11-кп/775/355/2016(м)
265/7388/15-к

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2016 року м. Маріуполь

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6

та її захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002320 від 10 серпня 2015 року, за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 травня 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Маріуполя Донецької області, громадянка України, яка має вищу освіту, одружена, яка працює в Маріупольському професійному ліцеї сфери послуг та торгівлі старшим майстром, раніше не судима, зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.2 ст.358 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1700 грн.

Вирішено долю речових доказів,

в с т а н о в и л а:

вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винною і засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.358 КК України, за наступних обставин.

Згідно наказу № 12 від 08 лютого 1989 року ОСОБА_6 була призначена на посаду старшого майстра виробничого навчання у професійно-технічному навчальному закладі Маріупольському професійному ліцеї сфери послуг та торгівлі, який розташований за адресою: пр. 1 Травня, 51, м. Маріуполь.

ОСОБА_6 є працівником юридичної особи державної форми власності і не є службовою особою під час викладання дисциплін, приватним підприємцем, аудитором, експертом, оцінювачем, адвокатом або іншою особою, яка здійснює професійну діяльність, пов`язану з наданням публічних послуг.

Згідно наказу директора Маріупольського професійного ліцею сфери послуг та торгівлі № 150 від 29 серпня 2014 року «Про розподіл педагогічного навантаження по денному відділенню» на старшого майстра виробничого навчання ОСОБА_6 було розподілено педагогічне навантаження у кількості 360 годин на 2014-2015 учбовий рік.

Згідно п.5.1 Положення про організацію навчально-виробничого процесу у професійно-технічних навчальних закладах, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України від 30 травня 2006 року № 419, основними документами обліку навчальної роботи в професійно-технічному навчальному закладі є журнали теоретичного і виробничого навчання установленої форми, у яких педагогічні працівники здійснюють облік проведення навчальних занять, оцінювання навчальних досягнень, поведінки учнів, слухачів, відвідування ними занять та виконання робочих навчальних планів і робочих навчальних програм.

Згідно Інструкції з ведення журналу обліку теоретичного навчання учнів професійно-технічних навчальних закладів, затвердженої наказом Міністерства освіти і науки України від 26 січня 2011 року № 59, журнал обліку теоретичного навчання це обов`язковий документ професійно-технічного навчального закладу, в якому фіксуються результати навчальних досягнень учнів, відвідування ними занять, стан виконання навчальних програм тощо. Ведення журналу здійснюється класним керівником (куратором) та викладачами, які несуть особисту відповідальність за своєчасність, стан та достовірність записів в журналі, який розрахований на навчальний рік, зразок журналу затверджується наказом Міністерства освіти і науки України і є єдиним.

Так, ОСОБА_6 , керуючись єдиним умислом в період часу з 03 вересня 2014 року по 15 квітня 2015 року вносила до журналу обліку теоретичного навчання групи № 3, відділення денне, курс 1, за професією «Продавець продовольчих товарів, контролер-касир» (2014-2015 навчальний рік), з предмету «Товарознавство продовольчих товарів» завідомо неправдиві відомості про результати теоретичного навчання учнів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вигляді поточних оцінок, не зважаючи на той факт, що ОСОБА_9 не відвідувала заняття взагалі, а ОСОБА_8 не відвідував заняття з 11 жовтня 2014 року до 30 квітня 2015 року, тобто ОСОБА_6 склала завідомо підроблений офіційний документ, який посвідчує факти, що мають юридичне значення та надають певні права.

Таким чином, ОСОБА_6 умисно вчинила складання працівником юридичної особи будь-якої форми власності, який не є службовою особою, приватним підприємцем, аудитором, експертом, оцінювачем, адвокатом або іншою особою, яка здійснює професійну діяльність, пов`язану з наданням публічних послуг завідомо підробленого офіційного документу, який посвідчує певні факти, що мають юридичне значення та надають певні права, тобто кримінальне правопорушення, передбачена ч.2 ст.358 КК України.

Не погодившись із судовим рішенням, обвинувачена оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту судового розгляду, просила скасувати вирок суду й ухвалити новий, яким виправдати її за ч.2 ст.358 КК України. В обґрунтування доводів апеляційної скарги, обвинувачена вказала, що в її діях відсутній складі інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки під підробленням документа потрібно розуміти, як повне виготовлення сфальсифікованого документа, так і часткову фальсифікацію змісту справжнього документа. Разом з тим, журнал теоретичного і виробничого навчання не є офіційним документом, через те, що він не містить в собі зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру.

Заперечуючи щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, прокурор просив вирок суду щодо ОСОБА_6 , як законний і обґрунтований, залишити без зміни.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачену та її захисника на підтримання апеляційної скарги, просили її задовольнити, вирок суду скасувати й ухвалити новий, яким виправдати ОСОБА_6 за ч.2 ст.358 КК України, прокурора, який відстоював законність і обґрунтованість судового рішення, просив залишити його без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченої без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченої в її межах, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Доводи апеляції обвинуваченої в частині невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, не ґрунтуються на матеріалах справи.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, є правильним, оскільки відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, обґрунтований сукупністю розглянутих у судовому засіданні доказів, які досліджені, належно оцінені судом та детально викладені у вироку.

З огляду на матеріали кримінального провадження обвинувачена, як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції, свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.358 КК України, не визнали.

Обвинувачена пояснювала, що у зв`язку із ситуацією, яка склалася у регіоні, багато студентів не мали можливості добиратися до ліцею, постійно відпрошувались з занять, надсилаючи свої письмові роботи, за які вона ставила оцінки в журнал. Інших студентів, вона також здебільшого оцінювала за письмовими роботами.

Проаналізувавши зазначені показання обвинуваченої, незважаючи на заперечення своєї причетності до скоєного кримінального правопорушення, суд першої інстанції мотивовано спростував їх, об`єктивними та достовірними, на думку колегії суддів, доказами.

Зокрема, свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_8 пояснили, що жодної письмової роботи не писали і в ліцей для отримання оцінок не здавали, диплом та стипендію не отримували.

Вказані вище показання узгоджуються із дослідженими під час судового засідання районним судом наступними письмовими доказами.

Згідно наказу № 249 к від 22 вересня 1975 року ОСОБА_6 з 20 вересня 1975 року прийнята до ПТУ 60 на посаду майстра виробничого навчання в групу кухарів (а.с.63).

Наказом № 12 від 08 лютого 1989 року ОСОБА_6 з 08 лютого 1989 року переведена з посади майстра виробничого навчання на посаду старшого майстра (а.с.62).

У відповідності до наказу директора Маріупольського професійного ліцею сфери послуг і торгівлі (далі - МПЛСПіТ) № 150 від 29 серпня 2014 року ОСОБА_6 новий 2014-2015 навчальний рік по денному відділенню розподілено педагогічне навантаження 360 год. (а.с.64).

З листа МПЛСПіТ № 444 від 22 жовтня 2015 року убачається, що ОСОБА_8 зарахований до ліцею наказом № 2 від 28 серпня 2014 року, та відрахований наказом № 7 від 30 квітня 2015 року, ОСОБА_9 зарахована наказом № 2 від 28 серпня 2014 року, та відрахована наказом № 12 від 02 червня 2015 року (а.с.74).

Виходячи зі змісту журналу обліку теоретичного навчання МПЛСПіТ у ОСОБА_8 і у ОСОБА_9 у період з вересня по грудень 2014 року маються оцінки з предмету «товарознавство продовольчих товарів», щодо періоду з березня по квітень 2015 року, то у журналі зазначено про наявність оцінок у ОСОБА_8 та ні яких даних про відсутність на заняттях у даний період ОСОБА_9 , тільки 30 квітня 2015 року зазначено про відрахування ОСОБА_8 з даного ліцею, тоді як відносно ОСОБА_9 даних про її відрахування з ліцею в журналі взагалі не зазначено (а.с.77-98).

Окрім вказаних доказів, винність обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується і документами «Ясла-садок № 70 управління освіти міської ради» Комунального дошкільного навчального закладу, згідно яких ОСОБА_9 була призначена помічником вихователя дошкільного навчального закладу № 70 управління освіти міської ради з 01 липня 2014 року на ставку на підставі наказу № 72, де працює по цей час з графіком роботи з 08.00 год. до 16.15 год., вихідні дні субота, неділя, що підтверджується наданими за період з серпня 2014 року по квітень 2015 року табелями робочого часу (а.с.99-125).

Згідно витягу з бази даних «відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» щодо фактів перетину державного кордону України громадянином ОСОБА_8 , зазначено, що останній виїхав з країни 11 жовтня 2014 року з м. Київ та в`їхав в країну 30 травня 2015 року (а.с.126).

Таким чином, всупереч твердженням обвинуваченої про її невинуватість у складанні завідомо підробленого офіційного документа, який посвідчує певні факти, що мають юридичне значення та надають певні права, судом ретельно перевірялась, і обґрунтовано визнана неспроможною.

Не ґрунтується на законі твердження обвинуваченої про недопустимість доказів щодо документів, вилучених у порядку тимчасового доступу до речей і документів.

Зокрема, на думку колегії суддів, районний суд детально перевірив і мотивовано відхилив даний довід, вказавши, що такий захід забезпечення кримінального провадження проводився у порядку глави 15 КПК України при виконанні ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ.

Вивченням матеріалів справи не виявлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону від час збирання й закріплення доказів у справі, які б викликали сумніви в їх достовірності та перешкодили постановити законний і обґрунтований вирок. Наявні у справі докази відповідають вимогам закону щодо їх допустимості, достовірності й достатності. Тому твердження в апеляційній скарзі про недопустимість доказів, здобутих незаконним шляхом є необґрунтованими.

Відповідно до встановлених фактичних даних, дії обвинуваченої вірно кваліфіковані за ч.2 ст.358 КК України, як складання працівником юридичної особи будь-якої форми власності, який не є службовою особою, приватним підприємцем, аудитором, експертом, оцінювачем, адвокатом або іншою особою, яка здійснює професійну діяльність, пов`язану з наданням публічних послуг завідомо підробленого офіційного документу, який посвідчує певні факти, що мають юридичне значення та надають певні права.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував обставини кримінального провадження, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, призначив мінімальне покарання, передбачене санкцією статті, яке відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України, є необхідним та достатнім для її виправлення, попередження нових злочинів.

За таких обставин, апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, не встановлено.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 травня 2016 року відносно ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала Апеляційного суду Донецької області набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

_______________ ________________ ________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3