Справа № 152/946/16-к
В И Р О К
іменем України
29 липня 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора Жмеринської
місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_6 ,
законного представника
обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
представника Служби у справах
дітей Шаргородської РДА ОСОБА_9 ,
представника уповноваженого
підрозділу Шаргородського ВП
Жмеринського ВП ГУНП
у Вінницькій області ОСОБА_10 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Шаргороді Вінницької області в залі суду кримінальну справу про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, студента 2 курсу Мазурівського АЦПТО Чернівецького району Вінницької області, неодруженого, непрацюючого, невійськовозобов`язаного, раніше не судимого,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, з неповною середньою освітою, студента 2 курсу Мазурівського АЦПТО Чернівецького району Вінницької області, невійськовозобов`язаного, раніше не судимого,

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 за попередньою змовою між собою 20.02.2016 року приблизно о 19 годині, перебуваючи у с. Писарівка Шаргородського району Вінницької області, умисно, таємно, з корисливих мотивів, з метою крадіжки металобрухту прийшли до домоволодіння, що знаходиться на АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_8 , в якому ніхто не проживає, зайшли на подвір`я, а потім у дерев`яне підсобне приміщення, оббите шифером, вхід до якого здійснюється через отвір, що не закривається, та, виявивши збудовану піч з металевими плитами, вирішили їх викрасти. Діставши з печі металеві частини, викрали їх та склали на подвір`ї, де також виявили металеве укомплектоване ліжко, яке також вирішили викрасти. Склавши на металеву сітку від ліжка металеві частини демонтованої плити, обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 винесли викрадені речі з подвір`я домогосподарства ОСОБА_8 , заховали та наступного дня перевезли на пункт приймання металобрухту в м. Шаргород, де здали викрадені речі як металобрухт вагою 150 кг, за що отримали 300 грн. Вирученими в результаті продажу викраденого у ОСОБА_8 майна грошима обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 поділилися порівну та розпорядилися на власний розсуд.
Своїми злочинними діями обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заподіяли потерпілій ОСОБА_8 збитків на суму 360 грн.
Крім того, продовжуючи скоювати злочини, 22.02.2016 року приблизно о 19 годині неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 за попередньою змовою між собою повторно вирішили вчинити крадіжку металобрухту з домоволодіння, що знаходиться на АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_11 , в якому ніхто не проживає. Зайшовши на подвір`я домогосподарства ОСОБА_11 , обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підійшли до будинку, вхід у який був не закритий дверима, вилізли на горище, де виявили металеву сітку від металевого ліжка, яку викрали, зняли з горища і винесли з будинку на подвір`я. Після цього обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підійшли до сараю, який був накритий металевими листами, зірвали ці металеві листи, поклали на викрадену сітку від ліжка, винесли з подвір`я ОСОБА_11 , заховали, а наступного дня перевезли на пункт прийому металобрухту в м. Шаргород, де здали викрадені речі як металобрухт вагою 271 кг, за що отримали 500 грн. Вирученими в результаті продажу викраденого у ОСОБА_11 майна грошима обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 поділилися порівну та розпорядилися на власний розсуд.
Своїми злочинними діями обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заподіяли потерпілій ОСОБА_11 збитків на суму 651,64 грн.
Будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_5 винуватим себе у вчиненні злочинів при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 18.05.2016 року, визнав повністю, щиро покаявся, просив його суворо не карати. Суду показав, що 20.02.2016 року зустрівся із своїм знайомим ОСОБА_4 . Під час зустрічі вони вирішили скоїти крадіжку металобрухту з будинку у с. Писарівка, у якому ніхто не проживає. Для цього вони домовилися зустрітися ввечері. Зустрівшись того вечора після того як стемніло, вони встановили, що ніхто не проживає у будинку по АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 . Приблизно о 19 годині вони прийшли до вказаного домоволодіння, зайшли на подвір`я, де з правого боку побачили господарську дерев`яну будівлю, оббиту шифером, вхід до якої не закритий дверима. Зайшовши у господарську будівлю, вони побачили пічку, на якій знаходилася пічна плита, а під плитою були труба та кутник. При цьому пічка була частково зруйнована. Вони вирішили викрасти ці металеві частини пічки, для чого вийняли металеві частини плити, трубу та кутник і винесли їх на подвір`я. Крім того, на подвір`ї під деревом вони побачили металеве ліжко, яке складається із металевої сітки та металевих ніжок і яке також вирішили викрасти. Склавши викрадений металобрухт на сітку від ліжка, вони перенесли його в будинок матері ОСОБА_4 , в якому ніхто не проживає, щоб на наступний день відвезти на пункт прийому металобрухту. 21.02.2016 року вранці ОСОБА_4 попросив ОСОБА_12 на автомобілі відвести металобрухт у м. Шаргород на приймальний пункт, на що останній погодився. Він також поїхав із ними в м. Шаргород. При цьому, ОСОБА_12 вони повідомили, що металобрухт належить їм. В м. Шаргород на приймальному пункті вони зважили викрадений металобрухт, вага якого склала 150 кг., за що їм дав приймальник 300 грн. З них 200 грн. вони заплатили водієві ОСОБА_12 , а 100 грн. поділили порівну з ОСОБА_4 , по 50 грн.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 суду показав, що 22.02.2016 року він зустрівся із ОСОБА_4 і вони вирішили ввечері повторно скоїти крадіжку металобрухту з іншого нежилого будинку, який знаходиться в АДРЕСА_3 , і належить ОСОБА_11 . Приблизно о 19 годині він та ОСОБА_4 прийшли до домоволодіння ОСОБА_11 , зайшли на подвір`я і підійшли до будинку, який напівзруйнований і в якому відсутні двері. Зайшовши у напівзруйнований будинок, вони побачили отвір у стелі, який вів на горище. ОСОБА_4 виліз на горище, де виявив металеву сітку від ліжка, яку зняв і вони вирішили її викрасти. Сітку від металевого ліжка вони винесли на подвір`я, де поклали і пішли до напівзруйнованої господарської будівлі, дах в якій покритий металевими листами, які вони вирішили викрасти. Зірвавши кілька металевих листів, вони поклали їх на сітку від ліжка і віднесли до будинку матері ОСОБА_4 , в якому ніхто не проживає, де сховали, а наступного дня ОСОБА_4 домовився із ОСОБА_12 відвезти металобрухт в м. Шаргород, на що останній погодився. На пункті прийому вони зважили металобрухт, вага якого склала 271 кг. За зданий металобрухт вони отримали 500 грн., з яких 200 грн. заплатили водієві ОСОБА_12 , а 300 грн. розділили між собою порівну.
Будучи допитаним в судовому засіданні, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у вчиненні злочинів при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 18.05.2016 року, визнав повністю, щиро покаявся, просив його суворо не карати. Суду показав, що 20.02.2016 року вдень він зустрівся із своїм знайомим ОСОБА_5 . В ході розмови вони домовилися скоїти крадіжку металобрухту з будинку в с. Писарівка, в якому ніхто не проживає, так як не мали коштів на свої потреби. Ввечері, приблизно о 19 годині 20.02.2016 року він та ОСОБА_5 пішли на АДРЕСА_2 , де був нежилий будинок, що належить ОСОБА_8 , котра проживає на сусідній вулиці. Зайшовши на подвір`я, з правого боку вони побачили господарську дерев`яну будівлю, оббиту шифером, вхід до якої не закритий дверима. Вони вирішили зайти у господарську будівлю, де побачили напівзруйновану пічку з металевою плитою, що знаходилася зверху на трубі та кутнику. Вийнявши з печі металеві фрагменти, вони винесли їх на подвір`я. Крім того, на подвір`ї вони побачили металеве ліжко, яке вирішили викрасти. Склавши весь викрадений металобрухт на сітку від ліжка, вони перенесли його в будинок матері ОСОБА_7 , в якому ніхто не проживає, де заховали. Наступного дня вранці він попросив ОСОБА_12 на автомобілі останнього відвести металобрухт у м. Шаргород на приймальний пункт, на що останній погодився. ОСОБА_5 теж поїхав з ним. При цьому, ОСОБА_12 вони повідомили, що металобрухт належить їм. В м. Шаргород на приймальному пункті вони зважили викрадений металобрухт, вага якого склала 150 кг. За зданий металобрухт вони отримали 300 грн., з яких 200 грн. заплатили водієві ОСОБА_12 , а 100 грн. поділили порівну з ОСОБА_5 , по 50 грн.
Крім того, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 суду показав, що 22.02.2016 року вдень він зустрівся із ОСОБА_5 і вони вирішили ввечері повторно скоїти крадіжку металобрухту з нежилого будинку, який знаходиться в АДРЕСА_3 , і належить ОСОБА_11 . Приблизно о 19 годині 22.02.2016 року він та ОСОБА_5 пішли до домоволодіння ОСОБА_11 . Зайшовши на подвір`я, вони підійшли до будинку і виявили, що будинок напівзруйнований, без дверей. Так як доступ у будинок був вільний, то вони зайшли всередину і побачили отвір у стелі, який вів на горище. Він виліз на горище, де виявив металеву сітку від ліжка, яку зняв і вони вирішили її викрасти. Сітку від металевого ліжка вони винесли на подвір`я, де поклали і пішли до напівзруйнованої господарської будівлі, дах в якій покритий металевими листами, які вони також вирішили викрасти. Зірвавши металеві листи, вони поклали їх на сітку від ліжка і віднесли до будинку його матері, в якому ніхто не проживає, де сховали, а наступного дня він домовився із ОСОБА_12 відвезти металобрухт в м. Шаргород, на що останній погодився. На пункті прийому вони зважили металобрухт, вага якого склала 271 кг. За зданий металобрухт вони отримали 500 грн., з яких 200 грн. заплатили водієві ОСОБА_12 , а 300 грн. розділили між собою порівну.
Враховуючи те, що обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в повному обсязі визнали свою провину в інкримінованих їм злочинах, які передбачені ч.2 ст.185 КК України і викладені в обвинувальному акті від 18.05.2016 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_11 , викладену в заяві до суду, обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , захисника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_7 , представника Служби у справах дітей Шаргородської РДА ОСОБА_9 та інспектора Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_10 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , законний представник ОСОБА_4 ОСОБА_7 , потерпіла ОСОБА_8 розуміють зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції у суду немає.
Суд також роз`яснив обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , законному представнику ОСОБА_4 ОСОБА_7 , потерпілій ОСОБА_8 , що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.
Потерпіла ОСОБА_11 в заяві до суду просила судовий розгляд проводити у її відсутності (а.с.47).
Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.
За таких обставин, допитавши обвинувачених, вивчивши матеріали справи, що характеризують їх особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у вчинені інкримінованих їм злочинів при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 18.05.2016 року, доведена повністю.
Таким чином, ОСОБА_5 вчинив злочини, передбачені ч.2 ст.185 КК України, тобто крадіжки (таємне викрадення чужого майна), вчинені за попередньою змовою групою осіб та повторно; неповнолітній ОСОБА_4 вчинив злочини, передбачені ч.2 ст.185 КК України, тобто крадіжки (таємне викрадення чужого майна), вчинені за попередньою змовою групою осіб та повторно, а саме: неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 за попередньою змовою між собою 20.02.2016 року приблизно о 19 годині, перебуваючи у с. Писарівка Шаргородського району Вінницької області, умисно, таємно, з корисливих мотивів, з метою крадіжки металобрухту прийшли до домоволодіння, що знаходиться на АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_8 , в якому ніхто не проживає, зайшли на подвір`я, а потім у дерев`яне підсобне приміщення, що не закривається, звідки викрали з печі металеві частини, а на подвір`ї виявили та викрали металеве укомплектоване ліжко. Все викрадене обвинувачені заховали та наступного дня перевезли на пункт приймання металобрухту в м. Шаргород, де здали як металобрухт, заподіявши потерпілій ОСОБА_8 збитків на суму 360 грн.
Крім того, продовжуючи скоювати злочини, 22.02.2016 року приблизно о 19 годині неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 за попередньою змовою між собою повторно вчинили крадіжку металобрухту з домоволодіння, що знаходиться на АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_11 , в якому ніхто не проживає. Зайшовши на подвір`я домогосподарства ОСОБА_11 , обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підійшли до будинку, вхід у який був не закритий дверима, звідки викрали металеву сітку від металевого ліжка, а з даху сараю, який був накритий металевими листами, зірвали ці металеві листи, які також викрали. Все викрадене обвинувачені заховали, а наступного дня перевезли на пункт прийому металобрухту в м. Шаргород, де здали як металобрухт, заподіявши потерпілій ОСОБА_11 збитків на суму 651,64 грн.
Виходячи з обвинувального акту та оцінки показань обвинувачених, суд вважає доведеним, що ОСОБА_5 та неповнолітній ОСОБА_4 вчинили крадіжку за попередньою змовою групою осіб, та крадіжку (таємне викрадення чужого майна), вчинену за попередньою змовою групою осіб, повторно, тобто злочини, передбачені ч.2 ст.185 КК України.
При таких обставинах суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_5 та неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 повинні нести кримінальну відповідальність за вчинені ними злочини за ч.2 ст.185 КК України.
При цьому, суд виходить також із того, що, відповідно до ч.1 ст.32 КК України, повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу, а відповідно до примітки до ст.185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.
До того ж, суд враховує роз`яснення, що містяться в абз.2 п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4.06.2010 року за №7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», відповідно до яких, якщо вчинені злочини, крім повторності, утворюють ще й сукупність, вони відповідно до частини другої статті 33 КК України повинні отримувати окрему кваліфікацію (наприклад, крадіжка без кваліфікуючих ознак і крадіжка, вчинена повторно, або крадіжка, поєднана із проникненням у житло). А якщо ж злочини, які утворюють повторність, відповідають одному і тому самому складу злочину (наприклад, три крадіжки, поєднані з проникненням у житло, п`ять розбоїв, вчинених організованою групою, тощо), їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК. У таких випадках повторність злочинів повинна зазначатися у процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуюча ознака відповідних злочинів.
Така правова позиція висловлена і Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі №5-757км13.
При призначенні покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_4 та обвинуваченому ОСОБА_5 , згідно з вимогами ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які, відповідно до ст.12 КК України, є злочинами середньої тяжкості, дані про особу винних, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 щиро розкаявся у скоєному, вчинив злочин, будучи неповнолітнім, до кримінальної відповідальності притягується вперше (а.с.85, 88, 89). Ці обставини суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_4 .
Обставин, обтяжуючих покарання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Крім того, в силу ст.103 КК України, в судовому розгляді, крім обставин, зазначених в ст.65-67 КК України, суд враховує умови життя та виховання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 , вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.
Виходячи з аналізу вимог ст.ст.485, 487 КПК України, під час судового розгляду кримінальних правопорушень, вчинених неповнолітніми, крім обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, також з`ясовуються повні і всебічні відомості про особу неповнолітнього, стан здоров`я та рівень розвитку, інші соціально-психологічні риси особи, які необхідно враховувати при індивідуалізації відповідальності, ставлення неповнолітнього до вчиненого ним діяння, а при дослідженні умов життя неповнолітнього обвинуваченого, слід врахувати склад його сім`ї, обстановку в ній, взаємини між дорослими членами сім`ї та дорослими і дітьми, ставлення батьків до виховання неповнолітнього, форми контролю за його поведінкою, морально-побутові умови сім`ї, зв`язки і поведінку неповнолітнього поза домом, де навчається або працює, ставлення до навчання або роботи.
Виходячи з роз`яснень, що містяться в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх», суд повинен, також, з`ясувати вік неповнолітнього, стан здоров`я та загального розвитку, характеристику (ставлення до навчання, праці, поведінка в побуті), умови життя і виховання (дані про сім`ю, побутове оточення), обставини, що негативно впливали на його виховання, вплив дорослих підмовників, його ставлення до вчиненого діяння.
З досліджених документів про особу неповнолітнього ОСОБА_4 , здобутих під час досудового розслідування і долучених до матеріалів кримінального провадження, а також із акту соціального інспектування сім`ї, в якій проживає неповнолітній, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 є фізично здоровим, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває (а.с.94-95); проживає з матір`ю та двома молодшими братами у будинку матері ОСОБА_7 (а.с.92); навчається в Мазурівському АЦПТО Чернівецького району та позитивно характеризується за місцем навчання (а.с.93); по місцю проживання ОСОБА_4 характеризується позитивно (а.с.90); його вихованням та утриманням на даний час займається матір ОСОБА_7 (а.с.96). З акту соціального інспектування сім`ї неповнолітнього ОСОБА_4 від 17.03.2016 року вбачається, що сім`я ОСОБА_4 проживає у будинку матері, який електрифікований, має водопровід та пічне опалення, наявні запаси дров, продуктів, приготовано їжу для дітей. При цьому, комісією зроблено висновок про те, що сім`я належить до соціально неблагополучних, оскільки матір неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 неналежним чином займається вихованням сина та ще двох неповнолітніх дітей, котрі пропускають без поважних причин заняття в школі, оскільки на критику вчителів та працівників сільської ради реагує агресивно, не прислухається до порад педагогічних працівників, приділяє мало уваги вихованню дітей. Матеріальним забезпеченням сім`ї займається матір ОСОБА_7 . Батько неповнолітнього ОСОБА_4 з сім`єю не проживає (а.с.96).
Представники Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_10 та Служби у справах дітей Шаргородської РДА ОСОБА_9 в судових дебатах зазначили, що неповнолітній ОСОБА_4 не перебував на обліку в Шаргородському ВП та у Службі в справах дітей, взятий на облік у Шаргородському ВП з приводу вчинення злочинів, з ним проводяться профілактичні заходи. При призначенні ОСОБА_4 покарання просять останнього суворо не карати, врахувати, що він вчинив злочин, будучи неповнолітнім.
Виходячи із досліджених в судовому розгляді доказів щодо особи неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає, що обставинами, які негативно впливають на виховання останнього є відсутність належного контролю матері за його поведінкою та спілкуванням у вільний від навчання час за межами будинку, недостатній вплив матері на формування поведінки обвинуваченого.
Враховуючи усі вказані вище обставини у їх сукупності, суд вважає, що виправлення та перевиховання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції його від суспільства, в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі і застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на підставі ст.ст.104, 75 КК України, оскільки, виходячи з роз`яснень, що містяться в абз.2 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 24.10.2003 року (з наступними змінами) «Про практику призначення судами кримінального покарання» та в абз.1 п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх», при звільненні особи від відбування покарання з випробуванням суди у резолютивній частині вироку мають посилатися на статтю 75 КК України, а щодо неповнолітньої особи ще й на статтю 104 КК як на підстави для прийняття такого рішення; звільнення неповнолітніх від відбування покарання з випробуванням застосовується на тих же підставах, що й дорослих (статті 75-78 КК), з урахуванням особливостей, визначених у ст.104 КК. Таке звільнення допускається лише в разі засудження неповнолітнього до арешту або позбавлення волі (ч.2 ст.104 КК).
Також, суд враховує ставлення неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 до вчинених діянь а саме, що він щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину.
Обвинувачений ОСОБА_5 щиро покаявся у скоєному, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання у Мазурівському АЦПТО Чернівецького району, до кримінальної відповідальності притягується вперше (а.с.98, 99, 102). Ці обставини суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_5 .
Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.
Відповідно до довідки Шаргородської центральної районної лікарні ОСОБА_5 перебуває на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом легка розумова відсталість (а.с.103).
Проте, вказана довідка Шаргородської ЦРЛ спростовується висновком судово-психіатричної експертизи від 12.05.2016 року за №66, з якого вбачається, що ОСОБА_5 на хронічне психічне захворювання не страждав, не перебував поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психіки. В період вчинення злочину ОСОБА_5 міг повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. В теперішній час ОСОБА_5 на хронічне психічне захворювання не страждає, перебуває поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності, його розумовий розвиток відповідає межовій інтелектуальній нормі, що є варіантом психічної норми і у нього відмічається педагогічна занедбаність. В теперішній час ОСОБА_5 може повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, не потребує застосування примусових заходів медичного характеру (а.с.104-108).
З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, особи винного, його ставлення до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що ОСОБА_5 щиро розкаявся у скоєному, враховуючи відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції її від суспільства, в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі і застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на підставі ст.75 КК України.
При цьому, суд вважає за необхідне застосувати до обвинувачених обмеження, встановлені п.п.2, 3 ст.76 КК України.
Саме таке покарання, на думку суду, є достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів.
Зазначене вище узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якими встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом… Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
Цивільні позови у даній кримінальній справі не заявлялися.
Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 запобіжних заходів, підстав для обрання запобіжного заходу кожному з обвинувачених суд не вбачає.
Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376, 484-485, 487-488, 490-492, 496 КПК України, на підставі ч.2 ст.185 КК України, суд
засудив:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за якою засудити його до покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку в один рік не вчинить нового злочину.
На підставі п.п.2, 3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 протягом встановленого судом іспитового строку в один рік обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 не застосовувати.
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України і засудити за цією статтею до покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.
На підставі ст.ст.104, 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку в один рік не вчинить нового злочину.
На підставі п.п.2, 3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 протягом встановленого судом іспитового строку в один рік обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не застосовувати.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1