02.12.2016
Справа № 720/640/16-к
Провадження № 1-кп/720/53/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2016 року Новоселицький районний суд Чернівецької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

цивільного позивача ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця кримінальне провадження № 0000017 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, неодруженого, з середньою освітою, непрацюючого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України,
ВСТАНОВИВ:
16 січня 2016 року близько 10 години 30 хвилин ОСОБА_8 керуючи автомобілем марки «DAEWOO LANOS», державний номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись по вул. Шевченка в с. Магала Новоселицького району в напрямку с. Рідківці Новоселицького району в порушення п.п. 12.1, 12.4, 31.1, 31.4.1 (а), 31.4.5 (г) Правил дорожнього руху в Україні, проявивши неуважність та самовпевненість у своїх діях, не обравши безпечну швидкість руху та не врахувавши дорожню обстановку, допустив виїзд керованого ним транспортного засобу на зустрічну смугу руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «RENAULT KANGO», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 , який рухався на зустрічній смузі руху. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля марки «DAEWOO LANOS» ОСОБА_5 було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, як такі що небезпечні для життя, у вигляді садна в ділянці правої здухвинної кістки, закритого перелому кісток тазу, перелому 4-5 ребер справа, струсу головного мозку, уламкового перелому вертлюга правої стегнової кістки, лінійного перелому правої лонної кістки, лінійного перелому правої сідничної кістки, уламкового перелому правої вертлюгової западини в ділянці даху, двомоментного розриву селезінки, гемоперитоніуму.

Обвинувачений винним себе визнав повністю і показав, що 16 січня 2016 року на автомобілі марки «DAEWOO LANOS», державний номерний знак НОМЕР_1 він виїхав з м. Чернівці та направився в с. Рідківці Новоселицького району. По дорозі взяв пасажирів, серед яких був ОСОБА_5 .. Під час руху в с. Магала Новоселицького району він не впорався із керуванням транспортного засобу та виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «RENAULT KANGO», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 .. В результаті пригоди пасажиру, який знаходився з ним в салоні автомобіля ОСОБА_5 було спричинено тяжкі тілесні ушкодження. У вчиненому щиро розкаявся. Заявлені до нього цивільні позови визнав в повному обсязі.

Крім визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, його винність у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що заподіяли тяжкі тілесні ушкодження потерпілому підтверджується показами потерпілого, цивільного позивача та письмовими доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_5 показав суду, що 16 січня 2016 року він їхав як пасажир в автомобілі марки «DAEWOO LANOS», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 .. Подію пам`ятає до в`їзду в с. Магала Новоселицького району, після чого прийшов до тями в лікарні. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому були спричинені численні тілесні ушкодження від яких тривалий час лікувався в лікарні. Просив не позбавляти волі обвинуваченого.

Допитаний як свідок ОСОБА_6 показав суду, що 16 січня 2016 року він рухався на власному автомобілі марки «RENAULT KANGO», державний номерний знак НОМЕР_2 в с. Магала Новоселицького району в напрямку м. Чернівці. По дорозі автомобіль марки «DAEWOO LANOS», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням обвинуваченого виїхав на зустрічну смугу руху та зіткнувся з його автомобілем, внаслідок чого транспортні засоби були пошкоджені. Пред`явлений цивільний позов підтримав в повному обсязі.

З висновку судово-медичної експертизи № 14 екс-Н від 17 лютого 2016 року вбачається, що потерпілий ОСОБА_5 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження у вигляді садна в ділянці правої здухвинної кістки, закритий перелом кісток тазу, перелом 4-5 ребер справа, струсу головного мозку, уламкового перелому вертлюга правої стегнової кістки, лінійного перелому правої лонної кістки, лінійного перелому правої сідничної кістки, уламкового перелому правої вертлюгової западини в ділянці даху, двомоментного розриву селезінки, гемоперетоніум, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та виникли від дії твердих тупих предметів, можливо в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

З висновку судової авто-технічної експертизи № 162-А від 25 лютого 2016 року вбачається, що допущені обвинуваченим порушення Правил дорожнього руху в Україні при керуванні автомобіля марки «DAEWOO LANOS», державний номерний знак НОМЕР_1 з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 16 січня 2016 року.

Враховуючи, що обвинувачений свою вину визнав повністю, суд з урахуванням думки учасників судового розгляду в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України вважає недоцільним дослідження інших доказів про вищевказані обставини справи, оскільки такі обставини ніким не оспорюються.

Суд, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, вважає, що вина обвинуваченого у порушенні п.п. 12.1, 12.4, 31.1, 31.4.1 (а), 31.4.5 (г) Правил дорожнього руху в Україні, що спричинило ОСОБА_5 тяжкі тілесні ушкодження повністю доведена та його дії правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ст. 286 ч.2 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

При вирішенні питання про призначення покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступень тяжкості вчиненого злочину, дані про винну особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, суд враховує ступень тяжкості злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, який хоча і є необережним, однак відноситься до категорії тяжких та за його вчинення, передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років; суспільну небезпеку вчинених обвинуваченим протиправних дій, які виразились у прояві неуважності та самовпевненості у своїх діях, не обранні безпечної швидкості руху та не врахування дорожньої обстановки, наслідком яких стало спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення.

При обранні міри покарання суд приймає до уваги, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення через нетривалий час після отримання посвідчення водія, не маючи достатнього досвіду та навиків керування автомобілем, а також несприятливі погодні умови під час дорожньо-транспортної пригоди.

Суд враховує, що обвинувачений вчинив злочин у молодому віці, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується по місцю проживання, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого активне сприяння розкриттю злочину та його щире каяття, яке виразилось у тому, що він повністю визнав свою вину та щиро жалкує про скоєння ним злочину, засуджує свою протиправну поведінку та в процесі досудового та судового розгляду справи давав правдиві показання, які сприяли органам правосуддя встановити істину по справі.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд виходить з того, що у відповідності до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" при призначенні покарання за ст. 286 КК України суд має врахувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, особу винного, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Слід зазначити, що призначене судом покарання має відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливати з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.

В статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення суду від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Приймаючи до уваги, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив злочин у молодому віці, позитивно характеризується за місцем проживання, у вчиненому щиро розкаявся, потерпілий просив реально не позбавляти його волі, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому міру покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами та звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Підстав для застосування вимог ст. 69 КК України судом не встановлено.

Вирішуючи заявлені по справі цивільні позови, суд приходить до висновку, що вони підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

При цьому, ч. 1 ст. 129 КПК України передбачає, що суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

За змістом ст. 91 КПК України та ст.ст. 10, 60 ЦПК України доказуванню належними та допустимими доказами у кримінальному провадженні підлягають вид і розмір шкоди. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ст.ст. 22, 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними діями фізичною особою, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ч. 2-3 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно володіла транспортним засобом, зобов`язана відшкодувати завдану шкоду на загальних підставах.

Згідно ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

З роз`яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вбачається, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Вказане роз`яснення співпадає із положеннями п. 2.2 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_6 станом на час вчинення кримінального правопорушення 16 січня 2016 року був власником пошкодженого автомобіля марки «RENAULT KANGO», державний номерний знак НОМЕР_2 , то суд вважає, що він має право вимоги до обвинуваченого про відшкодування вартості пошкодженого автомобіля та завданої моральної шкоди, що співпадає з положеннями ст. 16 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що діями обвинуваченого ОСОБА_6 завдані матеріальні збитки у виді пошкодження автомобіля в розмірі 35836 гривень 54 копійок, що підтверджується наявним у справі звітом про незалежну оцінку вартості матеріального збитку, який сторонами визнається та не оспорювався.

Враховуючи, що вказані матеріальні збитки були завдані ОСОБА_6 з вини та діями обвинуваченого, внаслідок володіння та використання джерела підвищеної небезпеки та на даний час вони в добровільному порядку не відшкодовані, суд вважає за необхідне стягнути їх в повному обсязі на користь ОСОБА_6 в примусовому порядку з обвинуваченого.

Щодо заявлених ОСОБА_6 вимог про стягнення з обвинуваченого на його користь моральної шкоди, суд виходить з того, що відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується фізичній особі одноразово, грішми, майном або в інший спосіб особою, яка завдала шкоду за наявності її вини.

При цьому, суд виходить з того, що обвинувачений визнав позов в повному обсязі та погодився виплатити ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 20000 гривень, визнання ним позову не суперечить закону та обставинам справи, а тому з нього на користь цивільного позивача також слід стягнути суму моральної шкоди.

Доводи захисника про те, що обвинувачений перебував у трудових відносинах з ПП «Євротранс-2005», а тому в порядку ст.ст. 1172, 1187 ЦК України завдані збитки мають бути відшкодовані даним підприємством є помилковими, оскільки судовим розглядом встановлено, що обвинувачений не був прийнятий на роботу в ПП «Євротранс-2005», а використовував транспортний засіб на підставі договору найму з ПП ОСОБА_9 ..

Таким чином, твердження про те, що обвинувачений за трудовою угодою використовував транспортний засіб є безпідставним.

Вирішуючи заявлений по справі цивільний позов прокурора про стягнення з обвинуваченого витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину.

За вказаних обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позов прокурора та стягнути з обвинуваченого на користь департаменту охорони здоров`я Чернівецької обласної державної адміністрації витрачені кошти на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення в сумі 13237 гривень 54 копійок, що підтверджується довідкою обласної комунальної установи «Лікарня швидкої медичної допомоги» № 757 від 24 травня 2016 року.

Наявні судові витрати по справі відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:
Визнати винуватим ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити обвинуваченого від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишити особисте зобов`язання.

Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити. Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 завдану кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду в розмірі 35836 (тридцять п`ять тисяч вісімсот тридцять шість) гривень 54 копійок та моральну шкоду в розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень.

Цивільний позов прокурора задовольнити. Стягнути з ОСОБА_8 на користь департаменту охорони здоров`я Чернівецької обласної державної адміністрації кошти витрачені на лікування потерпілого ОСОБА_5 від кримінального правопорушення в сумі 13237 (тринадцять тисяч двісті тридцять сім) гривень 54 копійок.

Речові докази по справі - автомобілі марки «DAEWOO LANOS», державний номерний знак НОМЕР_1 та марки «RENAULT KANGO», державний номерний знак НОМЕР_2 , які знаходяться на зберіганні на спеціальному майданчику для зберігання транспортних засобів на території Новоселицького ВП ГУНП в Чернівецькій області, після вступу вироку в законну силу, повернути власникам.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз в розмірі 1902 (одної тисячі дев`яносто двох) гривень 78 копійок.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Чернівецької області протягом тридцяти днів через райсуд з моменту його проголошення.

Суддя: