АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2016 року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецька, громадянки України, яка мешкає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,
якою відмовлено в клопотанні прокурора про здійснення спеціального судового провадження у кримінальному провадженні, зареєстрованому у ЄРДР за №0000471 від 07 вересня 2015 року за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України, а обвинувальний акт з додатками повернуто прокурору для усунення виявлених недоліків,-

В С Т А Н О В И Л А:

Повертаючи обвинувальний акт прокурору, в обґрунтування свого рішення, суд послався на той факт, що в обвинувальному акті фактично викладена підозра про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, тому вона, за цим процесуальним рішенням, має статус підозрюваного, а не обвинуваченого.

Крім того, формулювання обвинувачення, яке інкримінується ОСОБА_8 не містить всіх елементів складу кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується остання та не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 258-3 КК України, яка передбачає умисні дії в створенні терористичної групи чи терористичної організації, а так само організаційне чи інше сприяння створенню або діяльності терористичної групи чи терористичної організації.

Також суд зауважує, що повідомлення про підозру, так само як і виклад фактичних обставин не може одночасно вважатись й формулюванням обвинувачення.

Зазначає, що органом досудового розслідування не були виконані всі вимоги, передбачені нормами кримінального процесуального закону при направлені кримінального провадження до суду, в тому числі і вимоги ст. 297-5 КПК України, оскільки в матеріалах провадження відсутні відомості щодо надсилання підозрюваній ОСОБА_8 повісток про виклик за останнім відомим місцем її проживання чи перебування з обов`язковою публікацією в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційних веб-сайтах органів, що здійснюють досудове розслідування, в тому числі і для відкриття матеріалів кримінального провадження.

Також, згідно з обвинувальним актом у даному кримінальному провадженні здійснювалося спеціальне досудове розслідування, можливість застосування якого можлива за наявності передбачених законом підстав, а саме наявності інформації про переховування з метою ухилення від кримінальної відповідальності та оголошення останнього у міжнародний та /або міждержавний розшук. Крім того, будь-яких спеціальних норм при проведенні підготовчого судового засідання КПК України не передбачає. Можливість проведення засідання без обвинуваченого передбачена лише в стадії судового розгляду, відповідно до ч. 3 ст. 323 КПК України з оголошенням обвинуваченого у міжнародний та/або міждержавний розшук, з наданням матеріалів про те, що обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження.

Крім того, у порядку, передбаченому ч.1 ст. 297- 5 КПК України, виклик підозрюваної для повідомлення про зміну підозри, а також надання їй доступу до матеріалів досудового розслідування, не було здійснено, чим було порушено її право на захист.

В апеляційній скарзі прокурор, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції просить ухвалу суду про повернення обвинувального акту відносно обвинуваченої ОСОБА_8 скасувати, у зв`язку із допущенням судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Призначити новий розгляд обвинувального акту у суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою.

Прокурор в судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скаргу.

Захисник ОСОБА_7 просила апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу сторонами апеляційного розгляду подані не були.
Заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, порівнявши їх з матеріалами, що знаходяться у кримінальному провадженні, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно положень ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Положеннями ст. 291 КПК України визначений вичерпний перелік вимог до змісту та форми обвинувального акту у кримінальному провадженні, недотримання яких згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.
Так, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити відомості про виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Колегія суддів згодна з посиланням суду першої інстанції на те, що в обвинувальному акті, суть обвинувачення викладена без конкретного посилання на існуючи докази інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, що позбавило суд можливості зробити об`єктивні та неупереджені висновки щодо правильного викладення обвинувачення та можливості призначити справу до судового розгляду.
На переконання колегії суддів, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що обвинувальний акт не відповідає положенням ст. 291 КПК України, якою встановлені вимоги до акту.
Як вбачається із оскаржуваної ухвали, суд повертаючи обвинувальний акт прокурору, дійшов висновку, що обвинувальний акт та додані до нього документи не відповідають вимогам ст. 291 КПК України, у зв`язку з тим, що пред`явлене обвинувачення не конкретизоване.
Також слід зазначити, щоб не порушувати права обвинуваченого на захист, у відповідності до норм ч. 3 ст. 52 КПК України, - підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.
Виходячи з норм закону, викладених в ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд зобов`язаний перевірити матеріали кримінального провадження, з`ясувати достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття судових рішень, передбачених ч. 3 цієї статті, вирішити питання, пов`язані з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду.
Колегія суддів вважає, що вказівка суду щодо невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, не суперечать нормі вказаного закону, а підстави, на які послався суд першої інстанції у своїй ухвалі, перешкоджають розгляду кримінального провадження, оскільки , у відповідності до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді.
Судом першої інстанції вказано, що обвинувачений має право знати, у чому він обвинувачується, обвинувальний акт повинен бути конкретним за своїм змістом, а не конкретність такого обвинувачення щодо ОСОБА_8 порушує його право на захист і є істотним порушенням вимог КПК України з чим погоджується і колегія суддів
Крім того, колегія суддів вважає обґрунтованими, посилання суду першої інстанції в обґрунтування рішення про повернення обвинувального акту на рішення Європейського суду з прав людини у справі
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
В ухвалі суду першої інстанції обґрунтовано наведено перелік невідповідностей обвинувального акту нормам КПК України, з чим також погоджується колегія суддів.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні не відповідає вимогам ст. 291 КПК України та підлягає поверненню прокурору..
Посилання в апеляційній скарзі прокурора на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, не заслуговують на увагу, є безпідставними і задоволенню не підлягають, оскільки судом ретельно досліджено всі обставини кримінального провадження та на підставі всебічного та об`єктивного з`ясування цих обставин прийнято рішення про необхідність повернення обвинувального акту прокурору.
На думку колегії суддів, рішення суду про повернення обвинувального акту прокурору не суперечить вимогам закону, є обґрунтованим і достатньо вмотивованим, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407,418, 419 КПК України, колегія

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції залишити без задоволення.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2016 року відносно ОСОБА_8 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді: