УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Категорія ч.2 ст185КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2016 року м. Житомир
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі: ОСОБА_5 ,
з участю прокурора: ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , -
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 02 червня 2015 року і остаточно призначено до відбування - три роки шість місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що близько 16 години 30 хвилин 18 серпня 2015 року перебуваючи в приміщенні магазину «Мінімаркет», розташованого по вул. Табукашвілі, 20-Д в м. Коростені, повторно викрав майно ОСОБА_8 на загальну суму 550 грн., а саме: мобільний телефон «Fly TS 107», вартістю 300 грн. та мобільний телефон «Nokia 1280», вартістю 250 грн.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок скасувати. Ухвалити новий вирок. Призначити йому покарання у вигляді обмеження волі. Посилається на те, що призначене судом першої інстанції покароання є занадто суворим. Не погоджується з вартістю викраденого майна. Вважає, що судом було порушено його конституційне та процесуальне право, оскільки судом не була проведена експертиза реальної вартості викраденого майна. Не встановлювався ступінь зношення телефонів та їх реальна вартість на момент крадіжки або розгляду справи. Також судом не було взято до уваги, що на його утриманні знаходиться хвора мати, яка потребує постійного амбулаторного лікування та стороннього догляду, що під час досудового слідства він активно співпрацював з органами слідства, щиро розкаявся у вчиненому.
Від прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 надійшло заперечення. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін. Вважає вирок законним та обґрунтованим.
Заслухавши доповідь судді, прокурора про залишення рішення суду без зміни, перевіривши судове рішення відповідно до ст. 404 КПК України в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України відповідає обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах.
Згідно ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , призначено судом першої інстанції з врахуванням вимог ст. 50, 65 КК України. Як вбачається з матеріалів провадження судом враховано: ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставину, що пом`якшують покарання, щире каяття, обставину, що обтяжує покарання - рецидив злочинів, особу винного, який по місцю проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває. ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив злочин під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, що свідчить про небажання його до нормальної адаптації в суспільстві. Призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Відповідно ч.4 ст. 71 КК України призначене покарання ОСОБА_7 не може бути меншим ніж призначено судом за попереднім вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 02 червня 2015 року. Враховуючи наведене, доводи ОСОБА_7 , що призначене йому судом першої інстанції покарання є занадто суворим безпідставні.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , що він не погоджується з вартістю викраденого майна, що судом було порушено його конституційне та процесуальне право, оскільки не була проведена експертиза реальної вартості викраденого майна, що не встановлювався ступінь зношення телефонів та їх реальна вартість на момент крадіжки або розгляду справи є безпідставними. Під час судового розгляду в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 вину у скоєному визнавав у повному обсязі. Відмовився давати покази, при цьому вказав, що викладені в обвинувальному акті обставини вчинення ним злочину відповідають дійсним обставинам справи. Вартість викрадених мобільних телефонів не оспорював і доказів, як сторона захисту з даного приводу суду не подавав. На підтвердження вартості мобільних телефонів стороною обвинувачення подані довідки про їх вартість.
Безпідставними є доводи, що судом не взято до уваги, що під час досудового слідства він активно співпрацював з органами слідства, щиро розкаявся у вчиненному. Як вбачається зі змісту вироку, судом при призначенні ОСОБА_7 покарання врахована така обставина, яка пом?якшує покарання, як щире каяття. Судом неврахована обставина, яка пом?якшує покарання обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину. Проте така обставина у даному випадку, не дає підстав для пом?якшення покарання ОСОБА_7 , а відповідно і для зміни чи скасування вироку суду.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що судом не було взято до уваги, що на його утриманні знаходиться хвора мати, яка потребує постійного амбулаторного лікування та стороннього догляду також є безпідставними, оскільки ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29 січня 2016 року порушено перед органом опіки та піклування Коростенської міської ради та Управлінням праці соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради питання встановлення над непрацездатною матір`ю засудженого ОСОБА_7 ОСОБА_10 , яка залишається без нагляду, опіки чи піклування, із вжиттям одночасно відповідних заходів щодо збереження належного житла.
Колегією суддів підстав для зміни чи скасування вироку суду не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29 січня 2016 року щодо нього без зміни.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді: