Ухвала
іменем України 19 серпня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 березня 2016 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000196 щодо ОСОБА_5 ,

встановила:

вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 грудня 2015 року

ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та проживаючого по АДРЕСА_1 ,
засуджено за:
- ч. 2 ст. 125 КК України на 1 рік обмеження волі;
- ч. 1 ст. 115 КК України на 8 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_5 остаточно призначено покарання 8 років позбавлення волі

Вирішені питання щодо речових доказів та судових витрат у провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 березня 2016 року вирок залишено без зміни.

ОСОБА_5 визнаний винним в умисному заподіянні ОСОБА_6 легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я та в умисному протиправному заподіянні смерті ОСОБА_7 .
Злочини вчинено за наступних обставин.

ОСОБА_5 проживав у с. Княждвір Коломийського району Івано-Франківської області, а неподалік проживали його родичі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , з якими у обвинуваченого протягом тривалого часу склалися неприязні відносини через те, що вони у лісі на земельній ділянці, яка знаходиться поряд з його будинком здійснювали заготівлю дров.

8 серпня 2015 року близько 7 ранку потерпілий ОСОБА_6 , з метою заготівлі дров, на гужовому транспорті приїхав на вказану земельну ділянку, де побачив зрізане дерево, розпочав рубати його на дрова.

ОСОБА_5 підійшов та вимагав припинити порубку, у зв`язку з чим між ними виникла сварка, в ході якої обвинувачений вийняв із кишені штанів розкладний ніж, та умисно наніс ним один удар ОСОБА_6 в область правого стегна, спричинивши потерпілому легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

З метою захисту, від нанесення удару ножем ОСОБА_6 дістав із гужового транспорту металеву трубу та, обороняючись, наніс нею обвинуваченому удари по тілу, спричинивши останньому згідно висновку судово-медичної експертизи, тілесні ушкодження: забій м`яких тканин правого передпліччя з наявністю забійної рани та травматичного набряку; синець лівого плеча.

Після цього обвинувачений, тримаючи у руці ніж, пішов у сторону свого місця проживання.

У цей час до ОСОБА_6 підійшов ОСОБА_7 який побачив кров. Дізнавшись, що тілесне ушкодження йому спричинив ОСОБА_5 , побіг за останнім.

Обвинувачений ОСОБА_5 з мотивів особистих неприязних стосунків, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та, передбачаючи настання смерті, в момент, коли ОСОБА_7 наздогнав його, розвернувся та умисно наніс потерпілому удар ножем в життєво важливу ділянку тіла грудну клітку, від якого останній впав на землю та через деякий час помер.

Наносячи ОСОБА_7 удар ножем в життєво важливу ділянку тіла грудну клітку, обвинувачений усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій, передбачав настання смерті потерпілого та свідомо бажав цього.

У касаційній скарзі захисник ставить питання про скасування постановлених судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Наголошує на невідповідності обвинувального акта вимогам закону. Вказує на неповноту і однобічність досудового розслідування і судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неналежну оцінку доказів. Окремі докази, які покладені в основу обвинувачення, вважає недопустимими. Повідомляє про неправильну кваліфікацію дій винного за відсутності умислу обвинуваченого на вбивство та нанесення легких тілесних ушкоджень, оскільки його підзахисний захищався від неправомірних дій потерпілих та перевищив межі необхідної оборони. Стверджує, що суд апеляційної інстанції не перевірив належним чином доводи його апеляції, відповіді на них не надав, необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотань сторони захисту, а тому ухвала апеляційного суду є незаконною.

Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неналежна, на думку захисника, оцінка доказів у провадженні, не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.

Натомість, зазначені обставини, на які, зокрема, посилається у касаційній скарзі захисник були предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанцій, які зазначили про відсутність порушень вимог КПК України при проведенні досудового розслідування і розгляді справи в суді. Тому, при розгляді доводів касаційної скарги колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Судові рішення свідчать, що суди першої і апеляційної інстанції ретельно перевіряли доводи, аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі. Зазначені в судових рішеннях мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів знаходить обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

Як убачається з вироку, висновки про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст.115 КК України за викладених у вироку обставин, доведено об`єктивними доказами, які зібрані у передбаченому законом порядку, є допустимими.

Зокрема, свої висновки про винуватість ОСОБА_5 за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував, дослідивши показання самого засудженого, який вину визнав частково, не заперечував, що спричинив удари ножем в ногу потерпілого ОСОБА_6 та грудну клітку ОСОБА_7 , однак зазначав, що захищався від неправомірних дій потерпілих.

Взято до уваги судом показання потерпілого ОСОБА_6 , який повідомив, що під час заготівлі дров до нього підійшов ОСОБА_5 та почав кричати і сваритися, спричинив йому удар ножем в ногу, а він, захищаючись, двічі вдарив його трубою. Батько ОСОБА_7 пішов за обвинуваченим, в руках нічого не тримав. Коли він підвівся, то побачив, що батько іде до нього, зробив декілька кроків і упав, на грудях була ножова рана.

Проаналізовано судом також висновок судово-медичної експертизи, згідно з яким характер та розташування тілесних ушкоджень виявлених у ОСОБА_5 не виключає їх спричинення внаслідок ударів металевою трубою чи іншим тупим твердим предметом. При цьому було нанесено не менше 2-х ударів, а їх розташування не виключає можливості їх спричинення під час самооборони.

Цей висновок узгоджується із показаннями потерпілого ОСОБА_7 про обставини за яких він наніс удари трубою обвинуваченому.

Колегія судів погоджується з висновком про те, що тілесні ушкодження обвинуваченому були спричинені ОСОБА_6 з метою самозахисту під час нанесення обвинуваченим удару ножем, ОСОБА_5 в цей час не перебував у стані необхідної оборони.

Неспроможні і твердження захисника про відсутність умислу на вбивство ОСОБА_7 та перебування його в стані необхідної оборони.

З судових рішень убачається, що ОСОБА_7 побачив на тілі сина кров і, дізнавшись від останнього, що тілесне ушкодження йому спричинив ОСОБА_5 , пішов за останнім.

У момент, коли ОСОБА_7 наздогнав обвинуваченого, той розвернувся і наніс удар ножем потерпілому у життєво-важливу ділянку тіла - грудну клітку, від якого той помер на місці події.

Про наявність у ОСОБА_5 умислу на вбивство потерпілого свідчать послідовність та цілеспрямованість його дій розвернувся і умисно наніс удар ножем у життєво-важливу ділянку тіла - грудну клітку.

Доводи касаційної скарги про те, що тілесні ушкодження спричинені засудженим, який перебував стані необхідної оборони, є безпідставними ОСОБА_5 не перебував у стані захисту, саме він був ініціатором конфлікту, при ньому був ніж, яким він і скористався, умисно спричинив удар ножем в ногу ОСОБА_6 , а потім у грудну клітку ОСОБА_7 .

У вироку суд проаналізував і дав оцінку розглянутим в судовому засіданні доказам у їх сукупності та не встановив протизаконного насильства з боку потерпілих, яке за своїм характером створювало б у засудженого право на необхідну оборону, а тому дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 115 КК України і у колегії суддів сумнівів не викликають.

Згідно висновку судово-медичної експертизи трупа потерпілого ОСОБА_7 , смерть наступила від масивної крововтрати внаслідок колото-різаного поранення грудної клітки з ушкодженням серцевої сорочки та висхідного відділу аорти, які супроводжувалися зовнішньою та внутрішньою кровотечами.

Колегія судді погоджується з висновком районного суду про те, що враховуючи обставини кримінального провадження, характер та локалізацію тілесних ушкоджень, знаряддя вчинення злочину, наносячи удар ножем у життєво важливу ділянку тіла - грудну клітку, ОСОБА_5 усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав настання смерті потерпілого та свідомо бажав цього.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_5 захищався від дій потерпілого, який намагався вдарити його палицею неспроможні, оскільки з судових рішень убачається, що під час огляду місця події та проведення слідчого експерименту палки, якою нібито потерпілий намагався нанести удар обвинуваченому, і яка б відповідала ознакам, вказаним обвинуваченим, виявлено не було.

Щодо посилань адвоката на незаконність відмови судом першої інстанції у задоволенні його клопотання про допит свідка ОСОБА_8 - лісника Печеніжинського лісництва ДП Коломийське лісове господарство про якість деревини двох дерев, які ОСОБА_7 та ОСОБА_6 мали намір вивезти з лісу, то ці доводи були предметом перевірки апеляційного суду.

Апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що обставини, які стосуються якості та кількості деревини, що мали намір вивезти з лісу ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , не мають відношення обвинувачення у цьому провадженні, а тому показання вказаного свідка не можуть прямо чи непрямо підтвердити існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні.

З ухвали апеляційного суду убачається, що перевірені апеляційним судом і доводи захисника про недопустимість доказу - протоколу огляду місця події (місця виявлення трупа) від 08.08.2015 року, та правильно визнані безпідставними.

Апеляційний суд зазначив, що 8 серпня 2015 року був проведений огляд місцевості, на якій був виявлений труп, про що слідчим складено відповідний протокол. У протоколі зазначено дані про місцезнаходження трупа ОСОБА_7 та наявні на тілі тілесні ушкодження. Процесуальна дія проводилася з 10 год. до 12 год. 55 хв.

Також, апеляційна інстанція вказала, що огляд трупа, як процесуальна дія, проводився слідчим того ж дня, 8 серпня 2015 року з 13 год. 40 хв. до 13 год. 55 хв. за участю двох понятих та судово-медичного експерта, як того вимагають положення ч. 7 ст. 223 та ч. 1 ст. 238 КПК України, про що складено протокол.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що проведення огляду трупа 8.08 2015 року одночасно з оглядом місця події з 10 год. до 12 год. 55 хв. без участі судово-медичного експерта, на що покликається адвокат в апеляційній скарзі, не може бути підставою для визнання цього доказу недопустимим, оскільки одразу ж після цього з 13 год. 40 хв. до 13 год. 55 хв. слідчим проведено огляд трупа із залученням судово-медичного експерта.

Перевірялися апеляційним судом і доводи захисника про невідповідність обвинувального акта вимогам закону.

Апеляційний суд зазначив, що та обставина, що ОСОБА_5 4.12.2015 року був вручений новий обвинувальний акт, не можна вважати грубим порушенням процесуального закону, оскільки у затвердженому прокурором 30.09.2015 року і врученому в цей же день під розписку обвинуваченому обвинувальному акті була допущена описка: при зазначенні обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання замість прізвища « ОСОБА_5 » вказано прізвище « ОСОБА_9 » Хоча відомості про пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини зазначені правильно, по що не заперечували учасники провадження у судовому засіданні.

Апеляційна інстанція вказала, що стороною обвинувачення докази надавалися після вручення обвинувального акта 30.09.2015 року та початку судового розгляду 2 листопада 2015 року та дійшла висновку про те, що не може вважати повторне вручення обвинувального акта за наявності первинного, в якому допущена описка, що в подальшому була усунута, істотним порушенням кримінального процесуального закону, що тягне безумовне скасування вироку.

Сукупність зібраних у справі та належним чином досліджених у судовому засіданні доказів, які доповнюють один одного, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих правопорушень.

З достатньою повнотою суд перевірив в судовому засіданні доводи про неправильну кваліфікацію дій засудженого, навів мотиви за яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, критичний аналіз окремих доказів належним чином мотивований.
Суд дотримався вимог ст. ст. 10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом.

Перевіряв апеляційний суд і доводи захисника про незадоволення клопотань сторони захисту та обґрунтовано визнав їх неспроможними, вказавши при цьому на правильність їх вирішення. Апеляційна інстанція вирішила клопотання учасників процесу відповідно до вимог КПК України, в ухвалі зазначила докладні мотиви їх вирішення та обґрунтувала відмови в задоволенні клопотань.

Апеляційний розгляд проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Інших доводів, ніж ті, які були предметом перевірки апеляційного суду, та були б підставами для зміни чи скасування судових рішень, у касаційній скарзі захисника не наведено.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що у відкритті провадження за касаційною скаргою захисника на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів
ухвалила:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 березня 2016 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3