№ 1-кп/760/119/16

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 березня 2016 року Солом`янський районний суд м. Києва
в складі: головуючого судді- ОСОБА_1
за участі секретарі- ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця Київської області ,Бориспільського району, с. Кірове,
українця , громадянина України , освіта середня , одруженого,
має двох малолітніх дітей , офіційно не працює , проживає та
зареєстрований у
АДРЕСА_1 , раніше не судимого ,-

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України ,-
за участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5
обвинуваченого - ОСОБА_6
потерпілого - ОСОБА_7
захисника - ОСОБА_8
представника цивільного
відповідача - ОСОБА_9
в с т а н о в и в :
01.09.2014 року біля 10г. 30 хв. ОСОБА_6 , , керуючи технічно справним автомобілем « ЗАЗ- TF69YO » , д.н.з. НОМЕР_1 , рухався в крайній лівій смузі руху по горизонтальній прямій ділянці асфальтобетонного покриття проїзної частини вулиці Липківського ,зі сторони вул. Сурікова в напрямку вул. Стадіонної в м. Києві , де дорога має три смуги руху в попутному напрямку та чотири смуги руху в зустрічному напрямку , позначеними розміткою 1.3,15.5 ПДР України .
Під`їжджаючи до автоматично регульованого світлофорним об`єктом перехрестя вул. Липіківського та вул. Кавказької в м. Києві, водій ОСОБА_6 під час руху та проїзду вказаного перехрестя на дозволяючий сигнал світлофора , проявив неуважність до дорожньої обстановки , не надав можливості пішоходу ОСОБА_7 закінчити перехід проїзної частини на даному перехресті ,який рухався справа наліво відносно руху автомобіля та був вимушений перебувати на лінії ,що розділяє транспортні потоки протилежних напрямків. Проїжджаючи повз пішохода ОСОБА_7 ,водій ОСОБА_6 не дотримуючись безпечного інтервалу та грубо порушуючи вимоги п.п. 1.5, 2.3.б , д , 18.2, 18.3 ПДР України , здійснив наїзд на пішохода , в результаті чого той отримав тілесні ушкодження .
Під час руху ОСОБА_6 допустив порушення Правил дорожнього руху :
-п.1.5 : дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян , завдавати матеріальних збитків ;
- п.2.3/б/ : для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний ( підпункт «б» - бути уважним ,стежити за дорожньою обстановкою , правильно реагувати на її зміни , не відволікатись від керування цим транспортним засобом у дорозі;
-п. 2.3. /д/ : водій повинен не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху ;
-п.18.2 : на регульованих пішохідних переходах і перехрестях при сигналі світлофора чи регулювальника ,що дозволяє рух транспортним засобам ,водій повинен надати дорогу пішоходам , які закінчують перехід проїзної частини відповідного напрямку руху і для яких може бути створена перешкода чи небезпека ;
- п. 18.3 : проїжджаючи повз пішоходів , які не встигли закінчити перехід проїзної частини і вимушено перебувають на острівці безпеки або лінії ,що розділяє потоки протилежних напрямків ,водії повинні дотримуватись безпечного інтервалу.
Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху з боку водія ОСОБА_6 знаходиться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.
В результаті даної дорожньо транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1957/ Е від 28.11.2015р. ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у виді: закритої травми тазу : у вигляді перелому лобкової та сідничної кістки справа зі зміщенням уламків , що відноситься до середньої тяжкості тілесного ушкодження ,що спричинило тривалий розлад здоров`я строком понад 21 добу.
Обвинувачений ОСОБА_6 в суді повністю визнав себе винним .
Пояснив ,що 01.09.2015 р. біля 10 г.30 хв. виконував свої службові обов`язки в якості водія ТОВ «Венбест» і керував службовим автомобілем марки «ЗАЗ», .н.з. НОМЕР_1 . Проїжджаючи по вул. Липківського в м. Києві та під`їхавши до перехрестя з вул. Кавказською в м. Києві , допустив порушення ПДР України , внаслідок неуважності і здійснив наїзд на пішохода , що стояв на лінії ,що розділяє транспортні потоки . Внаслідок наїзду потерпілий отримав тілесні ушкодження. У вчиненому розкаявся.
Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим , суд приходить до висновку, що його винність знайшла своє підтвердження зібраними по справі доказами.
Потерпілий ОСОБА_7 в суді пояснив , що 01.09.2014 р. біля 10.30 вийшов з аптеки ,що знаходиться на вул. Кавказькій в м. Києві та став переходити на інший бік вулиці по пішохідному переходу . Пройшов до середини дороги ,в цей час проїхала машина під керуванням водія ОСОБА_6 ,яка зачепила його та збила . В результаті наїзду отримав тілесні ушкодження та перебував в лікарні . Вважає, що пригода сталась через неуважність водія , який мав можливість його добре бачити та уникнути зіткнення.
Потерпілим був пред`явлений цивільний позов до обвинуваченого на відшкодування 5 000 грн. моральної шкоди , оскільки він отримав травму і сильний стрес , не мав тривалий час можливості самостійно рухатись , а обвинувачений вже тривалий час не відшкодовує йому збитки та навіть не приніс своїх вибачень.
Також ним були витрачені кошти на проведення лікування та проходження обстежень , для винаймання таксі , оскільки не мав можливості самостійно рухатись і оцінює матеріальну шкоду у розмірі 3000 гривень.
В подальшому , судом за згодою потерпілого, в якості співвідповідачів по цивільному позову були притягнуті ТОВ «Венбест» та ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто». Потерпілий просив задовольнити позов і в частині призначення покарання обвинуваченому покладався на розсуд суду.
Свідок ОСОБА_10 в суді пояснив ,що 01.09.2014 р. працював в ТОВ «Венбест» і заступив на службу разом з ОСОБА_6 ,який був водієм службового автомобіля. Виїхали приблизно о 08 г.00 хв. з підприємства і направлялись в сторону станції метро «Лук`янівська» по своєму маршруту . Погода була добре , водій ОСОБА_6 скарг на здоров`я не мав. Проїхавши деякий час , на одному з перехресть , почув удар в автомобіль. Коли зупинились , то виявили ,що відбувся наїзд на пішохода. Сам момент наїзду не бачив , бо відволікся на телефон .
Свідок ОСОБА_11 в суді пояснив ,що працює начальником автогосподарства ТОВ «Венбест» .
01.09.2014 р. водій їх підприємства ОСОБА_6 виїхав на маршрут на технічно справному автомобілі ,що належить підприємству. Через декілька годин повідомив їх про те , що сталась транспортна пригода , а саме наїзд на пішохода .
Він виїздив на місце і побачив, що в автомобілі побито лобове скло та скло з лівої сторони автомобіля .
Відповідно до наказу № 246-о/с від 01.08.2014 р. ОСОБА_6 був прийнятий на посаду водія в ТОВ «Венбест» та наказом № 392-о/с від 23.12.2014 р. звільнений з посади водія за власним бажанням. ( а.п. 118-119 ).
Дорожнім листом ТОВ «Венбест» за вересень 2014 р. підтверджено ,що водієм службового автомобіля д.н.з. НОМЕР_1 на той час був ОСОБА_6 (а.п. 120).
Протоколом огляду місця події від 01.09.2014 р. було зафіксовано факт ДТП ,а саме наїзд автомобіля ЗАЗ д.н.з НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_6 на пішохода ОСОБА_7 (а.п. 138-144).
Із протоколів проведення слідчого експерименту від 18.03.2015 р. вбачається ,що за участю потерпілого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 проведено слідчі експерименти , в ході якого вони показали обставини ДТП за участю водія ОСОБА_6 (а.п. 145- 152 , 159 ).
Висновком експертизи № 161 ат від 30.04.2015 р. встановлено , що в дорожній обстановці, що мала місце 01.09.2014 р. в діях водія автомобіля ЗАЗ д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 18.2, 18.3 ПДР України ; водій мав технічну можливість уникнути зіткнення та причиною ДТП є невиконання водієм вищевказаних пунктів ПДР України. ( а.п. 165-174).
Із висновку судово-медичної експертизи № 1957/Е від 28.11.2014 р. вбачається, що 01.09.2014 р. ОСОБА_7 були спричинені середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження ,що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу. Локалізація та морфологія цих тілесних ушкоджень , враховуючи обставини справи та часові дані свідчать про те, що спричинені вони тупим предметом , могли утворитись 01.09.2014 р. при транспортній травмі (травма внаслідок зіткнення автомобіля, що рухався з пішоходом). (а.п. 181)
Аналіз наведених вище доказів суд приводить до висновку про те , що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив дії, що виразились у порушенні правил дорожнього руху особою , яка керує транспортним засобом , що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Його дії суд вважає необхідним кваліфікувати за ст. 286 ч. 1 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину - відповідно до ст. 12 КК України який віднесений до середньої тяжкості , особу обвинуваченого і вважає, що він заслуговує на покарання у виді обмеження волі без позбавлення його права керування транспортним засобом.
Суд враховуючи обставини ,що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме щире розкаяння у вчиненому, наявність на утриманні двох малолітніх дітей , те що він вперше притягується до відповідальності , працює водієм і це єдине джерело доходу його сім`ї , вважає можливим звільнити ОСОБА_6 від відбуття покарання з випробуванням - іспитовим строком на певний термін на підставі ст. 75 КК України без позбавлення його права керування транспортними засобами .
Обставин , що обтяжує покарання обвинуваченого судом не встановлено .
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 суд вважає таким ,що підлягає частковому задоволенню.
Суд вважає ,що відповідальність перед потерпілим за вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 дорожньо транспортної пригоди і отримання тілесних ушкоджень в результаті цього ,має нести власник автотранспорту ТОВ «Венбест» .
Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду ,завдану працівником під час виконання ним своїх трудових ( службових) обов`язків .
В суді встановлено ,що при даній пригоді ОСОБА_6 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Венбест» .
Крім цього , при вирішенні цивільного позову суд враховує правову позицію викладену в постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 р. в справі № 6-2808 цс 15 та яка є обов`язковою для застосуванню.
Заперечення представника цивільного відповідача ТОВ «Венбест» про те, що підприємство не може нести відповідальність перед потерпілим і який повинен був звернутись із заявою до ПАТ «Українська страхова компанія Гарант-Авто» про страховий випадок , судом не приймаються .
Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи ,яка завдала шкоди ,є абсолютним і не може бути припинене чи обмежено договором ,стороною якою потерпілий не був ,хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні .
А тому суд вважає ,що саме ТОВ «Венбест» , з яким на момент ДТП ОСОБА_6 перебував у трудових відносинах , повинно нести перед потерпілим обов`язок про відшкодування завданої йому шкоди на суму 5000 грн. моральної шкоди та 1618 грн. матеріальної , які підтверджені документально.
В частині вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_6 та ПАТ « Українська страхова компанія Гарант-Авто» суд вважає необхідним відмовити.

Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України ,суд-
з а с у д и в :
Визнати ОСОБА_6 винним за ст. 286 ч. 1 КК України і призначити йому покарання у виді - 2 (двох ) років обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами .
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбуття покарання з випробуванням-іспитовим строком на 1 рік 6 місяців.
Згідно ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтись на реєстрацію в ці органи.
Стягнути із ОСОБА_6 витрати на проведення експертиз в сумі 921,60 грн. ( а.п.165)
Стягнути із ТОВ «Венбест» на користь ОСОБА_7 5000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та 1618,97. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди , а всього 6618 , 97 грн. .
В задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6 , ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто відмовити .
Речовий доказ - автомобіль ЗАЗ ,д.н.з. НОМЕР_1 залишити в розпорядженні власника.(а.п. 144).
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку .

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору .

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику провадження який не був присутній в судовому засіданні.

СУДДЯ :