Справа № 495/2256/16-к
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2016 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одесскої області у складі:

судді ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровського кримінальне провадження внесеного в ЄРДР №0000436 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с. Плафтіївка, Саратського району, Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, солдат військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ст. 407 ч.4 КК України, -

сторони кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року
№ 15/2015 «Про часткову мобілізацію», в Україні оголошено початок проведення часткової мобілізації, тобто з вказаного часу в державі настав особливий період.
На виконання зазначеного Указу, 14 лютого 2015 року ОСОБА_3 призваний на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 та в подальшому направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_3 .

Наказом тимчасово виконувача обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 №61 від 10 березня 2015 року солдат ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу частини та перебуває у розпорядженні командира військової частини.

Солдат ОСОБА_3 , проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 відповідно до вимог ст. ст. 11, 14, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. ст. 1, 3, п. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язаний:
?свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;
?беззастережно виконувати накази командирів (начальників);
?виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;
?виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями інструкціями;
?неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому начальникові;
?сумлінно вивчати військову справу , зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники);
?бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України;
?вважатися таким, що виконує обов`язок з військової служби знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);
?дорожити бойовою славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.
Згідно наказу тимчасово виконувача обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 № 104 від 24 квітня 2015 року, солдат ОСОБА_3 отримав щорічну основну відпустку строком на 28 діб з 24 квітня 2015 року по 21 травня 2015 року.
22 травня 2015 року солдат ОСОБА_3 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою ухилитися від військової служби на певний час, не з`явився вчасно на службу без поважних причин та ухилявся від проходження військової служби в умовах особливого періоду до 21 березня 2016 року.
21 березня 2016 року солдат ОСОБА_3 добровільно прибув до органу досудового розслідування військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України.
Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні винним визнав себе у повному обсязі, та повністю підтвердив обставини вчиненого ним злочину, пояснив суду, що дійсно згідно наказу тимчасово виконувача обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 № 104 від 24 квітня 2015 року, він отримав щорічну основну відпустку строком на 28 діб з 24 квітня 2015 року по 21 травня 2015 року.
22 травня 2015 року він з метою ухилитися від військової служби не з`явився вчасно на службу без поважних причин та ухилявся від проходження військової служби в умовах особливого періоду до 21 березня 2016 року. У скоєному щиро розкаявся, просив суворо не карати, запевнив, що більше не буде вчиняти кримінальне правопорушення. Просив розглянути провадження відповідно до ст. 349 ч.3 КПК України.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. За згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій не має, а також роз`яснює йому, що в такому випадку він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив сторонам кримінального провадження вимоги ч.3 ст. 349 КПК України і наслідки обмеження обсягу доказів, визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого ОСОБА_3 відносно фактичних обставин справи, оскільки вони ніким не оспорюються, дослідженням тільки доказів, які характеризують його особистість.

Обвинувачений ОСОБА_3 та інші учасники кримінального провадження погодилися з тим, щоб судовий розгляд обмежився його допитом, дослідженням доказів, які характеризують його особистість. Йому було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оспорювати в апеляційному порядку фактичні обставини правопорушення.

Оцінюючи докази у сукупності, суд визнає винуватим обвинуваченого ОСОБА_3 у інкримінованому йому злочині та кваліфікує його за ст. 407 ч.4 КК України тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць в умовах особливого періоду.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує : суспільну небезпеку і характер вчиненого ним злочину, задовільну характеристику, працює військовослужбовцем, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив злочин який, згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Враховуючи пом`якшуючі та відсутність обтяжуючих обставин, те, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, суд вважає недоцільним відбування покарання у вигляді позбавлення волі та приходить до переконання про можливість його звільнення від відбування покарання з випробуванням у відповідності до ст. ст. 75, 76 КК України.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити без зміни.

Керуючись ст. ст. 100, 349, 368, 373-374, 376, 392- 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ст. 407 ч.4 КК України, та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75, 76 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та навчання.

Контроль за поведінкою засудженого здійснюється кримінально-виконавчою інспекцією за місцем проживання засудженого.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з моменту його проголошення, через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Вирок суду у відповідності з вимогами ст. 394 ч.2 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно видати обвинуваченому та прокурору.

Суддя : ОСОБА_1