АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000784 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Яблунівка Прилуцького району Чернігівської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 1 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 1 лютого 2016 року скасувати та закрити кримінальне провадження.

При цьому посилається на те, що досліджені судом докази не підтверджують його вину у вчиненні інкримінованого злочину, і при наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у вироку суд не зазначив, чому взяв до уваги одні докази та відкинув інші. Зокрема, вказує, що поза увагою суду залишились показання свідка ОСОБА_9 про те, що потерпілу затисло в той момент, коли тролейбус стояв, і зачинялися двері, а також, що потерпіла після падіння лежала навпроти дверей тролейбуса обличчям догори, як і показання свідка ОСОБА_10 про те, що тролейбус стояв, а потерпіла лежала навпроти його дверей обличчям до гори. Суд не звернув уваги на суперечності в показаннях свідка ОСОБА_11 , а також на те, що свідок ОСОБА_12 не зміг описати механізму падіння потерпілої. Стверджує, що свідок ОСОБА_12 не міг бачити, що відбувається біля дверей та з дверима тролейбуса, оскільки з його ж показань вбачається, що в тролейбусі було багато людей, і при цьому він сидів. Звертає увагу на те, що за твердженнями потерпілої вона впала на правий бік, в той час, як допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_13 , підтримуючи свій висновок, зазначила, що виявлені у потерпілої тілесні ушкодження могли утворитися при падіння на коліно прямо, а щодо можливості їх отримання при падіння на правий бік необхідно проведення додаткових досліджень, що залишилося поза увагою суду. Не дивлячись на те, що його захисником було заявлено клопотання про проведення додаткової автотехнічної та судово-медичної експертизи, суд прийняв рішення лише про допит експертів.

Також звертає увагу на те, що у вироку суд неправильно вказав дані про місце його народження.

У поданих запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого представник потерпілої ОСОБА_14 , стверджуючи про законність та обгрунтованість судового рішення, просить вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 1 лютого 2016 року залишити без зміни. При цьому зазначає, що надані стороною обвинувачення та досліджені судом докази в повній мірі доводять винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Іншими учасниками судового провадження апеляційні скарги на вирок суду першої інстанції не подані.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, просили вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, пояснення представника потерпілої щодо законності та обґрунтованості вироку суду, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, в той же час наполягаючи на тому, що вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону через відсутність в обвинувальному акті, в межах якого проведено судових розгляд, формулювання обвинувачення, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Вироком Голосіївського районного суду від 1 лютого 2016 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На піставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за проведення автотехнічної експертизи у розмірі 245 грн. 96 коп.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_5 14 травня 2014 року приблизно об 11 год. 09 хв., керуючи технічно справним тролейбусом «Київ 12.03», бортовий номер НОМЕР_1 , що рухався по маршруту №1, зупинився навпроти зупинки громадського транспорту «Кінотеатр «Салют», на перехресті проспекту Науки та Стратегічного шосе в напрямку Столичного шосе у м. Києві, де почав здійснювати висадку-посадку пасажирів. В цей час потерпіла ОСОБА_14 , яка знаходилась на цій зупинці, намагалась зайти до салону тролейбуса через задні двері. ОСОБА_5 перед початком руху від зупинки громадського транспорту «Кінотеатр «Салют» по проспекту Науки в напрямку Столичного шосе у м. Києві порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 б), 10.1, 21.4 ПДР України, а також ч.1 п.9.2. та ч.3 п.9.2 інструкції водія тролейбуса, проявив неуважність, не переконався, що вхід і вихід пасажирів завершений, розпочав рух з відкритими дверима, в результаті чого відбулося випадіння пасажира ОСОБА_14 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_14 отримала тілесне ушкодження у вигляді закритої травми правого колінного суглобу: перелому зовнішнього (латерального) мищелку правої великогомілкової кістки зі зміщенням, яке відноситься до середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних вимог, але вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків передбачених цією статтею.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 26 червня 2014 року до Голосіївського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000784 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Обвинувальний акт складений старшим слідчим відділу розслідування ДТП СУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_15 та затверджений старшим прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержання законів у кримінальному провадженні прокуратури м. Києва ОСОБА_16 .

Відповідно до положень ч. 1 ст. 283 КПК України особа має право на розгляд обвинувачення проти неї в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 283 КПК України прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру звернутися до суду з обвинувальним актом, який має відповідати вимогам ст. 291 КПК України.

Частиною другою статті 291 КПК України визначено перелік відомостей, які мають бути зазначені в обвинувальному акті. Зокрема, згідно положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, крім іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

А згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

З обвинувального акта у даному кримінальному провадженні вбачається, що він при викладенні особистих даних обвинуваченого містить вказівку, що ОСОБА_5 18 червня 2014 року повідомлений про підозру у вчиненні злочину, а також фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланнями на відповідну частину та статтю закону України про кримінальну відповідальність. В той же час обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення, тобто твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунутого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

З огляду на викладене суд першої інстанції, всупереч вимогам ст. 337 КПК України, розглядав справу за відсутності обвинувачення, висунутого ОСОБА_5 в порядку, передбаченому КПК України, що є істотним порушенням норм кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглядав справу відносно ОСОБА_5 за відсутності обвинувачення, висунутого в порядку, передбаченому КПК України, тобто з істотним порушенням норм кримінального процесуального закону, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи, що відповідно до положень ч. 4 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження.

При цьому, оскільки в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_5 порушено питання про скасування вироку суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що у разі виконання наведених вимог закону та судовому розгляді кримінального провадження судом мають бути перевірені доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_5 , та при доведеності його винуватості враховано та дотримано вимоги ст. 65 КК України, а також ст. 61 КК України, згідно з якими такий вид покарання як обмеження волі до осіб, що досягли пенсійного віку, не застосовується.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 1 лютого 2016 року відносно ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3