УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Запорізької області від 10 березня 2016 року.

Вироком Бердянського районного суду Запорізької області від 05 лютого 2015 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянська Запорізької області, громадянина України, без постійного місця проживання, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу 17 вересня 2014 року цим же судом за ч. 2 ст. 185 КК України на 6 місяців арешту,

засуджено
за ч. 2 ст. 185 КК України за епізодом від 01 жовтня 2014 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

За сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за вироком цього ж суду від 17 вересня 2014 року йому визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

За ч. 2 ст. 185 КК України за епізодом від 20 жовтня 2014 року ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців;

за ч. 3 ст. 185 КК України йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим йому визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

За сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України ОСОБА_6 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

Вироком Апеляційного суду Запорізької області від 10 березня 2016 року цей вирок в частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасовано, ухвалено новий, яким йому призначено покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим йому визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, а на підставі ст. 71 КК України визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 5 місяців позбавлення волі.

За встановлених у вироку обставин ОСОБА_6 01 жовтня 2014 року приблизно о 23.00 год поблизу будинку № 41 на вул. Перемоги у м. Бердянську Запорізької області з салону автомобіля ЗАЗ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , повторно, таємно викрав належне потерпілому ОСОБА_8 майно на загальну суму 2520 грн;

20 жовтня 2014 року приблизно о 0 23.00 год він поблизу будинку № 29 на вул. К.Маркса у м. Бердянську Запорізької області з салону автомобіля ВАЗ 2103, державний номерний знак НОМЕР_2 , повторно, таємно викрав належне потерпілій ОСОБА_9 майно на загальну суму 620 грн.;

30 жовтня 2014 року приблизно о 23.00 год він шляхом проникнення у домоволодіння АДРЕСА_2 повторно, таємно викрав належне потерпілим ОСОБА_10 і ОСОБА_11 майно на загальну суму відповідно 10 200 грн і 7 580 грн.

У касаційній скарзі захисник засудженого адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій за ч. 2, 3 ст. 185 КК України, просить вирок апеляційного суду в частині призначеного йому покарання за ці злочини змінити, пом`якшити його, посилаючись на те, що призначаючи ОСОБА_6 більш суворе покарання, апеляційний суд не дотримався вимог ст. 65 КК України, достатньою мірою не врахував, що засуджений у вчиненому щиро кається, активно сприяв слідству, а тому вважає визначене йому апеляційним судом покарання суворим.

Заслухавши доповідача, заперечення прокурора щодо обґрунтованості касаційної скарги захисника засудженого, перевіривши матеріали провадження та доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що ця скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, з урахуванням тяжкості злочину, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_6 апеляційний суд урахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, один з яких є тяжким, кількість епізодів злочинної діяльності, що ці злочини він вчинив невдовзі після постановлення вироку від 17 вересня 2014 року, яким його було засуджено за аналогічний злочин до реального покарання. Врахував апеляційний суд і дані про його особу, обставини, які пом`якшують покарання (сприяння у розкритті злочину), а також обставини, що обтяжують покарання (рецидив злочину).

Підстави вважати таке покарання надто суворим, як на це посилається в касаційній скарзі захисник засудженого, відсутні.

Суд також дотримався вимог ч. 4 ст. 71 КК України при призначенні покарання ОСОБА_6 за сукупністю вироків, згідно з якими остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429, статтями 434, 436 КПК України, п. 6 розділу ХП «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу захисника засудженого адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, на вирок Апеляційного суду Запорізької області від 10 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженнюне підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2