У Х В А Л А
Іменем України
27 квітня 2016 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , вивчивши скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_3 , який утримується в Київському СІЗО, щодо звільнення його з-під варти в порядку ст.206 КПК України, -

В С Т А Н О В И В :
27.04.2016р. до Шевченківського районного суду м.Києва надійшла скарга ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_3 , який утримується в Київському СІЗО, щодо звільнення його з-під варти в порядку ст. 206 КПК України.

У скарзі адвокат зазначив, що Дарницьким районним судом м.Києва 03.11.2015р. було постановлено вирок у справі по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.368КК України, яким серед іншого до набрання вироком законної сили вирішено змінити ОСОБА_3 запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду. Адвокат вважає, що зміна судом запобіжного заходу до вступу вироку у законну силу у справі №753/15603/14-к сталась через правову невизначеність і сформована під впливом чинників, що не відповідають правовим нормам. Так, за практикою, яка склалася суди при постановленні обвинувального вироку вказують та застосовують положення КПК України в частині вирішення питання про застосування запобіжного заходу, які є характерними для виправдувальних вироків. Виходячи з положень абз.3 п.1 ч.4 ст.374КПК України у разі постановлення виправдувального вироку суд у резолютивній частині вправі застерегти щодо заходів забезпечення його виконання, зокрема рішення стосовно дії запобіжного заходу до набрання вироком законної сили. У разі визнання особи винною згідно з абз.10 п.2 ч.4 ст.374КПК України у резолютивній частині також зазначається рішення щодо заходів забезпечення, але без будь-яких посилань на набрання ним законної сили. Тобто у цьому випадку, як вказує захисник, повинні діяти загальні норми, що містяться у ст.197, 203, 331КПК України. Водночас жодна норма чинного Кодексу не містить посилань на те, що вирок (або його частина) суду першої інстанції може вступати в силу не за правилами, визначеними ст.532КПК України, а будь-яким іншим чином. Під час розгляду кримінального провадження у Дарницькому районному суді м.Києва ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту (та продовжено весь час розгляду справи в суді першої інстанції), але 03.11.2015р. було постановлено обвинувальний вирок із зазначенням тримання під вартою до набрання ним законної сили. Засуджений подав апеляційну скаргу на вирок 30.11.2015р. та клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, але на даний час 26.04.2016р., вирок в законну силу не вступив і клопотання Апеляційним судом м.Києва не розглянуто.

За таких обставин, адвокат ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_3 на даний час утримується в слідчому ізоляторі без належних на те правових підстав, оскільки відповідно до приписів ч.1 ст.197КПК України строк дії ухвали суду про тримання особи під вартою не може перевищувати 60днів. Дію запобіжного заходу не продовжено жодним судовим рішенням, а питання доцільності його продовження судом не розглядалось, хоча з моменту його застосування пройшло понад 60 днів.

З урахуванням наведених положень КПК України, а також практики Європейського суду з прав людини адвокат вважає утримання його підзахисного під вартою таким, що здійснюється за відсутності на те правових підстав, а тому просить звільнити ОСОБА_3 з-під варти в порядку ст.2016КПК України.

Вивчивши вказану скаргу адвоката ОСОБА_2 та долучені до неї документи, в тому числі копію вироку Дарницького районного суду м.Києва від 03.11.2015р. у справі №753/15603/14-к, слідчий суддя приходить до наступного.

Згідно з ч.1 ст.206 Кримінального процесуального кодексу України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

За ч.2 ст. 206 КПК України, яка встановлює загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини визначено, що якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Отже законодавець чітко визначив, що постановлення слідчим суддею ухвали щодо негайної доставки до нього особи, яка позбавлена свободи, здійснюється лише в тому разі, якщо отримані слідчим суддею відомості створять у нього обгрунтовану підозру про те, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, тобто позбавлена свободи за відсутності для того правових підстав.

При цьому ч.3 ст.206 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Таким чином, звільнення особи з-під варти може бути здійснено слідчим суддею вже за результатами перевірки відомостей, які створили у нього обґрунтовану підозру, що особа позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, чи інших правових підстав для позбавлення свободи, утримується під вартою незаконно, і для з`ясування цих питань слідчим суддею було постановлено ухвалу про доставку особи до суду та призначено судове засідання.

Вивчивши клопотання адвоката ОСОБА_2 та долучені до нього документи, слідчий суддя Шевченківського районного суду м.Києва не вбачає підстав для доставки ОСОБА_3 до суду для з`ясування підстав позбавлення його свободи, оскільки захисником у скарзі не наведено жодних обставин, які б вказували на те, що засуджений перебуває під вартою за відсутності, зокрема, судового рішення (вирішеного питання) про обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, продовження строку тримання під вартою, чи його не звільнено з-під варти після внесення застави, а з долучених до клопотання документів чітко вбачається, що особа перебуває у статусі засудженого, хоча вирок суду першої інстанції на даний час і не набрав законної сили, і на вказаний вирок ним подано апеляційну скаргу, яка має бути вирішена по суті Апеляційним судом м.Києва.

Звертаючись до Шевченківського районного суду м.Києва зі скаргою з приводу незаконності тримання його підзахисного під вартою адвокат, зокрема посилається на положення КПК України щодо строків дії ухвали про тримання особи під вартою. За даних обставин слідчий суддя виходить з положень ст.197, 331, 374, 401 КПК України та вважає за необхідне зазначити таке. Стаття 197КПК України окрім строку дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою, визначає питання щодо строків перебування особи під вартою під час досудового розслідування.

Питання обрання, скасування або зміни запобіжного заходу при розгляді справи в суді після надходження обвинувального акту, регулюється ст.331 КПК України. Так, за ч.3 вказаної статті Кодексу за наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Питання щодо продовження, зміни, скасування запобіжного заходу після надходження справи до апеляційного суду врегульовано у тому числі ст.401 КПК України, згідно з якою суддя-доповідач протягом десяти днів після відкриття апеляційного провадження за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції, зокрема вирішує інші клопотання, в тому числі щодо обрання, зміни або скасування запобіжного заходу.

При цьому пунктом 2 частини 4 статті 374КПК України визначено, що у резолютивній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою, зокрема: прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його винуватим у пред`явленому обвинуваченні та відповідні статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом; початок строку відбування покарання; рішення про застосування примусового лікування чи примусових заходів медичного характеру щодо обмежено осудного обвинуваченого у разі їх застосування.

Слідчий суддя вважає, що зазначення судом першої інстанції у вироку про вирішення питання щодо запобіжного заходу засудженому до набрання вироком законної сили не суперечить змісту ч.4 ст.374КПК України, оскільки фактично дане питання є пов`язаним з питанням початку строку відбуття покарання.

Перевірка законності та обґрунтованості вироку не належить до повноважень слідчого судді.

У вироку Дарницького районного суду м.Києва від 03.11.2015р. вирішено питання щодо початку строку відбуття покарання ОСОБА_3 саме з дати винесення вироку 03.11.2015р., а також вирішено питання щодо дії запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

На час розгляду слідчим суддею скарги адвоката ОСОБА_2 жодні дані про те, що вирок суду першої інстанції, в тому числі і в частині зімни запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою Апеляційним судом м.Києва змінений чи скасований відсутні.

Таким чином, на час надходження до Шевченківського районного суду м.Києва 27.04.2016р. скарги адвоката ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_3 слідчим суддею не встановлено обставин, які б викликали у нього обґрунтовані сумніви з приводу того, що останній утримується під вартою без відповідних на те підстав, в підлягає звільнення з-під варти саме в порядку ст. 206 КПК України.

Таким чином на даний час не вбачаю підстав для доставки ОСОБА_3 до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення його свободи.

Керуючись ст.72КК України, ст. ст. 206, 532 КПК України слідчий суддя,

У Х В А Л И В:
У доставці до слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва для з`ясування підстав позбавлення свободи засудженого ОСОБА_3 та задоволенні скарги адвоката ОСОБА_2 , поданої в інтересах ОСОБА_3 , щодо звільнення останнього з-під варти в порядку ст. 206 КПК України, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: