Справа № 146/1207/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" жовтня 2016 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,-
03 серпня 2016 року біля 22:20 год ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований по вул. Радянська, 1б в смт Томашпіль Вінницької області в ході словесної суперечки із продавцем ОСОБА_5 , умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень, наніс останній два удари кулаком правої руки в область обличчя, чим завдав потерпілій ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді крововилива лівої завушної ділянки голови, які згідно висновку експерта № 126 від 06 серпня 2016 року року відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
В судовому засіданні ОСОБА_4 вину в пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому і вважає, як і інші учасники судового розгляду за можливе при дослідженні доказів по справі обмежитись його допитом та характеризуючими матеріалами.
З`ясувавши розуміння учасниками процесу змісту обставин, які не будуть досліджуватись, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку, впевнившись у добровільності та істинності їх позиції, суд вважає обсяг доказів, що підлягають дослідженню визначити допитом обвинуваченого та характеризуючими даними.
По суті пред`явленого обвинувачення ОСОБА_4 пояснив, що 03 серпня 2016 року перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння він знаходився за місцем свого проживання. Помітивши, що дитина їсть гнилий банан, який перед цим був куплений в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », він вирішив піти в магазин та вияснити відносини з продавцем. Прийшовши в зазначений магазин у нього виник конфлікт із потерпілою, в ході якого він наніс останній два удари кулаком в область обличчя, після чого покинув приміщення магазину.
Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд даного кримінального провадження у її відсутність. При призначенні міри покарання ОСОБА_4 покладається на думку суду.
Дії ОСОБА_4 державним обвинуваченням вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд вважає, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
При вирішенні питання про призначення обвинуваченому покарання суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та доповненнями та виходить із принципів законності, справедливості, обгрунтованності та індивідуалізації покарання.
При цьому суд також враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Враховуючи вищевикладене, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, що відносяться до злочинів невеликої тяжкості, обставини що пом`якшують та обтяжують покарання, особу обвинуваченого, судимостей немає, на диспансерному психіатричному та на наркологічному обліку не перебуває, який має на утриманні одну неповнолітню дитину, маючого статус учасника АТО, позицію державного обвинувача та потерпілої щодо міри покарання обвинуваченому, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 не представляє підвищену суспільну небезпеку та його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, і тому йому необхідно призначити покарання у виді громадських робіт, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, і захистом інтересів потерпілої.
Питання про речові докази вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.
Підстав для застосування запобіжних заходів, передбачених ст.ст. 176, 177 КПК України суд не вбачає.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 368, 370-374 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:
Визнати винним ОСОБА_4 у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді 100 (ста) годин громадських робіт.
До вступу вироку у законну силу запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Томашпільський районний суд Вінницької області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1