестерпними, а тому вирок суду в частині призначення покарання вважають занадто м`яким. Також вказують на ОСОБА_11 як особу, що раніше вчинила злочин, але спромігся уникнути відповідальності. Крім того, наголошують, що ОСОБА_11 під час вчинення ДТП перебував у стані алкогольного сп`яніння і ганебно втік з місця ДТП.»
- згідно мотивувальної частини ухвали Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2015 року потерпілі мали наступну позицію:
«Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їх представник ОСОБА_10 також вважають, що ухвала апеляційного суду є незаконною в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та засудженого. Зазначають про те, що апеляційний суд доводи скарг потерпілих та прокурора належним чином не перевірив та необгрунтовано залишив їх без задоволення. Також звертають увагу, що суд не врахував, що ОСОБА_5 втік з місця події, безпідставно послався на те, що він добровільно повідомив про вчинений злочин, оскільки особа винного була встановлена оперативними заходами, обіцянки відшкодувати матеріальну та моральну шкоду не виконує.»
Отже, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілі мають досить значні неприязні відносини до засудженого ОСОБА_5 , а тому суд вважає, що до об`єму поняття «виправлення та перевиховання» входить не тільки визнання засудженим вини у вчиненому злочині в судових засіданнях, а й щире розкаювання, проявом чого суд вважає, зокрема, добровільне відшкодування потерпілим збитків, завданих злочином, налагодження з потерпілими, не зважаючи на складнощі, (втрата близької людини), нормальних відносин, з метою усунення неприязних відносин, що засудженим ОСОБА_5 не зроблено, а, зглядаючись на покази потерпілих, які вказані вище, зроблено навпаки.
Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що в разі звільнення засудженого ОСОБА_5 , який, на думку суду, не довів своє щире розкаювання, може викликати суспільний резонанс, та недовіру до судової системи в цілому, що на даному етапі не припустимо.
Відповідно, наявність заохочень суд оцінює лише з тієї позиції, що засуджений ОСОБА_5 лише бажає настання формально юридичних наслідків застосування положення ст. 81 КК України, а саме, відбуття 1/2 частини покарання, відсутність діючих стягнень, без настання оціночних критеріїв, які також, на думку суду, мають вагоме значення при вирішенні питання про застосування до засуджених пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного основного покарання.
Окрім того, суд критично відноситься до позиції захисника засудженого, - ОСОБА_6 , що в засудженого залишився досить не значний термін відбування покарання, так як вважає, що розмір не відбутого покарання в даному випадку ґрунтовним чином не впливає на обсяг оціночних понять в розумінні ст.. 81 КК України, а саме, на умовно дострокового звільнення засудженого від відбування основного виду покарання.
Відповідно, суд вважає, що для наявності оціночних підстав для застосування положення ст. 81 КК України необхідно, щоб засуджений своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів ту обставину, що він остаточно став на шлях виправлення та перевиховання, що, на думку суду, мало б виражатися у отриманні заохочень, без наявності стягнень за істотні порушення вимог тримання.
Взагалі, оцінючи поведінку засудженого ОСОБА_12 в розрізі оціночних підстав для застосування положень ст. 81 КК України, суд зазначає, що поведінка засудженого не достатньо свідчить про його остаточне ставлення на шлях виправлення та перевиховання, тому до нього не може бути застосоване положення ст. 81 КК України.
Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність лише формально-юридичних, проте, відсутність в достатньому обсязі оціночних підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування основного покарання, тому суд приймає рішення про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно дострокове звільнення від основного покарання у вигляді позбавлення волі.
При вирішенні даного питання судом було застосовано положення ППВСУ від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.»
Суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від покарання на даній стадії відбування покарання буде суперечити реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, даним рішенням суду не виконається мета кримінального покарання - як її каральної так і виправної складової, тобто, на думку суду, застосування положень ст. 81 КК України до засудженого ОСОБА_5 є не обґрунтованим, та є передчасним на даному етапі відбування покарання.
Що стосується застосування норм процесуального права, то в даному випадку суд застосував ст..ст. 537, 539 КПК України.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України має право вирішувати питання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.
Згідно ст.. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням ( поданням ) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Відповідно, суд при вирішенні даного питання враховував ті обставини, що у діях засудженого ОСОБА_5 відсутні достатні ознаки перевиховання, засуджений ОСОБА_5 , як вбачається з пояснень учасників процесу, зокрема, прокурора, та матеріалів провадження, остаточно не став на шлях виправлення та перевиховання, що є безумовною підставою для відмови в задоволенні клопотання.
Отже, при винесені ухвали щодо засудженого ОСОБА_5 суд керувався Конституцією України, нормами діючого КПК України, КК України, КВК України.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ч. 2 ст. 369, 370 372, 537, 539 КПК України, ст.ст. 12, 81 КК України, суд, -
У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоселиця Виноградівського району Закарпатської області, громадянина України, зареєстрованого та який до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , до засудження не працював, не одруженого, засудженого:
- 11.02.2015 року Виноградівським районним судом Закарпатської області за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три роки);
- 27.05.2015 року ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області вирок Виноградівського суду Закарпатської області від 11 лютого 2015 року, яким ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України, - залишено без зміни, а апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого, потерпілих, - без задоволення;
- 15.10.2015 року Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ залишено ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 27 травня 2015 року щодо ОСОБА_5 без зміни, а касаційні скарги прокурора, потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їх представника ОСОБА_10 , - без задоволення;
- 24.02.2016 року Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області зараховано засудженому ОСОБА_5 в строк відбування покарання за вироком Виноргадівського районного суду від 11.02.2015 року, строк попереднього ув`язнення з 19.10.2014 року, (з моменту затримання), по 17.11.2014 року, (звільнення з під варти на підставі ухвали слідчого судді), з 05.12.2014 року, (обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою на підставі ухвали апеляційного суду), по 27.05.2015 року, ( набрання вироком законної сили), у відповідності з ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі, про умовно дострокове звільнення від основного покарання, без скасування додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом 7 діб.

Суддя ОСОБА_1