Дата документу Справа № 325/1122/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/416/16
Єдиний унікальний № 325/1122/15-к
Категорія ч. 3 ст. 185 КК України Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000214 відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Верхні Торгаї Нижньосірогозького району Херсонської області, громадянина України, з професійно технічною освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 02 червня 2014 року Приазовським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 15, ч. 1ст. 185 КК України до 80 годин громадських робіт;

- 07 жовтня 2014 року Приазовським районним судом за ч. 2ст. 389 КК України до 1 року 3 днів обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України з випробуванням строком на 1 рік;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України;
за участю: прокурора ОСОБА_7

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 08 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 посилається на незаконність вироку через неповноту досудового розслідування і судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, внаслідок недоведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

При цьому зазначає, що органом досудового розслідування та судом не надано належної уваги послідовним показанням ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , якими спростовується обвинувачення. Не перевірено доводи обвинуваченого щодо причетності до крадіжки іншої особи ОСОБА_11 , у зв`язку з чим не витребувано дані від операторів стільникового зв`язку про наявність вхідного дзвінку ОСОБА_6 від ОСОБА_11 . Залишено поза увагою, що ОСОБА_12 , якого було визнано потерпілим у справі, не є власником двох із трьох викрадених радіаторів. Крім того, всупереч ч. 6 ст. 242 КПК України у провадженні не проведено товарознавчу експертизу для встановлення вартості викраденого у потерпілого майна. Тому просить вирок суду першої інстанції скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який вважав, що вирок слід залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Вироком Приазовського районного суду Запорізької області від 08 грудня 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Приазовського районного суду Запорізької області від 07 жовтня 2014 року, і остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ухвалено рахувати з дати фактичного затримання після набрання вироком законної сили.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом судового рішення, 29 березня 2015 року, приблизно о 22 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , діючи із корисливих спонукань, через город пройшов до приміщення гаражу домоволодіння АДРЕСА_2 , де вибив металеву арматуру кріплення правого вікна із західної сторони, через утворений отвір проник в приміщення гаражу, звідки потворно таємно викрав майно, що належить ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 4718,00 гривень.

В судовому засіданні першої інстанції ОСОБА_6 свою вину в пред`явленому обвинуваченні не визнав та пояснив, що 29.03.2015 року приблизно о 22 - 23 годині він перебував за місцем проживання, коли на його мобільний телефон зателефонував ОСОБА_11 , попросив допомогти йому перенести радіатори. Він погодився та не знаючи, що радіатори крадені, допоміг ОСОБА_11 віднести вказані три радіатори до нього додому - АДРЕСА_1 , він поклав їх у прибудові біля свого будинку. Наступного дня ОСОБА_11 по телефону попросив його відвезти в смт. Приазовське радіатори і там продати. Він, попросивши ОСОБА_13 на автомобілі останнього, приблизно о 14 годині відвіз радіатори в смт. Приазовське і там продав ОСОБА_14 за 1600,00 гривень, із яких 800,00 грн. віддав ОСОБА_11 .

Незважаючи на не визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, колегія суддів вважає, що його вина підтверджена доказами, які є в матеріалах провадження, і його діям місцевий суд дав належну і відповідну юридичну оцінку.

Потерпілий ОСОБА_12 в судовому засіданні першої інстанції 17.08.2015 року пояснив, що в березні - на початку квітня 2015 року він виявив, що у вікні гаражу, розташованого на території його домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , зламана залізна арматура і з приміщення гаражу викрадені: 1 радіатор автомобіля марки "Москвич-412", 1 радіатор автомобіля марки "ГАЗ-51" та 1 радіатор автомобіля марки "ЗІЛ-130". Крім того, пояснив, що радіатор автомобіля "Москвич-412" приніс йому ОСОБА_15 для ремонту.

Від працівників міліції він дізнався, що крадіжку вчинив ОСОБА_6 та згодом обвинувачений разом із іншим хлопцем, якого він не знає, прийшли до нього та принесли радіатор автомобіля марки "Москвич-412", але не той, що викрали. Працівниками міліції йому повернуто викрадений радіатор автомобіля марки "Москвич-412". Потерпілий пояснив, що ОСОБА_6 приходив до нього додому та просив його відмовитись від заяви про злочин, обіцяв згодом відшкодувати збитки. Але, до цього часу інші два радіатори йому не повернуті, шкода не відшкодована, зламане вікно не відремонтоване, та для нього є головним те, що повернутий чужий радіатор ОСОБА_16 , тому, він не бажає пред`являти претензії до обвинуваченого і надіється, що той виправиться, тому просить суд суворо не карати ОСОБА_6 , який є ще молодим.

В судовому засіданні першої інстанції 17.08.2015 року свідок ОСОБА_13 показав, що він інколи за наймом фізичних осіб на легковому автомобілі марки ВАЗ-21061, реєстраційний номер НОМЕР_1 синього кольору, яким він володіє на законних підставах, перевозить людей чи багаж. 30.03.2015 року йому зателефонував ОСОБА_6 і попросив на автомобілі відвезти в смт. Приазовське для того, щоб продати металобрухт. Він приїхав до ОСОБА_6 , той загрузив в багажник автомобіля 3 радіатори, походження яких йому не відоме, і попросив відвезти в смт. Приазовське, та в районі колишнього комбікормового заводу, де приймають металобрухт, продав їх. ОСОБА_6 за перевезення сплатив йому 200,00 гривень.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні першої інстанції 20 жовтня 2015 року підтвердив, що обвинувачений ОСОБА_6 , який знаходиться в залі суду, є тим хлопцем, який приблизно в березні 2015 року в смт. Приазовському (в районі колишнього комбікормового заводу) продав йому три радіатори, із яких, два радіатори він продав, а один - віддав працівникам міліції.

Неповнолітній свідок ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в судовому засіданні першої інстанції 26.08.2015 року пояснив, що він в середині березня 2015 року знаходився в гаражі ОСОБА_12 для того, щоб допомогти ОСОБА_18 і ОСОБА_19 викотити мотоцикл, який вони купили у потерпілого. Примітивши, що в гаражі знаходяться радіатори, 29 березня 2015 року приблизно о 22 чи 23 годині в темний час доби він проник в гараж та викрав радіатори. Так як самостійно радіатори не міг перенести, зателефонував ОСОБА_6 , щоб той йому допоміг, при цьому не повідомляв останньому про походження радіаторів. ОСОБА_6 погодився і вони вдвох перенесли радіатори за місцем проживання ОСОБА_6 , так як той проживає ближче ніж він від місця злочину.

Він попросив ОСОБА_6 , щоб той заховав радіатори, а наступного дня попросив, щоб продав їх, з тим щоб самому "не світитися". ОСОБА_6 продав радіатори в смт. Приазовському і виручені гроші, за мінусом затрат на перевезення, віддав йому. Коли розпочалася дана справа він попросив ОСОБА_6 , щоб той взяв на себе вину в цьому злочині, у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 вже був засуджений. ОСОБА_6 погодився за умови, що його за це не "посадять". Тому, він, будучи допитаним в якості свідка і попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, дав неправдиві показання слідчому про те, що цей злочин вчинив ОСОБА_6 . Згодом, після консультації з юристом стало зрозуміло, що ОСОБА_6 може бути призначене реальне покарання у вигляді позбавлення волі, так як той має іспитовий строк за минулим вироком, тому, він вирішив зізнатися, що дану крадіжку вчинив він, а не ОСОБА_6 .

У зв`язку із зізнанням свідка у вчиненні даного злочину, прокурором в порядку ст.214 КПК України зареєстроване кримінальне провадження в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000006 за фактом крадіжки за ч.3 ст.185 КК України. За результатами проведеного досудового розслідування, відповідно до постанови слідчого СВ Приазовського РВ ГУМВС України в Запорізькій області від 05 жовтня 2015 року, кримінальне провадження № 0000006 від 09.09.2015 року закрите, у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, згідно п.1 ч.1 ст.284 КПК України. Постанова слідчого ніким не оскаржувалася та не скасовувалася. Згідно тексту постанови, слідчим не було добуто будь-яких доказів на підтвердження вчинення крадіжки радіаторів саме неповнолітнім ОСОБА_11 . Крім того, останній спростував раніше повідомлені в суді обставини про вчинення ним крадіжки радіаторів, пояснивши, що він заявив в суді про вчинення крадіжки тільки тому, що пожалів свого приятеля ОСОБА_6 .

Неповнолітній свідок ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в присутності законного представника його матері ОСОБА_20 , педагога ОСОБА_21 в судовому засіданні 20 жовтня 2015 року пояснив, що він не вчиняв даний злочин. В своїх показах зазначив, що насправді в той день, приблизно о 23 годині йому зателефонував ОСОБА_6 і попросив перенести радіатори до будинку, де проживає останній. На прохання ОСОБА_6 , який знаходився з радіаторами неподалік від будинку ОСОБА_12 , він допоміг перенести три радіатори на подвір`я будинку, де проживає обвинувачений. Куди і за скільки ОСОБА_6 продав радіатори не знає, грошей від нього не отримував. Такі ж покази він давав слідчому під час досудового розслідування і наполягає саме на них. Свідок наполягає на тому, що раніше в суді він сказав неправду, щоб ОСОБА_6 не поніс покарання, так як той раніше був судимий, та він не розумів, що може сам бути засуджений за цю крадіжку.

Відповідно до дослідженого судом протоколу від 18.05.2015 року допиту свідка ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в даному випадку має значення для встановлення обставин у справі, неповнолітній свідок під час досудового розслідування в присутності бабусі ОСОБА_22 та педагога ОСОБА_21 , дійсно давав покази про те, що він тільки допомагав ОСОБА_6 перенести радіатори з вулиці Леніна (поблизу будинку № 32) с. Ботієво до будинку за місцем проживання обвинуваченого, про походження радіаторів не знає.

На підтвердження свідчень ОСОБА_11 за клопотанням прокурора в судовому засіданні першої інстанції допитаний свідок ОСОБА_22 , яка пояснила, що вона є бабусею неповнолітнього ОСОБА_11 і він проживає разом з нею. На досудовому розслідуванні вона була присутньою під час допиту онука, в якості законного представника неповнолітнього свідка, який пояснив, що він викрадення радіаторів не вчиняв, а тільки допоміг ОСОБА_6 перенести радіатори за місцем проживання останнього. Також, свідок вказала, що її син ОСОБА_9 проживає з матір`ю ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, з ними проживає обвинувачений ОСОБА_6 . Коли вона прийшла до них додому, то син їй пояснив, що треба, щоб ОСОБА_11 дав показання, що це він вчинив злочин, так як ОСОБА_6 загрожує тюремний строк. Вона з цією пропозицією не погодилася, але онук в суді дав неправдиві покази про те, що він вчинив викрадення радіаторів.

На думку колегії, надані свідками ОСОБА_22 і ОСОБА_11 покази про причини дачі неправдивих показань неповнолітнім ОСОБА_11 в судовому засіданні 26.08.2015 року, є послідовними та логічними і в сукупності з іншими доказами винуватості ОСОБА_6 у вчиненні даного злочину, якими є, зокрема, покази свідків ОСОБА_23 і ОСОБА_13 , котрі зазначили, що саме обвинувачений відвіз та продав викрадені радіатори, а також, потерпілого ОСОБА_12 , який зазначив, що саме ОСОБА_6 приходив до нього та просив відмовитись від заяви про злочин, обіцявши згодом відшкодувати збитки, дають підстави зробити висновок про те що достовірними показами є покази неповнолітнього свідка ОСОБА_11 дані ним в судовому засіданні першої інстанції 20 жовтня 2015 року, які відповідають показам, відображеним в протоколі допиту свідка на досудовому слідстві про те, що він лише допомагав ОСОБА_6 перенести викрадені останнім радіатори.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_24 пояснив, що він приблизно на початку літа 2015 року, десь між 23 і 24 годиною йшов по вулиці Леніна в селі Ботієве і бачив як з городу йшов ОСОБА_11 та в руках ніс щось велике, мабуть радіатори. Дату вказаних подій він не пам`ятає, але знає, що це була пора року - початок літа, так як ОСОБА_11 був одягнений в шорти і футболку з коротким рукавом.

Покази даного свідка суд першої інстанції обґрунтовано не сприйняв як доказ вчинення цього злочину саме ОСОБА_11 , а не ОСОБА_6 . Зазначені свідком обставини суперечать встановленим обставинам і не спростовують вчинення злочину обвинуваченим. Так, відповідно до протоколу про прийняття заяви ОСОБА_12 від 05.04.2015 року, а також за показами у суді потерпілого, свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , зазначені вище обставини - викрадення радіаторів, їх реалізація відбулися 29 і 30 березня 2015 року, а свідок ОСОБА_24 зазначив, що він бачив ОСОБА_25 , одягненого у літню одежу, на початку літа 2015 року.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні першої інстанції пояснив, що він проживає однією сім`єю з матір`ю ОСОБА_6 та обвинуваченим. 29.03.2015 року на прохання ОСОБА_10 він разом із ОСОБА_26 , який є йому племінником та саме перебував в них вдома, ходили до ОСОБА_12 додому для того, щоб допомогти ОСОБА_10 докотити куплений мотоцикл. ОСОБА_6 з ними не ходив, так як був зайнятий перебором риболовецьких сіток. Прийшовши до ОСОБА_12 вони взяли мотоцикл, який знаходився вже надворі і докотили до подвір`я ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що він домовився із ОСОБА_12 про покупку в останнього мотоцикла, який знаходився в неробочому стані. За його проханням ОСОБА_9 та ОСОБА_11 допомогли йому докотити мотоцикл від подвір`я ОСОБА_12 . Мотоцикл стояв біля входу в приміщенні гаражу, де вони його оглянули хвилин 5 і покотили до нього додому.

Аналізуючи покази цих свідків, колегія приходить до висновку, що вони можуть підтверджувати тільки обставини про те, що ОСОБА_11 під час перебування в гаражі ОСОБА_12 міг побачити наявність радіаторів, але ніяким чином не підтверджують викрадення радіаторів саме цією особою. Окрім того, покази свідків суперечливі, так як один зазначив, що мотоцикл стояв на подвір`ї, а інший вказав, що мотоцикл перебував ще в гаражі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що зібрані у провадженні та досліджені в судовому засіданні докази являються допустимими, стабільними, послідовними, логічними, узгодженими один з одним, отримані без порушень прав та свобод людини, у законний спосіб, їм надана правильна юридична оцінка та підстав їм не довіряти, не має, як не має й підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого на більш тяжкий склад злочину.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про те, що у провадженні не проведено товарознавчу експертизу для встановлення вартості викраденого у потерпілого майна, є неспроможними, оскільки в матеріалах провадження є довідка вартості 3 автомобільних радіаторів водяного охолодження /а.п. 141/, а тому колегія вважає, що не має потреби призначати товарознавчу експертизу у кримінальному провадженні. Крім того, посилання захисника про те, що у кримінальному провадженні залучено не всіх потерпілих, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, не є підставою для скасування вироку суду, оскільки останні не наполягали про залучення їх до провадження як потерпілих, у зв`язку з чим у кримінальному провадженні відсутні їх відповідні заяви.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, дослідженими під час апеляційного розгляду та оціненими у відповідності до вимог закону, колегія суддів погоджується з правильністю кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.3 ст. 185 КК України, а саме як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями вимог ст. 65 КК України. При цьому суд врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого, а також особу обвинуваченого, який раніше судимий, вчинив цей злочин в період іспитового строку, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, посередньо характеризується за місцем проживання, тому місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому покарання, пов`язаного з позбавленням волі.

Колегія суддів вважає призначене ОСОБА_6 покарання таким, що відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування вироку суду, у справі не допущено, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 08 грудня 2015 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4