Справа № 183/1306/16
№ 1-кп/183/451/16
В И Р О К
іменем України
31 березня 2016 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадженні № 0000642 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, не одруженого, громадянина України, з середньою освітою, військовослужбовця за контрактом, молодшого сержанта військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:

28 березня 2013 року на підставі контракту солдата ОСОБА_4 було прийнято на військову службу за контрактом.
Того ж дня наказом № 34-П командира військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено в подальшому на посаду навідника-оператора бойової машини 3 парашутно-десантної роти 1 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 .
Наказом № 149-ПМ від 05 грудня 2013 року військовослужбовцю ОСОБА_4 було присвоєне військове звання «молодший сержант».
Так, молодший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.
Однак, 28 травня 2014 року молодший сержант ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , самовільно залишив військову частину без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
16 березня 2016 року ОСОБА_4 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону та заявив про себе, внаслідок чого злочин було припинено.
Таким чином, 28 травня 2014 року молодший сержант ОСОБА_4 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 без поважних причин та незаконно перебував поза розташуванням військової частини тривалістю понад один місяць, до 16 березня 2016 року.
Дії молодшого сержанта ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем крім строкової служби.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 показав, що обставини викладені в обвинувальному акті не оспорює та повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні. Також пояснив, що він проходить службу з 28.03.2013 року за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 . В травні 2014 року захворіла його мати і він самовільно залишив військову частину. Він намагався офіційно відпроситись, але йому не дозволили. З Інтернету йому стало відомо, що він перебуває в розшуку, а тому він самостійно прибув до прокуратури з повинною, оскільки бажає проходити військову службу. Обвинувачений доповнив, що залишив військову частину самовільно лише у зв`язку з сімейними обставинами. У скоєному щиро кається, шкодує, що вчинив злочин.
Крім цього, в судовому засіданні були дослідженні письмові докази, які підтверджують вину ОСОБА_4 :
- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.03.2013 року № 34-П, про зарахування до списків особового складу частини та всі види забезпечення солдата ОСОБА_4 , і призначення на посаду стрільця регулювальника комендантського відділення комендантського взводу ВОС НОМЕР_2 ;
- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.05.2014 року, яким молодшого сержанта за контрактною службою заступника командира бойової машини навідника-оператора 3 парашутно-десантної роти ОСОБА_4 наказано вважати незаконно відсутнім з 28.05.2014 року, згідно з рапортом командирів підрозділів від 29.05.2014 року;
- наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 30.05.2014 року № 877 про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення частини молодшим сержантом ОСОБА_4 , яким наказано ТВО начальника штабу 1 парашутно-десантного батальйону старшому лейтенанту ОСОБА_5 в термін до 07.06.2014 року провести службове розслідування за фактом самовільного залишення частини 28.05.2014 року молодшим сержантом ОСОБА_4 ;
- акт службового розслідування від 06.07.2015 року, за результатом проведення якого встановлено, що молодший сержант ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину 28.05.2014 року та не повернувся до теперішнього часу;
- наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 08.07.2015 року № 1962, про результати службового розслідування за фактом відсутності на службі молодшого сержанта ОСОБА_4 , згідно з яким наказано ТВО начальника штабу 1 парашутно-десантного батальйону направити до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону для надання діям військовослужбовця правової оцінки та прийняття відповідного рішення за фактом самовільного залишення частини 28.05.2014 року молодшим сержантом ОСОБА_4 ;
Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, приходить до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у самовільному залишенні військової частини без поважних причин, тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем крім строкової служби, доведена в повному обсязі і умисні дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем крім строкової служби.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.
Обставиною, яка пом`якшує покарання суд, визнає щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ОСОБА_4 своєї протиправної поведінки, визнання вини та готовністю підлягати кримінальній відповідальності.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Тому, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, який не є тяжким, враховуючи той факт, що ОСОБА_4 раніше не судимий, свою вину визнав повністю, розкаявся, самостійно прибув до органів прокуратури, дізнавшись, що знаходиться у розшуку, обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено, суд вважає, що наявні підстави для призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, та на підставі ст. 75 КК України звільнення його від відбування покарання з випробувальним терміном, тривалістю один рік шість місяців, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.

Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання у вигляді позбавленням волі на вказаний строк з випробуванням буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових злочинів.
З цих же підстав суд не вбачає необхідності призначення ОСОБА_4 покарання в межах найбільшої санкції ч. 3 ст. 407 КК України.
Речових доказів по провадженню не має.
Процесуальних витрат по провадженню не має.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання три роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на один рік шість місяців.
Копію вироку вручити засудженому негайно.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області - протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_4 в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1