У х в а л а
іменем україни

04 липня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної істанції, на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 травня 2016 року у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя

АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК,

в с т а н о в и в :

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 263 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Ухвалою апеляційного суду зазначений вирок змінено.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено певні обов`язки, передбачені ст. 76 КК.

В іншій частині вирок залишено без змін.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те, що він 01 травня 2015 року приблизно о 23.00 год. на вул. Дегтярівській, 25-А у м. Києві у особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, незаконно придбав вогнепальну зброю нарізний самозарядний пістолет і 5 патронів до нього, які переніс до свого автомобіля і зберігав у багажному відділенні.

02 травня 2015 року приблизно о 18.30 год. під час огляду автомобіля ОСОБА_4 по пр. Броварському в м. Києві працівниками міліції у багажному відділенні було виявлено і вилучено зазначений пістолет та патрони.

У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування зазначеної ухвали та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість. Вважає, що апеляційний суд, звільнивши ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК, не мотивував належним чином прийняте рішення, а також не врахував тяжкість та суспільну небезпечність вчиненого злочину.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї судові рішення, суд касаційної інстанції вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та доданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кримінально-правова оцінка його діянь за ч. 1 ст. 263 КК у касаційній скарзі не оспорюється.
Стосовно ж доводів прокурора про порушення щодо засудженого загальних засад призначення покарання та звільнення від його відбування, а також про порушення судом апеляційної інстанції вимог ст. 419 КПК, то такі, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Згідно з ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а ч. 2 ст. 50 КК передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
У силу ст. 75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як убачається з долученої до касаційної скарги копії ухвали, апеляційний суд, задовольняючи апеляційну скаргу сторони захисту, зазначив, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_4 покарання не взяв до уваги принцип індивідуалізації покарання. При цьому колегія суддів, врахувавши дані про особу засудженого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні малолітню дитину, хвору дружину, позитивно характеризується, має постійне місце проживання, працює приватним підприємцем, визнав фактичні обставини справи, дійшов умотивованого висновку про можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК з випробуванням, призначивши іспитовий строк тривалістю 3 роки. Це рішення в ухвалі мотивоване й не сприймається явно несправедливим чи недостатнім для досягнення мети покарання.

Законних перешкод для звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням немає, а переконливих аргументів щодо неправильного застосування ст. 75 КК прокурором не наведено.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги прокурора і вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд

п о с т а н о в и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 травня 2016 року щодо ОСОБА_4 .

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3