Подільський районний суд міста Києва
Провадження № 1-КП/758/59/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.06.2016 Подільський районний суд міста Києва
у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши кримінальне провадження №1-кп/758/59/16 (справа №758/12495/15-к), кримінальне провадження під час проведення досудового розслідування №0007620, яке надійшло з прокуратури Подільського району міста Києва з обвинувальним актом відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженець міста Києва, вдівець, дітей немає, з базовою середньою освітою, працюючий неофіційно водієм, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , раніше судимого:
- 13 березня 2001 року Мінським районним судом міста Києва за ч.1 ст.229-6, 46-1 КК України в редакції 1960 року до 1 року позбавлення волі, з іспитовим строком 1 рік та штрафом 10 неоподаткованих мінімумів доходів громадян;
- 22 жовтня 2001 року Мінським районним судом міста Києва за ч.2 ст.229, ч.2 ст.185, ст.42, ст.43 КК України в редакції 1960 року до 4 років 6 місяців позбавлення волі; звільнений 31.12.2003 року умовно достроково на 2 роки 29 днів;
- 11 липня 2006 року Оболонським районним судом міста Києва за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.3 ст.186, ст.70, ст.71 КК України до 6 років позбавлення волі, звільнений 24 лютого 2012 року у зв`язку з відбуттям покарання;
- 08 травня 2015 року Києво-Святошинським районним судом Київської області за ч.2 ст.185, ст.75, ст.76 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_7 , будучи раніше судимий за корисливі злочини, діючи умисно, 14 жовтня 2015 року, близько 16 години 45 хвилин, перебуваючи в приміщені супермаркету «Рибалка - Іграшки», який розташований за адресою: місто Київ, проспект Свободи, 26-А, помітив як ОСОБА_6 поклала на стіл свій мобільний телефон «Iphone 4S» та у останнього, виник злочинний умисел направлений на повторне таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_7 , підійшов до столу, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, повторно намагався викрасти мобільний телефон «Iphone 4S» imei: НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_6 , вартість якого згідно висновку судово - товарознавчої експертизи № 360 тв від 26.10.2015 року складає 2800 гривень. Взявши телефон, він направився до виходу з магазину, вважаючи, що виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки він був затриманий відвідувачкою магазину, яка виявила у нього викрадене майно.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_7 свою вину по пред`явленому обвинуваченню за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України визнав частково та дав показання, що працював неофіційно таксистом, 14 жовтня 2015 року завіз пасажирів на житловий масив «Виноградар», близько 15-16 години чекав ще замовлення, вийшов купити води та зайшов в магазин "Рибалка". Підійшов до вітрини, однак, до нього ніхто не підійшов. На вітрині лежав телефон, він його взяв, але не встиг покласти до кишені, його зупинила жінка, яка була присутня в магазині. Власником телефону виявилась продавець, після цього потерпіла та інша жінка викликали поліцію і його затримали. Він думав, що хтось забув телефон, хотів його повернути. Тримав телефон в руці, жінка відразу його зупинила, він не встиг нічого зробити. З вартістю телефону, вказаною в обвинувальному акті, не погоджується, вважає її завищеною. Стверджує, що взяв телефон, оскільки побоявся, що хтось привласнить телефон, який хтось забув і хотів його повернути власнику. До місця, де лежав телефон був вільний доступ. В магазині перебував до 5 хвилин. Вину не визнає. Мети викрадення телефону у нього не було. Він не намагався втекти, хоча у нього була можливість втекти, але не збирався цього робити. Продавець була з відвідувачем, коли він взяв телефон, оскільки продавець була зайнята, він не звернувся до неї. Телефон він одразу віддав жінці, яка побачила, що він його взяв.
Потерпіла ОСОБА_6 дала суду показання, що 14 жовтня 2015 року, близько 17 години, до неї на роботу до супермаркету «Рибалка-Іграшки» приїхала подруга ОСОБА_8 , щоб забрати додому. ОСОБА_8 знаходилась в іншому крилі приміщення. Свій телефон вона залишила за каво-машиною. Якщо не перехилятись за прилавок, то телефон не видно. Вона думає, що чоловік, який просив її показати товар був знайомим обвинуваченого. Телефон за прилавком зовсім не видно. Прилавок не просвітлюється. Вона пам`ятає, що магазин перший зайшов ОСОБА_7 , а потім інший чоловік. ОСОБА_7 знаходився в магазині приблизно 10 хвилин. Камер спостереження в магазині немає. Невідома їй особа просила показати йому взуття, яке знаходилось на полиці. Подруга сиділа в іншому боці приміщення. З того місця видно прилавок, але не видно телефону. Коли ОСОБА_9 помітила, що ОСОБА_7 взяв телефон та поклав його в кишеню, вона закричала. ОСОБА_7 не чинив опору і не намагався втекти. Для того, щоб взяти її телефон необхідно було перехилитись через прилавок та потягнутись до стіни. Вона одразу викликала наряд міліції. ОСОБА_7 просив його відпустити в замін на цінний подарунок. Її подруга ОСОБА_10 бачила, як ОСОБА_7 перехиляється через прилавок, тягнеться правою рукою до стіни, після чого праву руку засовує в кишеню.
Свідок ОСОБА_8 дала суду показання, що 14 жовтня 2015 року вона приїхала до своєї подруги ОСОБА_6 , щоб її забрати та поїхати додому. Вона приїхала туди з чоловіком і дитиною. Вони чекали коли магазин закриється. З дитиною вони сиділи в магазині з лівого боку. Напроти знаходилась стійка, за якою знаходилась ОСОБА_11 . Через деякий час зайшлов чоловік, який роздивлявся товари та розпитував щось у ОСОБА_6 . За цим чоловіком зайшов ОСОБА_7 , який підійшов до стійки, нагнувся, потягнувся рукой за стійку, взяв телефон і почав швидко йти з магазину. Вона підбігла до дверей, покликала свого чоловіка та почала притримувати ручку дверей та руку ОСОБА_7 . Після цього він дістав телефон та віддав їй.
Згідно протоколу огляду телефону, він оглянутий 14.10.2015 року та зафіксовано його зовнішній вигляд та фактичний стан на час огляду.
Згідно висновку судово - товарознавчої експертизи № 360 тв від 26.10.2015року вартість дослідженого телефону складає 2800 гривень.
Фактичні дані, що містяться в цьому протоколі огляду та висновку експертизи, суд визнає належними, допустимими і достовірними.
Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 14 жовтня 2015 року ОСОБА_7 був затриманий в цей день.
Фактичні дані, що містяться в цьому документі, суд визнає належними, допустимими і достовірними.
Згідно долучених до справи документів, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 , він раніше неодноразово судимий, зареєстрований і проживає у Київській області, по місцю проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатрів і наркологів не перебуває, страждає важким захворюванням
Фактичні дані, що містяться в цих документах, суд визнає належними, допустимими і достовірними.
Згідно вимог ч.1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Суд, дослідивши запропоновані учасниками процесу докази, прийшов до висновку, що вони є відповідно до вимог ст. 85 КПК України належними, вони прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність , чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Розглядаючи докази з точки зору їх допустимості, суд звертає увагу, що покази обвинуваченого, потерпілої, свідка отримано з дотриманням вимог КПК України, а тому вони є допустимими.
Належними і допустимими як джерело доказу є висновок проведеної у справі судової експертизи та долучених документів, суд не вбачає порушення вимог КПК України під час їх отримання.
Оцінюючи сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд прийшов до висновку, про достатність доказів для визнання ОСОБА_7 винуватим у вчинені злочину про пред`явленому обвинуваченню.
Аналізуючи досліджені докази суд звертає увагу на послідовні покази потерпілої, які узгоджуються з іншими доказами, характером і логікою розвитку подій і які суд визнає правдивими і такими які в сукупності з іншими доказами можна покласти в основу обвинувального вироку.
Покази потерпілої підтверджуються свідченнями свідка ОСОБА_8 , які суд вважає правдивими і які також можна покласти в основу обвинувального вироку.
Як вбачається з аналізу показів потерпілої, свідка у них немає мотивів оговорювати ОСОБА_7 , не назвав таких мотивів для оговору і обвинувачений.
Покази і позицію ОСОБА_7 суд оцінює критично і вважає їх такими, що направлені на уникнення кримінальної відповідальності.
Оцінюючи доводи захисника і обвинуваченого, що ОСОБА_7 фактично знайшов майно, яке не мало господаря, суд бере до уваги правові позиції Верховного суду України про відмінність крадіжки від знахідки, викладені в Постанові від 11 грудня 2014 року у справі №5-23кс14, де звернуто увагу, що за нормативним визначенням крадіжка - це таємне викрадення майна, яке завідомо є чужим для винного, тобто воно перебуває у власності іншої особи, і винний не має на це майно ні дійсного, ні гаданого права.
Заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося з будь-яких причин у неналежному, але відомому йому місці (залишене чи забуте), особою, яка знала, кому належить це майно, мала підстави вважати, де знаходиться власник речі, і усвідомлювала, що він може за нею повернутися, або ж, у разі появи власника з метою поновлення свого права володіння майном, умисно перешкоджала йому в цьому, слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна.
Якщо привласнення майна відбувається в адміністративних приміщеннях, пунктах здійснення розрахунково-касових операцій та інших громадських місцях з обмеженим простором, в таких випадках слід констатувати презумпцію «забутості» речі її власником. У подібних випадках особа, яка привласнює річ, має розуміти, що зовнішні умови, обстановка, розташування речі свідчать про те, що вона фактично не вийшла з володіння власника, а лише залишена чи забута ним.
На відміну від крадіжки, привласнене майно може вважатися знахідкою лише за умов, що: а) воно вибуло з володіння власника; б) місцезнаходження цього майна власнику не відомо; в) між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час, який давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим; г) особа, яка знайшла майно, не була очевидцем події втрати і сама не чинила будь-яких активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника; д) відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна.
Враховуючи вказане та встановлені обставини в даному кримінальному провадженні, суд прийшов до переконання, що своїми навмисними діями, які виразились у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненими повторно, коли особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, ОСОБА_7 вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.
Обираючи покарання ОСОБА_7 , суд враховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, в тому числі межі санкції ч.2 ст.185 КК України, що вказаний злочин відноситься до категорії середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, по місцю проживання негативної інформації не надходило, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, хворіє на тяжку хворобу.
Пом`якшуючою покарання ОСОБА_7 обставиною відповідно до вимог ч.2 ст.66 КК України суд визнає наявність у нього тяжкого захворювання - туберкульозу.
Обтяжуючою покарання ОСОБА_7 обставиною суд визнає рецидив злочинів, що передбачено п.1 ч.1 ст.67 КК України, оскільки він вчинив навмисний злочин та має непогашену судимість за умисний злочин, який не впливає на кваліфікацію його дій.
Враховуючи конкретні обставини справи, суспільну небезпеку скоєного, особу обвинуваченого, який тривалий час не бажає ставати на шлях виправлення, вчинив корисливий злочин в період відбування іспитового строку за попереднім вироком, суд приходить до висновку про необхідність засудження ОСОБА_7 до покарання у виді реального позбавлення волі.
Призначення іншого покарання, на думку суду не буде відповідати характеру скоєного злочину, його суспільній небезпеці, не буде належним чином сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним інших злочинів.
Згідно ст.124 КПК України з обвинуваченого підлягають стягненню судові витрати на проведення експертизи у справі.
Відповідно до ст.100 КПК України речові докази, які передано для зберігання потерпілій залишити в її володінні як законного власника.
На підставі викладеного, керуючись ст.373, 374 КПК України, суд ,-
У Х В А Л И В :
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.
Згідно ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом частково приєднання не відбутої частини покарання за попереднім вироком від 08 травня 2015 року Києво-Святошинського районного суду Київської області, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу щодо ОСОБА_7 залишити без змін у виді застави.
Після набрання вироку законної сили, у випадку не порушення покладених на ОСОБА_7 обов`язків, заставу у розмірі двадцять тисяч шістсот сімдесят гривень повернути заставодавцю ОСОБА_12 ( індивідуальний номер картки платника податків № НОМЕР_3 )
Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту взяття його під варту в порядку виконання вироку.
Зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_7 час його попереднього ув`язнення з 14 жовтня 2015 року по 21 грудня 2015 року включно, де одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.
Згідно ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_7 ( індивідуальний номер картки платника податків № НОМЕР_1 ) на користь держави 245 гривень 52 копійки на відшкодування затрат на проведення товарознавчої експертизи у справі.
Згідно ст.100 КПК України речові докази, які передано для зберігання потерпілій ОСОБА_6 , залишити в її володінні.
Вирок може бути оскаржений з підстав передбачених ст. 394 КПК України до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СуддяОСОБА_1