В И Р О К
Іменем України

23.08.2016 року м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

адвоката-захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

отерпілої - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса обвинувальний акт разом із долученими до нього документами по матеріалам кримінального провадження №0004512 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Болград Одеської області, громадянина України, українця, маючого середню освіту, неодруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України не маючого судимостей,

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 ч.1 КК України,

ВСТАНОВИВ:
11.07.2016 року біля 02 години 45 хвилин ОСОБА_5 , маючи протиправний, корисливий намір на відкрите заволодіння чужого майна, знаходячись біля будинку №9 по вул.7-ма Пересипська в м.Одеса, побачив раніше незнайому йому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якої на плечі знаходилась жіноча сумка, шкіряна, чорного кольору, яку він і визначив об`єктом свого злочинного умислу, спрямованого на напад з метою заволодіння майном з погрозою застосуванням насилля, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої. Після чого з метою реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на напад з метою заволодіння майном з погрозою застосуванням насилля, підійшов до потерпілої та преставив їй ніж до горла, потерпіла в свою чергу почала чинити опір ОСОБА_5 .. Продовжуючи свій злочинній намір, останній, зірвав з неї жіночу сумку чорного кольору, шкіряну та покриту лаком, вартістю 200 грн., в якій знаходився мобільний телефон марки «Самсунг J1», в корпусі чорного кольору імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 , на дві сім-карти, оператора Лайф НОМЕР_3 та оператора Київстар НОМЕР_4 , вартістю 3514 гривень, чим спричинив матеріальний збиток на загальну суму 3714 грн. Після чого покинув місце скоєння кримінального правопорушення разом з викраденим майном. Своїми умисними діями ОСОБА_5 завдав ОСОБА_6 матеріального збитку на загальну суму 3 714 грн.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за викладених в обвинувальному акті обставин визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, не оспорював обставин скоєння кримінального правопорушення, та пояснив, що дійсно 11.07.2016 року в нічний період часу, перебуваючи на вул.7-ма Пересипська в м.Одесі, він побачив раніше незнайому йому дівчину, що перебувала в стані алкогольного сп`яніння. Підійшов до неї, приставив до горла ніж, що у нього був при собі, сказав, щоб вела себе тихо, забрав належну їй сумку та втік. В послідуючому виявив, що в сумці був мобільний телефон, грошові кошти та сигарети.

Даючи свої покази, обвинувачений зазначив, що не хотів скоювати злочин. Проте, оскільки він спав на лавці, прокинувся, грошей не мав, чим доїхати додому у нього не було, тому скоїв кримінальне правопорушення. Крім того, обвинувачений вказав, що не мав наміру спричиняти потерпілій тілесних ушкоджень, хотів її налякати та забрати її майно. Однак, в той же час, відповідаючи на питання головуючого, обвинувачений підтвердив, що усвідомлював, що скоюючи злочин з використанням ножа, міг завдати потерпілій тілесних ушкоджень в життєво важливі органи, а саме горлу, проте використав його у зв`язку із наявною у нього травмою ноги, через яку він би не міг втекти. Також обвинувачений вказав, що щиро кається у скоєному, усвідомив протиправність своїх дій, та більше не буде порушувати закон.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що в липні місяці 2016 року, в нічний період часу, близько 02 години, вона поверталась додому із дня народження, йшла в навушниках. Та раптово несподівано для неї відчула як ззаду хтось їй приставив до горла щось гостре, зняв належну їй сумку, потім коли підводилась із землі побачила, що з її руки текла кров. В той же час потерпіла пояснила, що тоді вона дуже злякалася, однак не кричала, вела себе спокійно та сказала «беріть все що завгодно», оскільки сприйняла це як погрозу її життю. Раніше не знайомий їй чоловік тримав біля її горла ножа, поклав її на землю, після чого з викраденим у неї майном зник. В послідуючому вона звернулася до чергової залізничного переїзду, яка викликала працівників поліції.

Крім того ОСОБА_6 зазначила, що через деякий час їй подзвонили з поліції та повідомили, що знайшли викрадене у неї майно та затримали злочинця, як в послідуючому виявилось ним був раніше незнайомий їй ОСОБА_5 .

Також потерпіла вказала, що в подальшому слідчий повернула викрадену у неї сумку. Зазначила, що збиток їй відшкодовано, претензій до обвинуваченого не має, цивільний позов заявляти не буде.

Так як, ОСОБА_5 свою вину визнав повністю, підтвердив обставини скоєння злочину, погодився на спрощену форму судового розгляду, а саме просив не досліджувати докази, які він не оспорює, що передбачено ст.349 ч.3 КПК України, наслідки застосування якої роз?яснені учасникам розгляду справи, суд, з?ясувавши думку учасників процесу, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілої та вивченням характеризуючих матеріалів кримінального провадження.
Аналіз всіх даних, покладених в обґрунтування обвинувального акту, дозволяє суду дійти висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєнні інкримінованого йому злочинного діяння, і зазначені докази суд вважає належними, допустимими, достовірними і достатніми для постановлення вироку.

Давши оцінку і проаналізувавши всі дані, здобуті в ході судового слідства, та надані стороною обвинувачення матеріали в судовому засіданні, суд, приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ст.187 ч.1 КК України за ознаками напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, який зазнав нападу.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд, у відповідності зі ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його суспільну небезпеку, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Обставин, які згідно ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

До обставин, які згідно ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд відносить повне визнання своєї провини обвинуваченим, каяття у вчиненні злочину і сприяння в його розкритті.

При призначенні обвинуваченому покарання судом враховується особа обвинуваченого, його молодий вік, стан здоров`я (інформація про який міститься в матеріалах кримінального провадження); приймається до уваги думка потерпілої ОСОБА_6 , яка в судовому засіданні зазначила про відсутність у неї претензій до обвинуваченого, та не наполягала на позбавленні волі ОСОБА_5 .

Суд, вирішуючи питання стосовно призначення покарання обвинуваченому, враховує обставини скоєного кримінального правопорушення, а саме те, що обвинувачений, перебуваючи на вулиці в нічний період часу, здійснив напад відносно жінки з використанням заздалегідь маючого при собі ножа, з метою зменшення її спротиву, неможливості чинити йому опір, та забезпечення безперешкодного зникнення його з місця скоєння злочину у зв`язку із травмою ноги, що підтверджується показами самого обвинуваченого, даними ним в ході судового розгляду матеріалів кримінального провадження.

Окрім цього, при призначенні покарання суд враховує і те, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи вже в 20-річному віці на момент вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення, маючи повну середню освіту, розумів, що приставивши до горла ножа потерпілій, міг задати їй значних тілесних ушкоджень, порізати їй горло, що загрожувало життю та здоров`ю потерпілої. Про усвідомлення вищевказаного було підтверджено в судовому засіданні при дачі своїх показів і самим обвинуваченим. Крім того, скоєння обвинуваченим, який офіційно не працевлаштований, кримінального правопорушення у зв`язку із відсутністю, згідно його показів, грошових коштів, не може виправдовувати скоєння ним суспільно небезпечного діяння та посягання на право власності інших осіб.
Також, при призначенні покарання судом враховується і питання стосовно способу відшкодування потерпілій завданих збитків. Згідно обвинувального акту спричинена майнова шкода в ході досудового слідства потерпілій відшкодована в повному обсязі, однак суд звертає увагу на те, що завданий потерпілій збиток було відшкодовано не самим обвинуваченим, а уже слідчим в ході проведення досудового розслідування по даним матеріалам кримінального провадження лише шляхом повернення майна потерпілій.

Крім того, при призначенні покарання судом враховується характеристика ОСОБА_5 , надана ІП Комінтернівського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , відповідно до якої ОСОБА_5 за час проживання за своєю адресою місця мешкання зарекомендував себе з негативної сторони, не працює, допускає порушення адміністративного законодавства. Незважаючи на неодноразове проведення з ним профілактичних бесід, ОСОБА_5 для себе належних висновків не робить і не виправляється, суспільно корисною працею не займається. Характеристикою за місцем реєстрації обвинуваченого, наданою Виноградівським сільським головою ОСОБА_8 підтверджується факт щодо відсутності постійного місця роботи обвинуваченого, та його сімейний стан.

При вирішенні питання стосовно призначення обвинуваченому покарання, суд враховує те, що обвинувачений ОСОБА_5 в силу ст.89 КК України вважається особою раніше не судимою. Однак, в той же час суд звертає увагу і на те, що ОСОБА_5 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, а саме 17.08.2011 року Болградським районним судом Одеської області за ст.185 ч.3 КК України, 11.12.2012 року Болградським районним судом Одеської області за ст.ст.185 ч.3, 185 ч.2, 289 ч.2 КК України з призначенням покарання з випробуванням. Однак неодноразово будучи звільненим від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк із застосуванням ст.75 КК України, обвинувачений належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову скоїв тяжкий злочин, що свідчить про його зневажливе ставлення до загальноприйнятих норм моралі, і встановленим законам держави, а також те, що застосування до ОСОБА_5 покарання з випробуванням не є достатньою мірою покарання для його виправлення та перевиховання. У зв`язку із чим суд не може погодитись із думкою прокурора, що підтримує державне обвинувачення по даним матеріалам кримінального провадження, та адвоката-захисника, щодо можливості призначення в черговий раз обвинуваченому покарання із випробуванням, адже покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає у невідворотності відповідальності винної особи.
Відповідно ж до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.65 КК України, відповідно до якої особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Таким чином, давши оцінку всім обставинам даного кримінального провадження, при призначенні покарання, враховуючи суспільну небезпеку скоєного, дані про особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, характеризуючі матеріали, обставини кримінального провадження, суд, керуючись вимогами кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, проаналізувавши докази кримінального провадження, беручи до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», приходить до висновку, що цілі виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 , попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому, охорони прав і свобод громадян, власності, встановленого правопорядку, забезпечення зміцнення законності, сприяння запобігання правопорушенням, виховання у дусі точного та неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, свобод, честі й гідності інших громадян, будуть досягнуті тільки в умовах ізоляції його від суспільства в місцях позбавлення волі з призначенням покарання в межах санкції статті.
Відповідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Згідно п.1 ст.5 Конвенції зазначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У рішенні від 18 грудня 2008 року у справі „ Новік проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що „ коли йдеться про позбавлення свободи, надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога "якості закону" у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що коли національний закон передбачає можливість позбавлення свободи, такий закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля".

Питання про долю речових доказів по даним матеріалам кримінального провадження, суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», та керуючись ст.ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 ч.1 КК України, та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.72 ч.5 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання») зарахувати ОСОБА_5 в строк відбування основного покарання час його попереднього ув`язнення в період з 11.07.2016 року по 23.08.2016 року, з розрахунку одного дня попереднього ув`язнення двом дням позбавлення волі.

Термін відбування покарання засудженому ОСОБА_5 обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто з 11.07.2016 року.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_5 залишити незмінною - тримання під вартою.

Речові докази по матеріалам кримінального провадження згідно протоколів огляду речових доказів від 12.07.2016 року - мобільний телефон марки «Самсунг J1», порожню пачку без цигарок, навушники, грошові кошти, міні карта пам`яті; сумку чорного кольору, жувальну гумку «Орбіт», духи «Cherish» об`ємом 30 мл - вважати повернутими за належністю потерпілій ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1