Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1194/14-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" жовтня 2014 р. Сквирський районний суд Київської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6

представників потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000797 по обвинуваченню :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Сквира Київської області, українки, громадянки України, з повною вищою освітою, не працюючої, одруженої, жительки АДРЕСА_1 , раніше не судимої згідно ст.89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

12 вересня 2014 року Сквирським районним судом Київської області, в ході судового розгляду вищевказаного кримінального провадження накладено арешт на житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що на цей час належить на праві приватної власності ОСОБА_9 .

До Сквирського районного суду Київської області надійло клопотання представника ОСОБА_9 про зняття арешту з майна, яке обґрунтовано тим, що предметом злочину, являються кошти потерпілої, якими ОСОБА_4 нібито заволоділа шляхом шахрайства, а не житловий будинок, який на той час належав ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про спадщину. На думку представника ОСОБА_9 , суд, в порушення вимог ст. ст. 170, 173 КПК України виніс ухвалу про накладення арешту на належний ОСОБА_9 будинок, оскільки вона не являється відповідачем згідно цивільного позову заявленому у кримінальному провадженні та не несе жодної відповідальності за шкоду, завдану діями обвинуваченого, крім того, відсутні жодні підстави вважати, що майно, на яке накладено арешт, відповідає критеріям, зазначеним в ч. 2 ст. 167 КПК України, а також щодо нього може бути застосовано конфіскацію чи забезпечено позов.

В судовому засіданні представник ОСОБА_9 та обвинувачена ОСОБА_4 клопотання про зняття арешту з майна підтримали, посилаючись на обставини зазначені в клопотанні.

В судовому засіданні прокурор та представники потерпілих заперечили проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що на їх думку, ухвала Сквирського районного суду Київської області від 12 вересня 2014 року є законною та суд обґрунтовано застосував вимоги ст. 128 КПК України та вимоги Цивільного процесуального кодексу України при накладенні арешту на житловий будинок в АДРЕСА_2 , що на цей час належить ОСОБА_9 . Відповідно до обвинувального висновку ОСОБА_4 діючи умисно, з корисливого мотиву, з метою заволодіння грошовими коштами, отриманих в родини ОСОБА_10 , знаючи про те, що своїх зобов`язань перед ОСОБА_5 , пов`язаних з виготовленням технічної документації та оформленням права власності на її сина ОСОБА_11 , вона не виконає, уклала ряд незаконних договорів, спрямованих на відчуження будинку в АДРЕСА_2 , позбавивши родину ОСОБА_10 права на набуття зазначеного будинку у власність та заволодівши грошовими коштами, сплаченими родиною ОСОБА_10 за будинок. Прокурор та представники потерпілих, вважають законним накладення арешту на будинок, для забезпечення майбутнього відшкодування цивільного позову у справі, а також для можливого подальшого визнання не дійсним договорів, спрямованих на відчуження будинку в АДРЕСА_2 . Також, ОСОБА_4 на цей час жодних намірів щодо відшкодування завданої потерпілим шкоди не виявляє, має боргові зобов`язання перед іншими громадянами та сама визнає, що не платоспроможна. За обставин, що склалися, титульний власник будинку ОСОБА_9 , маючи всі правоустановлюючі документи на будинок, може вчинити відчуження нерухомого майна, що призведе до неможливості захисту прав родини ОСОБА_10 , які сплативши кошти за купівлю будинку в АДРЕСА_2 , та не маючи іншого житла, внаслідок шахрайських дій ОСОБА_4 , фактично можуть залишитись «на вулиці».

Судом встановлено, що органами досудового розслідування, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, тобто заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), що завдало значної шкоди потерпілому.

Зокрема, ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що 01 липня 1999 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (власником будинку) досягнуто усної домовленості про купівлю будинку в АДРЕСА_2 . Було домовлено про те, що родина ОСОБА_10 повинна сплатити за придбання будинку грошові кошти в загальній сумі 7000 тисяч доларів США частинами - до 2002 року. 30.07.1999 року після сплати 1500 доларів США, родина ОСОБА_14 , його дружина ОСОБА_5 , їх сини ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , почали проживати в будинку. У зв`язку з погіршенням стану житлового будинку та тимчасовими фінансовими труднощами родина ОСОБА_10 домовилась з ОСОБА_13 та його дружиною ОСОБА_15 про відстрочку сплати зазначеної вище суми до 2004, а потім - 2005 року. Всього в період з 1999 по 2011 рік родина ОСОБА_10 сплатила ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та ОСОБА_4 6800 доларів США, а також здійснила реконструкцію та капітальний ремонт будинку. Із зазначеної суми особисто ОСОБА_4 отримала в березні місяці 2005 року 5300 доларів США - згідно курсу НБУ 28037 гри.

У 2004 році ОСОБА_13 помер, спадкоємцем житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_2 , стала його дружина ОСОБА_17 , 1929 року народження, на підставі заповіту, посвідченого нотаріусом 15.12.2005 року, зареєстрованого в реєстрі за №30. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_17 померла. Спадкоємцем майна ОСОБА_17 та власником будинку АДРЕСА_2 стала донька - ОСОБА_4 , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25.12.2010 року, виданого державним нотаріусом Сквирської районної державної нотаріальної контори.

У 2010 році родина ОСОБА_10 запропонувала ОСОБА_4 укласти та нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу будинку в АДРЕСА_2 , з покупцем ОСОБА_11 . Погодившись на вказану пропозицію, ОСОБА_4 отримала в період з грудня 2010 по березень 2011 року грошові кошти в родини ОСОБА_10 в сумі 8000 тисяч грн. для виготовлення технічної документації, а саме - свідоцтва про право власності на будинок та Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку. Про отримання коштів ОСОБА_4 власноручно написала розписку, про що свідчить висновок судово-почеркозінавчої експертизи №16 від 29.03.2014 року. Крім цього, на підтвердження намірів щодо укладення договору купівлі-продажу будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_4 01.07.11 року написала розписку про отриманшя 6800 доларів США.

В подальшому, діючи умисно, з корисливого мотиву, з метою заволодіння грошовими коштами, отриманих в родини ОСОБА_10 в сумі 5300 доларів США та 8000 грн., знаючи про те, що своїх зобов`язань перед ОСОБА_5 , пов`язаних з виготовленням технічної документації та оформленням права власності на її сина ОСОБА_11 , вона не виконає, ОСОБА_4 уклала ряд договорів, спрямованих на відчуження будинку в АДРЕСА_2 та земельної ділянки. Так, 22.03.2011 року ОСОБА_4 укладено договір позики з ОСОБА_9 , згідно якого ОСОБА_4 отримала в останньої грошові кошти в сумі 20000 доларів США. 22.03.2011 року ОСОБА_4 укладено договір іпотеки з ОСОБА_9 , згідно якого повернення ОСОБА_4 грошових коштів до 22.09.2011 року забезпечується іпотекою, - заставою житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_2 . Не повернувши суму позики за договором від 22.03.11 року, ОСОБА_4 08.08.2012 року уклала з ОСОБА_9 договори купівлі - продажу житлового будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянки площею 0,0767 га., розташованої за вищевказаною адресою, позбавивши родину ОСОБА_10 права на набуття зазначеного будинку у власність та заволодівши грошовими коштами, сплаченими родиною ОСОБА_10 за будинок. Таким чином, ОСОБА_4 заволоділа грошовими коштами в сумі 5300 доларів США та 8000 грн., завдавши значної шкоди потерпілій - ОСОБА_5 , яка в сто разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

Суд, ознайомившись із поданим клопотанням та матеріалами справи, заслухавши думку учасників кримінального провадження, вважає що клопотання про зняття арешту з майна є обгрунтованим та підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

Згідно ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, то них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

При вирішенні питання, щодо зняття арешту в даному випадку, суд вважає застосувати крім вимог передбачених КПК України, вимоги ЦПК України, оскільки процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом в кримінальному провадженні та процесуальні відносини щодо подальшого захисту майнових прав потерпілих по справі не врегульовані КПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч. 4 ст. 151 ЦПК України за заявою заінтересованої особи суд може забезпечити позов до подання позовної заяви з метою запобігання порушенню права інтелектуальної власності.

Відповідно абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Згідно із статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до матеріалів справи, потерпілою ОСОБА_5 заявлено позов в даному кримінальному провадженні до обвинуваченої ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної злочином на загальну суму 488715 грн. Поряд з цим, будь-яких позовних вимог до ОСОБА_9 ( власника житлового будинку в АДРЕСА_2 ), потерпілою не заявлено.

При ухваленні даного рішення, суд приймає до уваги обставини, що ОСОБА_9 , на майно якої накладено арешт, не є відповідачем по цивільному позові у кримінальному провадженні, а також не може нести згідно закону ніякої відповідальності за дії обвинуваченої ОСОБА_4 згідно пред`явленого цивільного позову.

Крім того, суд вважає, що відсутні жодні підстави вважати, що майно, на яке накладено арешт ( житловий будинок в АДРЕСА_2 ), відповідає критеріям, зазначеним в ч. 2 ст. 167 КПК України, а також щодо нього не може бути застосовано конфіскацію, відповідно до санкції ч.2 ст. 190 КК України.

Виходячи з вищевказаного, суд вважає клопотання представника ОСОБА_9 про зняття арешту майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню,

На підставі вищевказаного, керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, ст.ст. 128,131,132, 167,170-173 КПК України, суд -

УХВАЛИВ :

Клопотання представника ОСОБА_9 про зняття арешту з майна, - задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 12.09.2014 року на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який на цей час належить на праві приватної власності ОСОБА_9 .

Копію ухвали для виконання направити до Відділу ДВС Сквирського РУЮ Київської області.

Ухвала про зняття арешту підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала оскарженню не підлягає. Відповідно до ч.2 ст.392 КПК України заперечення проти даної ухвали може бути включено до апеляційної скарги на судове рішення у справі.

Суддя ОСОБА_1