Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/5053/14-к
Провадження № 1-кп/553/8/2016
В И Р О К
Іменем України
22.01.2016м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві кримінальне провадження по обвинуваченню,-

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Полтава, громадянки України, українки, з вищою освітою, працюючої фізичною-особою підприємцем, неодруженої, проживаючої в АДРЕСА_1 , раніше несудимої,-

у вчиненні злочинів передбачених ст. 197-1 ч.2, ч.4 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

24.04.2002 року між ФОП ОСОБА_5 та Полтавським обласним закритим акціонерним товариством по туризму та екскурсіях «Полтаватурист» м. Полтава, був укладений договір купівлі продажу, згідно якого ФОП ОСОБА_5 придбала у ЗАТ «Полтаватурист» нежитлові будівлі загальною площею 230,70 кв.м., що розташовані в АДРЕСА_2 . Згідно п.7 договору ФОП ОСОБА_5 взяла на себе зобов`язання по переоформленню документів на земельну ділянку за вищезазначеною адресою, понесенню витрат пов`язаних з переоформленням та сплаті податку на землю.

26.04.2002 року нежитлові будівлі, загальною площею 230,7 кв.м., що становлять 11/500 частини об`єкту розташованого за адресою: АДРЕСА_2 були зареєстровані ФОП ОСОБА_5 на праві приватної власності на підставі договору купівлі- продажу від 24.04.2002 року.

За період користування придбаною будівлею за адресою: АДРЕСА_2 , у період часу з 2002 по 2003 рік, обвинувачена ОСОБА_5 , діючи всупереч ст.ст. 113, 116 - 126 Земельного кодексу України, ст. 89 Водного кодексу України, маючи умисел на самовільне зайняття земельної ділянки в межах прибережної смуги р. Ворскла, не маючи жодних дозволів та рішень органів виконавчої влади чи місцевого самоврядування, самовільно огородила парканом частину земельної ділянки навколо придбаної будівлі. Вказана, самовільно зайнята ФОП ОСОБА_5 , земельна ділянка, відповідно даних зазначених в робочому проекті паспортизації водних об`єктів в межах м. Полтави та згідно висновку додаткової комплексної судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи №758/759 від 30.09.2014 року має загальну площу 828,8 кв. м., при цьому 286 кв. м. знаходиться в межах прибережної смуги р. Ворскла.

Крім того, ФОП ОСОБА_5 у період часу з 2002 по 2003 рік, маючи умисел на самовільне будівництво будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 , не маючи жодних дозволів та рішень органів виконавчої влади чи місцевого самоврядування, самовільно побудувала дерев`яний будинок (лазню) мансардного типу, а також басейн без дозволу інспекції державного архітектурно-будівельного контролю. Згідно висновку додаткової комплексної судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи № 758/759 від 30.09.2014 року, земельна ділянка, що знаходиться під будівлею сауни має загальну площу 290 кв. м. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1030 від 24.11.2014 року, споруда, побудована на самовільно зайнятій земельній ділянці являється одноповерховою з мансардним поверхом будівлею, що відноситься до класу відповідальності «СС1» (незначні наслідки), в залежності від капітальності основних конструкцій та наявного інженерного обладнання - відноситься до 6 класу терміном служби 30-50 років та ступенем вогнестійкості ІІІб.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінуємих їй злочинах не визнала та пояснила, що не вчиняла даних злочинів, оскільки сплачувала рахунки які їй надали з ЗАТ «Полтаватурист». Всього за період часу з 2002 року по даний час вона сплатила 112258,88 грн. за користування земельною ділянкою. При укладанні договору купівлі продажу ЗАТ «Полтаватурист» надало викопіювання земельної ділянки від 1968 року, будь-якої іншої документації не надавали. Згідно даної документації їй виставлялися рахунки, і вона користується земельною ділянкою яку їй було передано ЗАТ«Полтаватурист». Не оформила відповідні документи до цього часу бо зверталась до міської ради, але їй відмовляли, а документів ДАБК немає, оскільки будівля не введена в експлуатацію.

Однак, незважаючи на заперечення своєї вини у вчиненні злочинів передбачених ст. 197-1 ч.2, ч.4 КК України, винність її у вчиненні злочинів передбачених даною статтею підтверджується наступними доказами, наданими стороною обвинувачення, наявними у матеріалах справи, дослідженими та перевіреними в судовому засіданні:

-показаннями свідка ОСОБА_6 , який в суді пояснив, що він працює начальником міського управління земельних ресурсів та земельного кадастру. По вул. Миру, 12 в м. Полтаві інформація та документи, які посвідчують право користування даною земельною ділянкою немає, дозвіл на розробку технічної документації та на розробку проекту землеустрою не надавався. Підставою відмови було відсутність документів на право власності на деякі споруди, які були розташовані на даній земельній ділянці. Рішень Полтавської міської ради про передачу цієї земельної ділянки у користування не приймалось і відповідних документів в їхній установі в наявності немає, договори оренди на цю земельну ділянку відсутні. На час проведення перевірки на земельній ділянці була споруда, яка була оформлена належним чином і споруда, яка не була оформлена на правах власності. І друга споруда стала перепоною тому, щоб оформлять право користування земельної ділянки разом з існуючим об`єктом, який являвся самовільно побудованою спорудою. Будь-яких рішень по цій земельній ділянці не було. На сьогоднішній день земельна ділянка, яка розташована по АДРЕСА_2 належить міській територіальній громаді комунальна власність. Дана земельна ділянка перебуває в комунальній власності після прийняття ВР та підписанням Президентом України відповідного закону. До того часу всі землі на території нашої України, крім земель переданих у приватну власність вважались землями державної власності, але право розпорядження ними відповідно до перехідних положень Земельного кодексу належало в межах населених пунктів до повноважень Полтавської міської ради. Про те, що земельна ділянка знаходиться в комунальній власності, стверджує з підстав вітчизняного законодавства, яке чітко визначає приналежність на сьогоднішній день земель до державної, комунальної або приватної власності. Комунальними землями на території м. Полтави вважаються всі землі, крім тих, що передані у приватну власність, і тих земель, які відповідно до цього ж самого закону визнані землями державної форми власності. Також зазначив, що документи, які посвідчують право користування земельної ділянки, що на той час, що на сьогоднішній день можуть бути: договір оренди землі, державний акт на право постійного користування, державний акт на той час на право приватної власності, якщо ця земля у приватній власності. На сьогоднішній день ще може бути договір суперфікції право забудови. З перелічених документів ФОП ОСОБА_5 їм до установи таких документів надано не було;

-показаннями свідка ОСОБА_7 , який суду пояснив, що він працював державним інспектором Державної інспекції сільського господарства в Полтавській області, в січні 2014 року до їхньої установи надійшов лист з прокуратури Ленінського району щодо проведення перевірки громадянки ОСОБА_5 при використанні нею земельної ділянки по АДРЕСА_2 . В ході перевірки було встановлено, що громадянка ОСОБА_5 використовує земельну ділянку для обслуговування частини будівлі в якій розташована лазня і службове приміщення. Документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою, яка прилягає до цього приміщення і огороджена парканом в неї не було. На час перевірки, це було в березні 2014 року були відсутні документи, або дозвіл на використання земельної ділянки і розміщення будівель. За результатами перевірки було складено акт, громадянку ОСОБА_5 було притягнуто до адміністративної відповідальності за самовільне використання, зайняття земельної ділянки. Складено протокол. Винесено постанову, накладено адміністративний штраф і видано припис на усунення порушень. Протягом наступних трьох місяців проводились перевірки в ході яких з`ясовано, що земельна ділянка продовжувалась використовуватись, а документи на земельну ділянку були відсутні. Після виконання всіх заходів по перевірці, матеріали були направлені до Ленінської прокуратури м. Полтави. Тоді, влітку 2014 року, прокуратура притягувала для участі в спільній перевірці його як спеціаліста. По цьому були задіяні експерти, була уточнена площа земельної ділянки за новими обмірами і було перераховано розмір шкоди за використання земельної ділянки, як самовільно зайнятої. На земельній ділянці, яку вони перевіряли була дерев`яна двоповерхова будівля, будівля, павільйон зі столом і мангалом, і господарська будівля для зберігання дров. Решта будівель це були капітально збудовані. Двоповерхова дерев`яна будівля і мангал не були внесені в технічний паспорт. Земельна ділянка була огороджена дерев`яним парканом. Згідно чинного законодавства, відповідно до визначення ст. 1 ЗУ «Про державний контроль за використанням і охороною земель» земельна ділянка, яка використовується без належних правовстановлюючих документів є самовільно зайнятою. Те, що вона використовується підтверджено огородженим парканом і доступ інших осіб до цієї ділянки відсутній. На час проведення перевірки в громадянки ОСОБА_5 у неї не було рішення Полтавської міської ради щодо використання нею цієї земельної ділянки. Тобто вона не була передана ні в оренду, ні в постійне користування, ні у власність. Згідно чинного законодавства така земельна ділянка вважається, як самовільно зайнята. Першу перевірку він проводив на вимогу прокуратури, а решта перевірок була проведена за процедурою контролю за виконанням припису, а також, як залучений спеціаліст при огляді земельної ділянки. З останньої перевірки було видно, що порушення не усунуті. Було проведено три перевірки, видано два приписи і складено два адміністративні протоколи, один за самовільне зайняття, а інший за невиконання припису. Штраф був сплачений громадянкою ОСОБА_5 в добровільному порядку. Громадянка ОСОБА_5 оскаржувала винесені постанови проте вони були залишені чинними. Перший раз ОСОБА_5 було притягнуто за ст. 53-1 КУпАП, а другий раз за ст. 188-51 КУпАП. Відповідальність передбачена ст. 211 ЗК України за самовільне заняття земельної ділянки. При проведенні перевірки ОСОБА_5 надала йому свідоцтво про право власності лише на частину будівель. При передачі нерухомого майна згідно ст. 120 ЗК України, право користування до нового власника переходить згідно документів, які були у попереднього власника. Попередній власник документів не оформив. В нього також не було ніяких документів, ні договору оренди, нічого. Тому до громадянки ОСОБА_5 перейшло право користування земельною ділянкою де безпосередньо знаходиться нерухоме майно, тобто капітальна будівля в межах стін цієї будівлі. Рештою площі вона користувалась без документів. Згідно перехідних положень ЗК ті операції по оформленню документації на земельну ділянку, які були не виконані станом на 01.01.2002 року виконуються за поточною редакцією законодавства на цей час. На час перевірки ті документи, які свідчили про право користування землею в ОСОБА_5 не було. За результатами перевірки він склав протокол. При проведенні перевірки він використовував технічну документацію земельної ділянки, яка розроблялась громадянкою ОСОБА_5 у 2008 - 2009 році. Ця технічна документація не була затверджена. Згідно Земельного кодексу прибережна захисна смуга в доль річок, в даному випадку для річки Ворскла встановлюється 50 метрів. Тобто частиною огорожі захоплена прибережна смуга;

-показаннями свідка ОСОБА_8 , який в суді пояснив, що він працював на той час головним інженером туркомплексу «Турист», а саме з 1999 року. При купівлі-продажу частини туркомплексу була створена комісія про передачу майна, купівлі-продажу сауни. Сауна знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , за туркомплексом « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Сауна за конструкцією є будівлею, колись вона входила до туркомплексу «Турист». Це цегляна будівля. Як представник інженерної мережі туркомплеку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » він був у складі комісії. До його службових обов`язків на той час входило експлуатація інженерних мереж. При акті прийому передачі передавали будівлю, інженерні мережі і опалення. Інженерні мережі це водопостачання, опалення, яке вони відзразу відключили. Крім цегляної споруди не передавали інших споруд. Зараз він працює в готелі « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». На території обвинуваченої він не був, бо вона огороджена парканом;

- показаннями свідка ОСОБА_9 , який в суді пояснив, що раніше він працював заступником головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища області. У 29.09.2003 році було рішення, зміст якого була заборона будівництва об`єкта - бані на березі річки Ворскла в м. Полтаві за адресою вул. Миру, 12 у зв`язку з тим, що даним фактом порушувалися ряд статтей Водного кодексу України. Рішення про заборону зупинення будівництва лазні по вул. Миру, 12, - такий захід входив в повноваження державного управління з охорони навколишнього середовища, як міра реагування на факти порушення природоохоронного законодавства. Перед цим інспектор перевіряв даний об`єкт, в акті перевірки вказав, що відбуваються порушення на той момент. Не було дозволів, погодження, проекту. Виносилась постанова, і наступний шлях в межах повноважень управління рішення про зупинку діяльності об`єкту оскільки в даному випадку мова йшла про будівництво лазні в прибережній захисній смузі річки Ворскли. Територія лазні була огороджена. Між огорожею і річкою Ворскла 50 метрів не було;

-допитаний в суді експерт ОСОБА_10 підтримав свій висновок від 19.06.2014 року, 04.09.2014 року та повідомив, що проводив у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 експертизи відповідно до даних, які були надані. Геодезична зйомка проводилась Центром державного земельного кадастру у 2014 році. Цей план він взяв за основу і на ній вказував земельну ділянку, вказував прибережну смугу відповідно до норм земельного та водного кодексу. Площа земельної ділянки, яка самовільно зайнята в межах прибережної смуги складає 485, 2 кв. м. Під час проведення першої експертизи він керувався нормами водного кодексу, а саме ст. 88. Користувався ДБН 360-92, де вказується, що прибережні смуги річок установлюються по обох берегах вздовж урізу води;

-експерт ОСОБА_11 в суді пояснила, що підтримує свій висновок, та те, що нею було встановлено, що земельна ділянка по АДРЕСА_2 не відводилася для будівництва лазні, в матеріалах справи, будь-яких рішень, дозволів на здійснення будівництва були відсутні. Проекту на здійснення будівництва сауни чи басейну також не було. Відповідно до викопіювань плану земельних ділянок геодезичної зйомки, якраз будівля сауни, додаток №3 підпадає в зону межі земельної ділянки, яка була самовільно зайнята ФОП ОСОБА_5 . На додаткову експертизу їй був наданий проект паспортизації водних об`єктів в межах м. Полтави та встановлення меж природоохоронних зон затверджений рішенням сесії міської ради 2007 року. Відповідно попереднім експертом було з`ясовано де ця лінія проходить, яким чином вона займає ту територію, яка була зайнята ФОП ОСОБА_12 . Зазначено де знаходиться будівля сауни і в проведеному дослідженні було встановлено, що вже частково будівля сауни входить в межі земельної ділянки, яка знаходиться в межах прибережної смуги площею 45, 2 кв. м.

-Дослідженими та оголошеними в суді :

- Протоколом огляду місця події від 25.04.2014 року за адресою АДРЕСА_2 з додатками до нього (а.с. 162-166 том1);
-Уніфікованою формою акта перевірки дотримання суб`єктами господарювання вимог земельного законодавства від 06 травня 2014 року №26/14 ФОП « ОСОБА_5 » відповідно до якого були виявлені порушення щодо самовільно зайнятої земельної ділянки та не виконання вимог припису (а.с.167-171 том 1);
-Приписом №208 від 06 травня 2014 року Державної інспекції сільського господарства у Полтавській області відповідно до якого ОСОБА_5 приписано усунути порушення земельного законодавства, оформивши право на земельну ділянку по АДРЕСА_2 відповідно до вимог чинного земельного законодавства або припинити використання зазначеної земельної ділянки до 21.05.2014 року ( а.с.172 том1);
-Протоколом про адміністративне правопорушення від 07.05.2014 року №000126, складений ДІСГ у Полтавській області відносно ОСОБА_5 (а.с.173 том1);
-Постановою про накладення адміністративного стягнення від 12.05.2014 №129, винесеної ДІСГ у Полтавській області відносно ФОП « ОСОБА_5 » згідно якої ОСОБА_5 було визнано винною у вчиненні адімінстартивного правопорушення за ст.. 188-51 КУПАП та накладено адміністративне стягнення в розмірі 255 грн. (а.с.174 том 1);
-Уніфікованою формою акта перевірки дотримання суб`єктами господарювання вимог законодавства від 21 травня 2014 року №26/17 ФОП « ОСОБА_5 » щодо порушення ст. 20 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель» (а.с. 176-181 том 1);
-Листом Полтавського міського управління земельних ресурсів та земельного кадастру відповідно до якого станом на 26.05.2014 року право користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_2 за ФОП ОСОБА_5 не оформлялося ( а.с.182 том 1);
-Листом ДП «Центр ДЗК» від 10.06.2014 року з додатками до нього геодезична зйомка земельної ділянки, якою користується ФОП « ОСОБА_5 » (а.с.183-186 том 1);
-Висновком № 537/538 комплексної судвої будівельно- технічної та земельно-технічної експертизи від 31.07.2014 року Полтавського відділення Харківського НДІ судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса згідно якого площа самовільно зайнятої земельної ділянки, на якій розташована будівля сауни, за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ФОП ОСОБА_5 становить 828,8 кв.м, на земельну ділянку, що знаходиться під будівлею сауни площею 290 кв.м не оформлені правоустановчі документи. (Додаток №3). Частина земельної ділянки, якою користується ФОП ОСОБА_5 , знаходиться в межах прибережної смуги р. Ворскла. Площа земельної ділянки складає 485,2 кв. м. (додаток №4). В розрізі документів, що маються в матеріалах кримінального провадження здійснене будівництво будівлі, що використовується як сауна та басейн на земельній ділянці по АДРЕСА_2 є самочинним та не відповідає вимогам земельного законодавства та будівельним нормам. (а.с.188-200 том 1);
-Висновком додаткової комплексної судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи №758/759 від 30.09.2014 року згідно якого площа самовільно зайнятої земельної ділянки, на якій розташована будівля сауни, за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ФОП ОСОБА_5 становить 828,8 кв.м, на земельну ділянку, що знаходиться під будівлею сауни площею 290 кв.м не оформлені правоустановчі документи. (Додаток №3). Відповідно даних, зазначених в робочому проекті паспортизації водних об`єктів в межах міста Полтави, частина самовільно зайнятої земельної ділянки, якою користується ФОП ОСОБА_5 , знаходиться в межах прибережної смуги р. Ворскла. Площа даної земельної ділянки складає 286 кв.м. (додаток №4). Відповідно документів, що маються в матеріалах кримінального провадження, будівництво будівлі, що використовується як сауна та басейн по АДРЕСА_2 здійснене на самовільно зайнятій земельній ділянці та не відповідає вимогам земельного законодавства та будівельним нормам і правилам. (а. с. 207-215 том 1);
-Постановою міської інспекції ДАБК про накладення штрафу на ОСОБА_5 у справі про адміністративне правопорушення від 01.10.2003 року ( а. с. 200 том 1);

-Актом інспекції ДАБК щодо самовільно збудованої лазні, басейну, огорожі та малих форм на території по АДРЕСА_2 від 28.10.2004 року, Актом обстеження інспекції ДАБК будівництва сауни по АДРЕСА_2 від 16.01.2004 року щодо самовільного будівництва сауни та басейну ОСОБА_5 ( а.с.222-223 том 1);
-Листом головного управління у справах містобудування та архітектури про відкликання погодження проекту розподілу території по АДРЕСА_3 (а.с.224-225 том 1);
-Рішенням про заборону (зупинення) будівництва лазні ПП « ОСОБА_5 » в АДРЕСА_2 від 29.09.2003 року №32 заступника головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Полтавської області (а.с.227 том1);
-Постановою про накладення адміністративного стягнення від 06.10.2003 року №19/113 на ОСОБА_5 за порушення ст. 88, п.4 ст. 89 Водного Кодексу України (а.с. 228 том 1);
-Квитанцією про сплату штрафу ОСОБА_5 від 28.10.2003 року (а. с. 229 том 1);
-Рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради депутатів трудящих №325 від 13.06.1968 р. про відвід обласній раді по туризму земельної території для будівництва турбази по АДРЕСА_2 (а.с.230 том 1);
-Листом головного управління у справах містобудування та архітектури від 02.09.2003 року №01-26-16/1935 про відкликання погодження проекту розподілу території по АДРЕСА_2 (а. с. 231 том 1);
-Відповіддю на лист ОСОБА_5 головного управління у справах містобудування та архітектури від 27.10.2003 року №01-26-21/536 (523) щодо негайного демонтажу самовільно побудованої споруди та звільнення та приведення земельної ділянки у належний стан (а.с. 232 том 1);
-Приписом Полтавської міської інспекції державного архітектурно-будівельного контролю №165 від 01.10.2003 року виданого ОСОБА_5 (а.с. 233 том 1);
-Постановою міської ІДАБК про накладення штрафу по справі про адміністративне правопорушення від 01.10.2003 року №34 на ОСОБА_5 (а.с.235 том 1);
-Приписом Державної інспекції архітектурно-будівельного контролю №176 від 05.10.2003 року ( а.с.236 том 1);
-Актом від 28.10.2003 року інспекції ДАБК що самовільного збудованої лазні, басейну, огорожі та малих форм на території по АДРЕСА_2 та невиконання приписів ( а.с. 237 том 1);
-Листом Державного управління екології та природних ресурсів в Полтавській області від 30.09.2003 №1-7/3134 щодо складення протоколу на ПП ОСОБА_5 за порушення ст. 88,89 Водного Кодексу України та винесення рішення про зупинення будівництва лазні по АДРЕСА_2 (а.с.238 том 1);
-Характеристиками на ФОП « ОСОБА_5 » згідно яких остання характеризується позитивно (а. с.244-245 том 1);
-Ліцензією на здійснення будівельної діяльності ТОВ «АҐРУС» АА050921 (а.с. 246 том 1);
-Гарантійним зобов`язанням від 13.10.2003 р. на будівництво оздоровчого комплексу за адресою м. Полтава, вул. Миру, 12 (а. с. 247 том 1);
-Актом №1 сдачі приймання виконаних робіт від 26.06.2003 р., Актом №2 сдачі приймання виконаних робіт від 15.09.2003 р., Актом №3 сдачі приймання виконаних робіт від 13.10.2003 року та Актом №4 сдачі приймання виконаних робіт від 13.10.2003 р. (а. с. 248 251 том 1);
-Рішенням Полтавської міської ради від 03.04.2007 року про затвердження проектів паспортизації водних об`єктів у межах м. Полтави з визначенням водоохоронних зон р. Ворскла, р. Коломак, р. Тарапунька та ставків №№1,2,18,19,21,23,61,72 (а. с. 252-253 том 1).

Правильною є кваліфікація злочинних дій обвинуваченої ОСОБА_5 за ст. 197-1 ч.2 КК України як самовільне зайняття земельної ділянки в охоронній зоні.

Вірною є кваліфікація злочинних дій обвинуваченої ОСОБА_5 за ст. 197-1 ч.4 КК України як самовільне будівництво будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці в охоронній зоні.

Згідно ст. 11 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільне небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину. Не є злочином дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі. Поняття злочину в кримінальному законі є універсальною і фундаментальною категорією: воно лежить в основі змісту всіх кримінально - правових норм та інститутів як Загальної, так і Особливої частини КК і дозволяє відмежувати злочин від інших правопорушень.

Частина 1 ст. 11 КК України дає загальне визначення поняття злочину, яке містить у собі сукупність ознак, обов`язкових для будь-якого конкретного злочину. Такими ознаками є: суспільна небезпечність діяння, передбаченість його КК, винність та вчинення його суб`єктом злочину. Закон не називає окремо таку ознаку, як караність діяння, але обов`язковість її випливає з передбаченості діяння КК: якщо діяння передбачене КК як злочин, то за нього обов`язково передбачене і певне покарання (ч. 2 ст. 1, ч. 2 ст. 4 КК та ін.). Злочин, як і будь-яке інше правопорушення, є певною поведінкою, певним вчинком людини, в якому виявляється його свідомість та воля. Така поведінка може виявлятися у двох формах: дії та бездіяльності. Критерієм розподілу виступає фізична ознака: дія це активна поведінка (в основі якої лежить певний рух людини); бездіяльність пасивна поведінка (відсутність руху), яка виявляється в тому, що особа не виконує певних дій, які вона повинна і могла виконати. Юридичний обов`язок особи діяти випливає з закону, іншого нормативного акта, з посади, яку займає особа, з попередньої її поведінки тощо. Можливість особи діяти встановлюється відповідно до конкретних обставин справи та характеристики особи. Відсутність хоча б однієї з цих умов (або обов`язку, або можливості діяти) виключає злочинну бездіяльність. Обов`язковість діяння як ознака злочину означає, що думки, погляди, переконання, що не знайшли свого вираження у конкретній дії або бездіяльності, навіть якщо вони суперечать інтересам суспільства, не можуть визнаватися злочином.

Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень, наприклад, адміністративних. Так, ч. 2 ст. 9 Кодексу про адміністративні правопорушення прямо передбачає, що адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачене КпАП, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Винність як обов`язкова ознака злочину виражає його внутрішній психологічний зміст психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності. У цій ознаці відбивається найважливіший конституційний принцип принцип суб`єктивного ставлення до вчиненого, тобто відповідальності тільки при наявності вини, який закріплений у ст. 62 Конституції України і відтворений у ст. 2 КК.

Протиправність як ознака злочину виявляється в тому, що тільки таке суспільне небезпечне, винне діяння може бути злочином, яке прямо передбачене КК України, який є єдиним законом про кримінальну відповідальність.

Караність як обов`язкова ознака злочину означає, що, якщо діяння, передбачене кримінальним законом, є злочином, то за нього обов`язково в санкції статті Особливої частини КК передбачене певне покарання.

Деякі особливості притаманні моменту закінчення злочинів, що тривають, і продовжуваних. Злочин, що триває, це діяння (дія або бездіяльність), ознаки якого передбачені однією статтею або частиною статті КК, і яке (це діяння) безперервно здійснюється (триває) протягом невизначеного часу. Тут має місце дія або бездіяльність, які пов`язані з наступним тривалим невиконанням обов`язків, покладених на винного законом, під погрозою кримінального переслідування. Злочини, що тривають, є закінченими з моменту припинення вчинення діяння або з моменту настання події, яка виключає його вчинення.

В ускладнених одиничних злочинах порівняно з простими більш складною є їх об`єктивна або суб`єктивна сторона. Ці сторони мають додаткові ознаки, які надають таким злочинам зовнішньої схожості з множинністю. Розрізняють такі види ускладнених одиничних злочинів, як триваючі, продовжувані, складені і злочини з похідними наслідками.

Триваючий злочин має місце там, де злочинне діяння триває безперервно протягом певного часу. Він складається з одного діяння, яке розтягнуте в часі і має характер більш-менш тривалого процесу. Початком такого злочину є умисне вчинення особою певної дії чи бездіяльності. Розпочавшись однією дією, цей злочин триває на стадії закінченого злочину до моменту його припинення за об`єктивними (наприклад, затримання злочинця) або суб`єктивними обставинами. Триваючий злочин це одиничний злочин. Він завжди кваліфікується за однією статтею Особливої частини КК. При цьому тривалість перебування особи в «злочинному стані» на кваліфікацію такого злочину не впливає, але може бути врахована при призначенні покарання.

Продовжувані злочини відрізняються від триваючих злочинів характером вчинюваних дій. Триваючий злочин це «безперервний злочин», де особа скоює одну дію (бездіяльність). Продовжуваний злочин, навпаки, «перерваний злочин». Тут мають місце два (або більше) тотожних діяння, відокремлених одне від одного проміжком часу.

Відповідно до ст. 88 Водного Кодексу України з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною:

для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів;

для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів - 50 метрів;

для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Якщо крутизна схилів перевищує три градуси, мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється. Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського транспорту. Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом. У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Проекти землеустрою щодо встановлення меж прибережних захисних смуг (з установленою в них пляжною зоною) розробляються в порядку, передбаченому законом. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. У межах прибережної захисної смуги морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється пляжна зона, ширина якої визначається залежно від ландшафтно-формуючої діяльності моря, але не менше 100 метрів від урізу води, що включає:

території, розташовані між лінією максимального відпливу та лінією максимального напливу хвиль, зареєстрованих під час найсильніших штормів, а також територію берега, яка періодично затоплюється хвилями;

прибережні території - складені піском, гравієм, камінням, ракушняком, осадовими породами, що сформувалися в результаті діяльності моря, інших природних чи антропогенних факторів;

скелі, інші гірські утворення.

Пляжна зона не встановлюється у межах прибережної захисної смуги морів та навколо морських заток і лиманів на земельних ділянках, віднесених до земель морського транспорту, а також на земельних ділянках, на яких розташовані військові та інші оборонні об`єкти, рибогосподарські підприємства. Користування пляжною зоною у межах прибережної захисної смуги морів та навколо морських заток і лиманів здійснюється з дотриманням вимог щодо охорони морського середовища, прибережної захисної смуги від забруднення та засмічення і вимог санітарного законодавства. До узбережжя морів, морських заток і лиманів у межах пляжної зони забезпечується безперешкодний і безоплатний доступ громадян для загального водокористування, крім земельних ділянок, на яких розташовані гідротехнічні, гідрометричні та лінійні споруди, санаторії та інші лікувально-оздоровчі заклади, дитячі оздоровчі табори. У разі надання права користування пляжною зоною користувачі зобов`язані забезпечити безперешкодний та безоплатний прохід вздовж берега моря, морської затоки чи лиману. У межах населених пунктів місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування виділяються та облаштовуються пляжні зони для безперешкодного та безоплатного користування. На островах встановлюється режим обмеженої господарської діяльності, передбачений для прибережних захисних смуг. Режим використання об`єктів і територій природно-заповідного фонду, розташованих у межах прибережної смуги морів та навколо морських заток і лиманів, регулюється Законом України "Про природно-заповідний фонд України".

Згідно ст. 89 Водного Кодексу України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності.

У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється:

1) розорювання земель (крім підготовки грунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво;

2) зберігання та застосування пестицидів і добрив;

3) влаштування літніх таборів для худоби;

4) будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів;

5) миття та обслуговування транспортних засобів і техніки;

6) влаштування звалищ сміття, гноєсховищ, накопичувачів рідких і твердих відходів виробництва, кладовищ, скотомогильників, полів фільтрації тощо.

Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг.

Як встановлено судом, пояснення свідками по справі давались особисто і добровільно і в цих поясненнях детально, послідовно, з подробицями свідки показали обставини вчинення обвинуваченою ОСОБА_5 злочинів передбачених ч.2, ч.4 ст. 197-1 КК України. Викладені обставини вчинення вищезазначених злочинів обвинуваченою ОСОБА_5 об`єктивно узгоджуються із іншими доказами по справі, висновком № 537/538 комплексної судової будівельно - технічної та земельно-технічної експертизи від 31.07.2014 року та висновком додаткової комплексної судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи №758/759 від 30.09.2014 року, поясненнями експертів, постановами про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності, приписами інспекції ДАБК та інших містобудівних установ міста Полтави щодо самовільного заняття земельної ділянки за адресою м. Полтава, вул. Миру, 12 та побудову самовільних будівель з басейном. Суд, зокрема, також бере до уваги, що обвинувачена сплачувала штраф згідно постанови від 06.10.2003 року (квитанція від 28.10.2003 р.) як факт підтвердження самовільного заняття земельної ділянки та самовільного будівництва лазні.

Виходячи із викладеного, суд приходить до висновку, що показання свідків та експертів по справі даних в судових засіданнях щодо вчинення ОСОБА_5 злочинів передбачених ст. 197-1 ч.2,ч.4 КК України є достовірними та об`єктивними, а тому суд бере їх до уваги та разом з іншою сукупністю доказів по справі кладе їх в основу обвинувального вироку.

Щодо пояснень обвинуваченої, відповідно до яких вона не вчиняла інкримінуємих їй злочинів та заперечення нею фактів самовільного зайняття земельної ділянки та самовільного будівництва будівель за адресою м. Полтава, вул. Миру, 12 суд вважає безпідставними та розцінює це як спробу таким чином обвинуваченої уникнути відповідальності за вчинення нею злочинів передбачених ст. 197-1 ч.2,ч.4 КК України. Такі її твердження спростовуються поясненнями свідків по справі та експертів, а також дослідженими та перевіреними доказами по справі, зокрема, актами сдачі приймання виконаних робіт за 2003 р., гарантійним зобов`язанням від 13.10.2003 р. на будівництво оздоровчого комплексу за адресою м. Полтава, вул. Миру, 12, листом головного управління у справах містобудування та архітектури від 02.09.2003 року №01-26-16/1935 про відкликання погодження проекту розподілу території по АДРЕСА_2 (а. с. 231 том 1), відповіддю на лист ОСОБА_5 головного управління у справах містобудування та архітектури від 27.10.2003 року №01-26-21/536 (523) щодо негайного демонтажу самовільно побудованої споруди звільнення та приведення земельної ділянки у належний стан (а.с. 232 том 1), приписами та постановами ІДАБК, актом від 28.10.2003 року інспекції ДАБК що самовільного збудованої лазні, басейну, огорожі та малих форм на території по АДРЕСА_2 та невиконання приписів ( а.с. 237 том 1), листом Державного управління екології та природних ресурсів в Полтавській області від 30.09.2003 №1-7/3134 щодо складення протоколу на ПП ОСОБА_5 за порушення ст. 88,89 Водного Кодексу України та винесення рішення про зупинення будівництва лазні по АДРЕСА_2 (а.с.238 том 1) та іншими наявними в матеріалах справи.
Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку, що в даному випадку злочини вчинені обвинуваченою ОСОБА_5 передбачені ст. 197-1 ч.2,ч.4 КК України є триваючими злочинами, а тому положення ст. 49 КК України до обвинуваченої ОСОБА_5 не можуть бути застосовані.

Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винної та обставини, що помякшують та обтяжують покарання, та виходить з того, що призначене обвинуваченій покарання має бути необхідним та достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин суд не вбачає.

Згідно ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженої, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженою так і іншими особами.

Виходячи з положень ст. 65 КК України, приймаючи до уваги викладене вище, а також те, що обвинувачена вчинила ряд злочинів, проте вони є не тяжкими, позитивно характеризується, займається суспільно-корисною працею, вину не визнала, що свідчить, що особа не врахувала власних помилок, критично не ставиться до скоєного, то, суд при таких обставинах вважає за необхідне призначити обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст. 75 КК України, що буде необхідним і достатнім покаранням для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Так як обвинувачена вчинила декілька злочинів передбачених КК України то покарання їй слід призначити за злочини передбачені за сукупністю злочинів згідно ст. 70 ч.1 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373 та 374 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :

ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.2, ч.4 ст. 197-1 КК України на підставі яких призначити їй покарання:

за ст. 197-1 ч.2 КК України у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі;

за ст. 197-1 ч.4 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання засудженій ОСОБА_5 визначити у вигляді двох років позбавлення волі.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнити засуджену ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо вона протягом одного року 6 місяців іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обовязки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобовязати засуджену ОСОБА_5 у період іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи.

Вирок може бути оскаржено в Апеляційний суд Полтавської області через районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженій та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя Ленінського районного суду м.Полтави ОСОБА_1