Ухвала
іменем україни

25 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні у межах кримінального провадження № 0001770 касаційну скаргу засудженого на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 09 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

За вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 березня 2016 року, залишеним без зміни апеляційними судом,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Родинського Донецької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Вирішено питання про речові докази та судові витрати.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.

05 липня 2015 року близько 14.00 год. потерпілий ОСОБА_7 з метою з`ясування стосунків із ОСОБА_6 прийшов на подвір`я домоволодіння останнього на АДРЕСА_1 , де між ними виникла сварка на ґрунті стійких неприязних стосунків, спровокована потерпілим. Під час конфлікту у засудженого виник умисел на заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень. З цією метою, ОСОБА_6 металевою монтировкою завдав удару потерпілому по голові, не менше чотирьох ударів по тулубу та руках, і не менше двох по правій нозі. В результаті таких дій засудженого потерпілому ОСОБА_7 було заподіяно легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також тілесних ушкоджень середньої тяжкості й тяжких.

У касаційній скарзі засуджений, не оспорюючи доведеності винуватості й правильності кваліфікації його дій, просить змінити ухвалу апеляційного суду і звільнити його від призначеного місцевим судом покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, про що наводить відповідні доводи. Крім цього, засуджений стверджує, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК, оскільки на його доводи про можливість застосування положень ст. 75 КК та звільнення його від відбування покарання з випробуванням не було дано обґрунтованої відповіді. Також скаржник звертає увагу на те, що апеляційний суд додатково врахував три обставини, які пом`якшують його покарання і яких не врахував місцевий суд у вироку. Але попри це покарання йому не було пом`якшено із застосуванням статей 69, 75 КК. На думку скаржника, не було враховано при цьому й того, що саме потерпілий прийшов у двір ОСОБА_6 , де у грубій формі висловив до нього безпідставні претензії, відмовився виконати законні вимоги залишити територію домоволодіння, що призвело до конфлікту.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, обговоривши доводи, викладені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_6 в його вчиненні, кримінально-правова оцінка діяння за ч. 2 ст. 286 КК засудженим не оскаржувалися.
Відповідно до ч. 2 ст. 419 КПК при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Апеляційний суд дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону під час перегляду вироку місцевого суду щодо ОСОБА_6 за його апеляційною скаргою.

Доводи засудженого про суворість призначеного покарання та про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, на думку колегії суддів, є безпідставними, тому що покарання відповідає вимогам ст. 65 КК, вчиненому й особі засудженого.

При цьому суд урахував пом`якшуючу покарання обставину щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані про особу засудженого, що позитивно його характеризують і підтверджуються матеріалами справи, з якими засуджений пов`язує касаційні вимоги, адже місцевий суд призначив покарання у мінімальних межах санкції ч. 1 ст. 121 КК.

Разом із тим суд правильно урахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину (тяжкий), характер та спосіб злочинних дій, кількість заподіяних тілесних ушкоджень, поведінку потерпілого. За таких обставин слід визнати, що призначене ОСОБА_6 покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення засудженого й попередження вчинення ним нових злочинів, а підстави для звільнення від його відбування відсутні.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що доводи, наведені в апеляційній скарзі засудженого й аналогічні доводам у касаційній скарзі, були належним чином перевірені апеляційним судом, який надав обґрунтовану відповідь про відсутність підстав для пом`якшення засудженому покарання, зокрема із застосуванням положень ст. 69 КК, та звільнення від його відбування.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК.
З огляду на наведене касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись п. 6 розділу XII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статтями 433, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 09 червня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а його касаційну скаргу без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3