АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/639/16 Справа № 192/901/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

4 квітня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську, в порядку дистанційного судового провадження, матеріали за клопотанням засудженого про заміну покарання більш м`яким за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2016 року, якою

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Новомосковську Дніпропетровської області, відбуваючому покарання в Солонянській виправній колонії № 21, засудженому 30 червня 2005 року Апеляційним судом Дніпропетровської області за п. п. 6, 12, ч. 2 ст. 115, ч. ч. 1, 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

було відмовлено в задоволенні його клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

На зазначену ухвалу засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, постановити нову ухвалу, якою замінити невідбуту частину покарання більш м`яким.

В обґрунтування апеляційної скарги засуджений посилається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, постановленою без врахування обставин, які, на думку автора, дають підстави вважати про те, що він змінив поведінку та став на шлях виправлення. ОСОБА_7 вказує, що протягом часу знаходження в місцях позбавлення волі довів адміністрації виправної колонії, що має

Провадження № 11-кп/774/639/16 Головуючий в суді I інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 539 КПК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
вплив на засуджених, якими керує при здійсненні трудової діяльності в установі виконання покарання, контролює їх роботу, скеровує останніх на шлях виправлення. При цьому, в апеляції зазначається, на отримання освіти при випраній колонії за фахом газоелектрозварника, укладення шлюбу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд встановив, що досліджені матеріали не підтверджують позитивних змін в особистості засудженого, оскільки останній неодноразово порушував режим утримання за весь період відбування покарання.

При цьому, при визначенні ступеню поведінки ОСОБА_7 , суд врахував, що він не приймає участь в програмах диференційованого виховного впливу, але приймає участь в роботі самодіяльних організацій, проявляє соціально-корисну активність в організації їх роботи.

Вищенаведені, встановлені судом, обставини, і послугували підставою для рішення про передчасність застосування до засудженого статті 82 КК України.

В режимі відеоконференції засуджений та його захисник підтримали апеляцію, повторили доводи викладені в ній, просили задовольнити апеляційну скаргу з підстав наведених в ній.

На думку прокурора апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, так як матеріалами підтверджено, що ОСОБА_7 не став на шлях виправлення.

Вислухавши пояснення учасників апеляційного провадження та їх доводи в судових дебатах, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляційній скарзі і співставивши їх з матеріалами за клопотанням засудженого, колегія суддів вважає, що принесена апеляція задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про необґрунтованість постановленого судом першої інстанції рішення є безпідставними.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням може бути застосована тільки в тому разі, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання.

Апеляційним переглядом ухвали суду першої інстанції встановлено, що судове рішення, яке оскаржується, в повному обсязі відповідає вищенаведеним вимогам закону.

Відмовляючи засудженому ОСОБА_7 в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням суд обґрунтовано вказав в судовому рішенні на те, що засуджений не став на шлях виправлення, а застосування до нього положень ст. 82 КК України є передчасним.

Такий висновок суду об`єктивно випливає з досліджених під час судового розгляду матеріалів, а саме з довідки про заохочення та стягнення і характеристик, зміст яких суд відобразив в ухвалі.

Наявні матеріали не засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Отже, місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 належним чином не довів своє виправлення, а тому об`єктивно відмовив в задоволенні його клопотання.

Таким чином, підстави для задоволення апеляції засудженого відсутні, оскільки рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів та підстав.

З огляду на викладене, керуючись ст. 82 КК України, ст. ст. 376, 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2016 року, якою було відмовлено ОСОБА_7 в задоволенні його клопотання про заміну покарання більш м`яким, без змін.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області