АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1817/2015 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.15, ч.3 ст.186 КК України Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого: судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого, в режимі відео конференції, ОСОБА_7 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ізмаїл Одеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 17.12.2009 Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, 14.03.2013 звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання,-
обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.186 КК України.
в с т а н о в и л а:
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 16 вересня 2014 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.186 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 , залишено без змін тримання під вартою. По справі вирішено питання щодо речових доказів.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_8 01.08.2014 приблизно о 08 год., знаходячись в загальному коридорі гуртожитку, що по АДРЕСА_2 , проникнувши до кімнати №16/17, яка належить ОСОБА_9 , намагався вчинити повторне таємне викрадення чужого майна, яке належить останньому, однак виконавши всі дії, які ОСОБА_8 вважав необхідним для доведення злочину до кінця, в приміщенні кімнати №16/17 був викритий та затриманий ОСОБА_9 з майном, яким ОСОБА_8 намагався заволодіти.
При цьому ОСОБА_8 01.08.2014 приблизно о 08 год., знаходячись в загальному коридорі гуртожитку по АДРЕСА_2 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, проник в житло через вхідні двері кімнати АДРЕСА_3 , які не були зачинені на замок, в якій проживає ОСОБА_9 , та на момент проникнення були порожніми, побачив, що на ручці міжкімнатних дверей, висіла тканева сумка, яку ОСОБА_8 вирішив таємно викрасти.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, ОСОБА_8 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, перебуваючи в приміщенні кімнати №16/17 таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_9 , а саме: сумку тканеву вартістю 80 грн. 00 коп, грошові кошти в сумі 450 грн. 00 коп, а всього майна на загальну суму 530 грн. 00 коп.
Взявши в руки зазначене майно ОСОБА_8 направився до виходу з кімнати №16/17, однак в цей час був помічений ОСОБА_9 ..
При цьому, ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що він був викритим, продовжив свої злочинні дії, направлені на заволодіння зазначеним майном та побіг на вихід з кімнати №16/17, тримаючи в руках викрадене майно, проте перед виходом був затриманий ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ..
Не погоджуючись з вироком судуобвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 16 вересня 2014 року скасувати та постановити новий вирок, при цьому вивчивши можливість застосування ст.75 КК України.

При цьому, апелянт, ставить під сумнів висновки суду першої інстанції щодо достовірності встановлених фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, та вважає невірною кваліфікацію його дій за ч.3 ст.15, ч.3 ст.186 КК України, а тому призначене покарання не відповідає даним про його особу та тяжкості кримінального правопорушення наслідок суворості.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який вважає вирок суду законним і обґрунтованим, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та приходить до висновку про її безпідставність з таких підстав.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого, в частині кваліфікації дій ОСОБА_7 що на його думку потягло неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає їх безпідставними, так як відповідно до роз`яснень, що містяться у п.4 ППВС України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 06 11 2009 р. Дії розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою, з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.

Як вірно зазначив суд першої інстанції у вироку, дійсно дії обвинуваченого були розпочаті як крадіжка, але потерпілий виявивши факт викрадення покликав на допомогу сусіда ОСОБА_11 , та разом затримали обвинуваченого, який намагався втекти.

Дані факти були підтверджені показами потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 .

Сам обвинувачений не заперечував даного факту, але вважає, що він намагався таємно викрасти сумку потерпілого.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження свідок та потерпілий в судовому засіданні давали послідовні, логічні показання про обставини затримання обвинуваченого, який намагався втекти разом із викраденим.

Крім того, колегія суддів критично ставиться до доводів апеляційної скарги в тій частині, що обвинувачений таємно викрав сумку і цього ніхто не бачив.

Судом було чітко розписано правову кваліфікацію скоєного, та вірно кваліфіковано дії обвинуваченого, як незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна, вчинений повторно, поєднаний з проникненням у житло.

Факт правильної кваліфікації суду першої інстанції дій обвинуваченого також підтверджений в ухвалі ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20 08 2015 р.

Також, судом першої інстанції вірно враховано при призначені покарання, що скоєний злочин віднесений до категорії тяжких, обвинувачений раніше судимий за злочини проти власності, посередні характеристики, що свідчить про стійку антисоціальну спрямованість дій обвинуваченого та його небажання стати на шлях виправлення, а тому суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства. Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно призначено міру покарання ОСОБА_7 , яка буде достатньою для його виправлення та перевиховання.

На підставі викладеного, враховуючи, обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для скасування вироку в частині призначеного покарання та перекваліфікації дій обвинуваченого.

Беручи до уваги, що в ході апеляційного розгляду кримінального провадження не встановлено підстави для скасування вироку та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України,

колегія суддів Апеляційного суду міста Києва,

Ухвалила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Святошинського районного суду м.Києва від 16 вересня 2014 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.186 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, що перебуває під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

_____________ _____________ _____________