Ухвала
іменем україни

18 травня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000325, щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України,

за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Рубіжанського міського суду Луганської області від 25 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 11 вересня 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись із ухваленими щодо ОСОБА_5 судовими рішеннями через невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить їх скасувати, кримінальне провадження закрити за відсутністю в діях її підзахисного складу злочину. Свої вимоги захисник мотивує тим, що висновки суду першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, ґрунтуються на припущеннях та недопустимих і недостовірних доказах, а матеріали провадження не містять достатніх доказів винуватості ОСОБА_5 . Вказує, що формулювання обвинувачення, викладене у вироку, не відповідає формулюванню обвинувачення, викладеному в обвинувальному акті, а також не всі матеріали провадження були відкриті.

Вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 25 червня 2015 року ОСОБА_5 визнано винуватим за ч. 1 ст. 114-1 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Вирок Сватівського районного суду Луганської області від 28 жовтня 2014 року, яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 304 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців та звільнено від його відбування з випробуванням та іспитовим строком на 2 роки 6 місяців, ухвалено виконувати самостійно.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 11 вересня 2015 року вирок місцевого суду від 25 червня 2015 року щодо ОСОБА_5 змінено, з його мотивувальної частини виключено вказівку про визнання обтяжуючою покарання обставину «рецидив злочину».

Цим же вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 25 червня 2015 року засуджені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , рішення щодо яких в касаційному порядку не оскаржуються.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він разом з іншими засудженими та особами, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, 09 травня 2014 року в період часу з 13.00 до 19.00 год., перебуваючи на станції «Куземівка» Відокремленого підрозділу «Куп`янська дирекція залізничних перевезень Державного підприємства «Південна залізниця», розташованої на території с. Куземівки Сватівського району Луганської області, усвідомлюючи протиправність своїх дій, шляхом створення барикад на залізничних коліях, створював перешкоди законній діяльності Збройних Сил України в особливий період.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та захисника на підтримання поданої скарги, пояснення прокурора із запереченнями проти скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України неповнота судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, про що порушує питання захисник, перегляду в касаційному порядку не підлягають, а отже, при касаційному розгляді кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом.
Разом із цим, згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку.

При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, та кваліфікацію його дій за даною нормою кримінального закону судом зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у судовому рішенні наведено докладні мотиви.

Той факт, що ОСОБА_5 разом із іншими засудженими, усвідомлюючи протиправність своїх дій, шляхом створення барикад на залізничних коліях, створював перешкоди законній діяльності Збройних Сил України в особливий період, підтверджується показаннями засудженого ОСОБА_15 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , даними, що містяться у протоколі огляду місця події, перегляду відеозаписів та іншими дослідженими судом доказами.

На думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину належним чином обґрунтовані та вмотивовані.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами кримінального провадження не встановлено, та судом правильно вирішено питання про їх допустимість.

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги захисника про відсутність в діях ОСОБА_5 складу інкримінованого йому діяння за ч. 1 ст. 114-1 КК України, колегія суддів уважає безпідставними.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, суд першої інстанції, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, таким чином дотримавшись вимог ст.ст. 65-67 КК України.

Крім того, доводи захисника, аналогічні наведеним у її касаційній скарзі, були ретельно перевірені судом апеляційної інстанції, який, розглядаючи апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.
Суд апеляційної інстанції, як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час перегляду вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 за апеляційною скаргою захисника дотримався положень статей 404, 405, 407 КПК України, а ухвала відповідає вимогам ст. 419 цього Кодексу.
Разом із тим, колегія суддів уважає, що з мотивувальної частини вироку та ухвали слід виключити посилання на показання засудженого під час досудового розслідування та в ході розгляду угоди про визнання винуватості як на доказ його винуватості, оскільки це суперечить положенням ч. 4 ст. 95 КПК України.
Також колегія суддів уважає, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_5 покарання, недостатньо врахував конкретні обставини справи та обставини, що пом`якшують покарання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, колегією суддів установлено, що відсутні обтяжуючі покарання ОСОБА_5 обставини, він перебуває в цивільному шлюбі, в якому спільно з цивільною дружиною виховує трьох неповнолітніх дітей, не виконував активної ролі у вчиненні злочину, тяжких наслідків від його дій не настало.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів уважає можливим застосувати положення ст. 75 України й звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, у зв`язку з чим вирок суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції щодо останнього підлягають зміні.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Рубіжанського міського суду Луганської області від 25 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 11 вересня 2015 року щодо ОСОБА_5 змінити.
Виключити з мотивувальної частини вироку та ухвали посилання на показання засудженого ОСОБА_5 під час досудового розслідування та в ході розгляду угоди про визнання винуватості як на доказ його винуватості.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи;

- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Звільнити ОСОБА_5 з-під варти в залі суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3