про самовідвід
20 липня 2016 року м. Львів
Суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В:
Згідно змісту обвинувального акта, затвердженого прокурором 27 січня 2016 року,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці с. Конюшки, Рогатинського району, Івано-Франківської області , українці, громадянці України, не одруженій, раніше не судимій, працюючій приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріавльного округу у Львівській області , проживаючій за адресою: АДРЕСА_1
25 листопада 2015 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 365-2 та ч.2 ст. 366 КК України.
Як зазначено в обвинувальному акті: «Досудовим слідством встановлено, що 16 грудня 2011 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи в офісі приватного нотаріуса, що по вул. Львівській, 19-б, у с. Бірки, Яворівського району, Львівської області, будучи приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу, здійснюючи професійну діяльність з надання публічних послуг, не являючись державним службовцем, зловживаючи своїми повноваженнями нотаріуса, користуючись офіційними реквізитами та печаткою приватного нотаріуса, будучи в змові з невстановленою досудовим розслідуванням особою, використовуючи паспорти громадян України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які згідно витягу з бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» від 12.10.2015 року, що надійшов з ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебували за межами території України; порушивши вимоги п. 8 «Положення про паспорт громадянина України» затвердженого ВРУ 02.09.1993 року (до паспортної книжечки при досягненні громадянином 25- і 45- річного віку вклеюються нові фотокартки, що відповідають його вікові. Паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним) та паспорт громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , без присутності даних осіб; порушивши п.13 (При вчиненні нотаріальних дій нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які особисто звернулися за вчиненням нотаріальних дій. Установлення особи здійснюється за паспортом або іншими документами, які унеможливлюють будь-які сумніви щодо особи громадянина (паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, але не є громадянином України, національний паспорт іноземця або документ, що його замінює, посвідчення інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, видане за місцем
роботи фізичної особи)); п. 16 (Нотаріально посвідчувані правочини, а також заяви та інші документи підписуються у присутності нотаріуса. Якщо правочин, заява чи інший документ підписаний за відсутності нотаріуса, громадянин повинен особисто підтвердити, що документ підписаний ним); п. 22 (Нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, які не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи або ділову репутацію юридичної особи, які мають підчистки або дописки, закреслені чи інші не застережені виправлення, документи, тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження, а також документи, написані олівцем); п. 30 (Нотаріус, виявивши підчас вчинення нотаріальної дії порушення законодавства, негайно повідомляє про це відповідні правоохоронні органи для вжиття необхідних заходів. Якщо справжність поданого документа викликає сумнів, нотаріус управі затримати цей документ і направити його до експертної установи для проведення відповідного дослідження, оплата якого здійснюється в установленому порядку); п. 36 (Нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину),«Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженої КМУ 03.03.2004 року, а також порушивши ст. 43 («Установлення особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії» згідно якої, не допускається вчинення нотаріальної дії у разі відсутності осіб - її учасників або їх уповноважених представників. При вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України); п. 3 ст. 47(«Вимоги до документів, що подаються для вчинення нотаріальної дії» згідно до норм якої, для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства або містять відомості,що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи або ділову репутацію юридичної особи, які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережні виправлення, документи, тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження, а також документи, написані олівцем); ст. 51 («Заходи, що вживаються нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії, при виявленні порушення законодавства», згідно якої нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, у разі виявлення під час вчинення нотаріальних дій порушення законодавства негайно повідомляє про це відповідні правоохоронні органи для вжиття необхідних заходів. Якщо справжність поданого документа викликає сумнів, нотаріуса то призначається експертиза, оплата якої здійснюється в установленому законом порядку. У разі виявлення нотаріусом або посадовою особою, які вчиняють нотаріальні дії, що ними допущено помилку при вчиненні нотаріальної дії або вчинена нотаріальна дія не відповідає законодавству, нотаріус або посадова особа, які вчиняють нотаріальні дії, зобов`язані повідомити про це сторони (осіб), стосовно яких вчинено нотаріальну дію, для вжиття заходів щодо скасування зазначеної нотаріальної дії відповідно до законодавства) Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року; з метою отримання неправомірної вигоди для іншої особи, посвідчила завідомо підроблені невстановленою досудовим розслідуванням особою довіреність № 1088 від 16.12.2011 року від імені ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , довіреність № 1087 від 16.12.2011 року від імені ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та довіреність № 1083 від 16.12.2011 року від імені ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що свідчить висновок судового експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України, № 103 від 28.10.2015 року та висновок судового експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України, № 104 від 04.11.2015 року.
В подальшому 22.12.2015 року, на підставі посвідчених приватним нотаріусом ОСОБА_3 довіреностей № 1083, № 1087 та № 1088 від 22.12.2011 року, було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , яка на праві рівних часток спільної-сумісної власності належала ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , за яким власником квартири стала ОСОБА_8 .
В результаті вчинених правочинів на підставі підроблених документів власникам квартири АДРЕСА_2 , було спричинено матеріальну шкоду в рівних частках ОСОБА_6 - 104477,5 гривень, ОСОБА_5 - 104477,5 гривень, ОСОБА_4 - 104477,5 гривень, ОСОБА_5 - 104477,5 гривень, на загальну суму 417910 (чотириста сімнадцять тисяч дев`ятсот десять) гривень, що підтверджується висновком про вартість об`єкта оцінки від 21.12.2011 року, що спричинило тяжкі наслідки.
Окрім цього, 16 грудня 2011 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи в офісі приватного нотаріуса, що по вул. Львівській, 19-б, у с. Бірки, Яворівського району, Львівської області, будучи приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу, здійснюючи професійну діяльність з надання публічних послуг, не являючись державним службовцем, зловживаючи своїми повноваженнями нотаріуса, користуючись офіційними реквізитами та печаткою приватного нотаріуса, будучи в змові з невстановленою досудовим розслідуванням особою, використовуючи паспорти громадян України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які згідно витягу з бази даних «Відомості про осіб, що перетнули державний кордон України» від 12.10.2015 року, який надійшов з ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебували за межами території України, порушивши вимоги п. 8 «Положення про паспорт громадянина України» затвердженого ВРУ 02.09.1993 року; п.п13, 16, 22, 30, 36 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженої КМУ 03.03.2004 року, а також ст.. 43, п. 3 ст. 47, ст. 51 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року, склала та видала (внісши неправдиві відомості до Єдиного реєстру довіреностей) завідомо підроблені невстановленою досудовим розслідуванням особою довіреність № 1088 від 16.12.2011 року від імені ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , довіреність № 1087 від 16.12.2011 року від імені ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та довіреність № 1083 від 16.12.2011 року від імені ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 про що свідчить висновок судового експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України, № 103 від 28.10.2015 року, відповідно до якого - виконавцем рукописних записів у графі «Підпис», «Островський ОСОБА_9 » у довіреності ОСОБА_6 , від 16.12.2011 року, «Островська ОСОБА_10 .» у довіреності ОСОБА_4 , від 16.12.2011 року та « ОСОБА_5 » у довіреності ОСОБА_5 від 16.12.2011 року, ймовірно, є одна особа; виконавцем рукописного запису « ОСОБА_6 » та підпису у довіреності ОСОБА_6 , від 16.12.2011 року у графі «Підпис:» є не ОСОБА_6 , а інша особа; виконавцем рукописного запису « ОСОБА_4 .» та підпису у довіреності ОСОБА_4 , від 16.12.2011 року у графі «Підпис:» є не ОСОБА_4 , а інша особа, та висновок судового експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України, № 104 від 04.11.2015 року, згідно якого - виконавцем рукописного запису « ОСОБА_5 » та підпису у довіреності ОСОБА_5 , від 16.12.2011 року у графі «Підпис:» є не ОСОБА_5 , а інша особа.
В результаті службового підроблення, складання та видачі приватним нотаріусом ОСОБА_3 завідомо неправдивих офіційних документів, а саме довіреностей № 1083, № 1087 та № 1088 від 22.12.2011 року, було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , яка на праві рівних часток спільної-сумісної власності належала ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , за яким власником квартири стала ОСОБА_8 .
В результаті вчинених правочинів на підставі складених та виданих приватним нотаріусом ОСОБА_3 довіреностей № 1083, № 1087 та № 1088 від 22.12.2011 року, власникам квартири АДРЕСА_2 , було спричинено матеріальну шкоду в рівних частках ОСОБА_6 - 104477,5 гривень, ОСОБА_5 - 104477,5 гривень, ОСОБА_4 - 104477,5 гривень,
ОСОБА_5 - 104477,5 гривень, на загальну суму 417910 (чотириста сімнадцять тисяч дев`ятсот десять) гривень, що підтверджується висновком про вартість об`єкта оцінки від 21.12.2011 року, що спричинило тяжкі наслідки.
За обвинувальним актом, слідчий та прокурор вважають, що встановлено достатність підстав для обвинувачення ОСОБА_3 в зловживанні своїми повноваженнями нотаріуса з метою отримання неправомірної вигоди для іншої особи, що призвело до тяжких наслідків , склала та видала завідомо неправдивий офіційний документ, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 та ч.2 ст. 366 КК України.
Сторона обвинувачення - прокурор
Львівської місцевої прокуратури №3
ОСОБА_11
Сторона захисту адвокати ОСОБА_12
ОСОБА_13
Потерпілі:
ОСОБА_7

ОСОБА_4
Представник потерпілих адвокат ОСОБА_14

Відповідно до ухвали судді, від 05 лютого 2016 року у кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання з розгляду обвинувального акту та відповідно до ухвали від 26 квітня 2016 року обвинувальний акт повернуто прокурору. Підстави такого рішення викладені в ухвалі.
Не погоджуючись із рішенням суду, прокурор оскаржив його в апеляційному порядку.
За результатами розгляду апеляційної скарги прокурора, ухвала суду першої інстанції скасована, з підстав викладених в ухвалі апеляційного суду Львівської області від 26 червня 2016 року, а обвинувальний акт повернуто до Франківського районного суду м. Львова для розгляду зі стадії підготовчого судового засідання.
Приймаючи дане рішення суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідно до п. 3 частини 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу..
Разом з тим, зазначає колегія суддів апеляційного суду Львівської області, покликання суду на те, що обвинувальний акт поданий до суду не прокурором в кримінальному провадженні, а керівником Львівської місцевої прокуратури № 3, визнається колегією суддів безпідставними,
виходячи з того, що обвинувальний акт складено та підписано слідчим, і затверджено прокурором ОСОБА_17 відповідно до вимог КПК України. Супровідний лист підписаний керівником прокуратури, який відповідно до п.1ч.1 ст.13 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10. 2014 року представляє місцеву прокуратуру в зносинах з органами державної влади іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, державними органами, особами, установами та організаціями. Також, відповідно до п.9.5.2. Інструкції з діловодства органів прокуратури України, яка затверджена наказом Генерального прокурора України № 3 від 15 січня 2015 року, документи підписуються повноважними особами органів прокуратури, як правило на першому примірнику документа відповідно до їх компетенції, встановленої чинними нормативно правовими актами. З уваги на викладене, порушень вимог закону у контексті вчинення підпису керівником Львівської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_15 на супровідному листі про скерування матеріалів кримінального провадження до суду, колегія суддів не вбачає.
Отже, апеляційний суд розглядаючи апеляційну скаргу, розглянув питання підпису супровідного листа , а не скерування обвинувального акта до суду прокурором, процесуальні повноваження якого не підтверджені. Апеляційний суд не дав оцінки висновкам суду першої інстанції, щодо невиконання процесуальних обовязків прокурором, призначеним у порядку ст. 37 КПК України. Крім цього, п.1.ч.1 ст.13 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10. 2014 року передбачає представництво місцевої прокуратури в зносинах з органами державної влади іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, державними органами, особами, установами та організаціями, а у даному випадку, у переліку відсутній суд, як суд, та відсутні зносини, оскільки дії є процесуальними і регламентуються виключно Кримінально процесуальним кодексом, і зокрема ст. 1 КПК України, згідно з якою, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінально процесуальним законодавством України.
Колегія суддів також вважає необґрунтованим судом першої інстанції скерування акту до суду з порушенням вимог ст. 293 КПК України та прийшла до висновку про те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурором, є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та скеровуючи обвинувальний акт для розгляду зі стадії підготовчого провадження, апеляційний суд не зазначив жодну із вимог закону, на підставі якої прийняв вказане рішення, як це визначено ст.407 КПК України, не зазначив жодної з підстав передбачених ст. 409 КПК України. Більш тогона останню норму закону, суд навіть не покликався.
Суд апеляційної інстанції, по суті призначив новий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання, адже таке вже було проведено судом першої інстанції , при цьому не зазначивши норми закону, якою він керувався приймаючи таке рішення, тоді, коли ст. 415 КПК України, з посилкою на ст. 412 цього Кодексу, дійсно дають вичерпний перелік підстав, і відповідно до яких, суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2,3,4,5,6,7 частини другої ст. 412 цього Кодексу, проте, жодне з них не знайшло відображення в ухвалі апеляційного суду.
Однією із підстав повернення обвинувального акта судом першої інстанції зазначалося порушення органами досудового слідства та прокурором процесуальних строків, і зокрема складання та затвердження обвинувального акта по за межами двохмісячного строку. Разом з тим, апеляційний суд скасовуючи ухвалу та повертаючи матеріали обвинувального акта суду першої інстанції, вказаним обставинам оцінки не надав, як не надав оцінки й обставинам встановленим судом першої інстанції щодо інших невідповідностей обвинувального акта вимогам процесуального закону, які стали підставою
його повернення прокурору судом першої інстанції.
Після апеляційного розгляду, матеріали судового провадження поступили до Франківського районного суду м. Львова 19 липня 2016 року та відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 19 липня 2016 року із зазначенням підстави, - « для продовження розгляду», передані судді, ухвала якого скасована, що у свою чергу, не може бути підставою для передачі, оскільки згідно ухвали апеляційного суду призначено новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання, а справу розподілено для продовження розгляду.
Окрім цього, така підстава не передбачена ні ст. 35 КПК України, ні положенням про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженим Радою суддів України за погодженням з Державною судовою адміністрацією України. Отже, розглядувані матеріали передані судді по за межами автоматизованої системи документообігу, у ручному режимі, що вказує на несанкціоноване втручання в роботу системи Франківського районного суду м. Львова секретарем суду ОСОБА_19 та має ознаки для відповідальності, передбаченої ст. 376 1 КК України.
Як суддя, якому матеріали обвинувального акта передані для призначення нового розгляду (згідно ухвали апеляційного суду) та продовження розгляду (згідно протоколу передачі судової справи), вважаю, що обвинувальний акт й надалі не відповідає вимогам процесуального законодавства, в частині, що не знайшла оцінки апеляційним судом, тобто з підстав наведених в ухвалі від 26 квітня 2016 року, і в першу чергу із за відсутності чіткого формулювання обвинувачення, а саме п.5 ч.2 ст. 291 КПК України та п. 4 вказаної норми закону, а також прямим вимогам ст. 91 КПК України.
Крім того, ставлення судді ОСОБА_1 , до оцінки матеріалів обвинувального акта на відповідність вимогам процесуального законодавства, в ході вирішення питань, передбачених ст.ст. 314 315 КПК України уже висловлене у скасованій ухвалі, а відтак, даний факт є тією обставиною, що викликатиме сумнів у моїй неупередженості при повторному їх вирішенні, та відповідно до ст. ст. 75 КПК України виключає участь судді в кримінальному провадженні.
Вирішуючи питання самовідводу у розгляді вказаного обвинувального акта після його повернення з апеляційного суду, враховую також те, що законодавцем не визначено подальший порядок розгляду обвинувального акта після скасування ухвали суду першої інстанції про його повернення прокурору. У той же час, відповідно ч.1 ст. 416 КПК України, після скасування ухвали, суд першої інстанції здійснює судове провадження згідно з вимогами розділу ІV цього Кодексу в іншому складі суду. Підготовче судове засідання входить у вказаний розділ.
Відповідно до ч. 6 ст. 7 КПК України, у випадках, коли положення цього кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього кодексу.
Відтак, вважаю, що проведення повторного підготовчого судового засідання з розгляду вказаного обвинувального акта мною, як суддею, суперечить вимогам ч. 1 ст. 416 КПК України.
Приймаючи рішення про заявлення самовідводу, беру до уваги також те, що за відсутності підстав викладених у даній ухвалі, прокурором було заявлено відвід судді, який хоч і відхилено ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 28 березня 2016 року, проте у даному випадку, і дана обставина підлягає врахуванню.
Відповідно до ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених ст.75 цього Кодексу,суддя зобов`язаний заявити самовідвід. З огляду на викладене, заявляю самовідвід з підстав, передбачених п. 4 ч.1 ст. 75 та ч. 1 ст. 416 КПК України.
Приймаючи дане рішення щодо задоволення заяви про самовідвід, зважаю також, що відповідно до положень п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи у тому випадку коли, у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Аналогічні висновки містяться в Рішеннях Європейського Суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у справі «Білуга проти України» та Рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії» де зазначається, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 9 КПК України, Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
На підставі викладеного, керуючись ст.1, ст. 7, ст. 9, п. 4 ч. 1 ст. ст. 75, 80,81, ч. 1 ст. 314, ч.2 ст. 369 372, ч. 1 ст. 416 КПК України, -

У Х В А Л И В:
Матеріали судового провадження № 1 - кп/465/539/16 передати до кримінальної канцелярії суду на повторну реєстрацію та визначення судді в порядку, передбаченому ст. 35 КПК України.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_20