справа №619/1279/16-к
провадження №1-кс/619/214/16
УХВАЛА
06 квітня 2016 року м. Дергачі
Слідчий суддя Дергачівського районного суду Харківської областіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2
Органом досудового розслідування встановлено, що 03.04.2016 року о 21-45год. по телефону від МАПП «Гоптівка» надійшло повідомлення про те, що 03.04.2016 року о 20-30год. на МАПП «Гоптівка» при митному контролі автомобіля Мерседес-Бенз «Віто», який слідував з Мелітополя до Москви, під переднім пасажирським сидінням праворуч від водійського місця в аптечці був виявлений паперовий згорток в поліетиленовому пакеті з речовиною рослинного походження, схожою на канабіс.
До суду надійшло клопотання про арешт тимчасово вилученого майна автомобіля «Mercedes-Benz» Vito 109 CDI реєстраційний номер НОМЕР_1 посилаючись на те, що в ході огляду місця події від 03.04.2016 року за адресою: с. Гоптівка МАПП «Гоптівка» Дергачівського району Харківської області було вилучено зазначений вище автомобіль, який відповідно до ст. ст. 167-169 КПК України є тимчасово вилученим майном. Метою накладення арешту є використання автомобіля в якості речового доказу, для призначення судових експертиз та проведення слідчих дій, зокрема пред`явлення для впізнання та слідчого експерименту.
У судовому засіданні прокурор просив задовольнити клопотання з підстав, які зазначені у ньому.
Власник тимчасово вилученого майна у судове засідання не з`явився.
Слідчий суддя на підставі наданих матеріалів кримінального провадження, доводів сторін, оцінивши в сукупності всі обставини, дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання з наступних мотивів.
Як зазначено вище 04 квітня 2016 року відповідно до вимог КПК України до ЄРДР внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, особа, яку повідомлено про підозру, не встановлена.
Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно ч.1 ст.167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Згідно п.3 ч.2 ст.167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.
Частинами 2,3 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля «Mercedes-Benz» Vito 109 CDI реєстраційний номер НОМЕР_1 являється ОСОБА_4 .
Частиною 1 ст. 309 КК України передбачено покарання у виді штрафу, виправних робіт, арешту, обмеження волі або позбавлення волі за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту.
Слідчий суддя зазначає, що слідчим не доведено, що автомобіль «Mercedes-Benz» Vito 109 CDI реєстраційний номер НОМЕР_1 був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України або зберіг на собі його сліди, оскільки відповідно до фабули злочину речовину рослинного походження, схожу на канабіс, було виявлено в аптечці під пасажирським сидінням. Також, у клопотанні не обґрунтовано наявність інших відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження за ч.1 ст. 309 КК України, в тому числі, що даний автомобіль являється предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій, або набутий кримінально протиправним шляхом.
Також, слідчий суддя враховує, що за даним видом кримінального правопорушення спеціальна конфіскація або конфіскація майна як виду покарання не передбачена, шкода не завдана.
Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
З огляду на наведене, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання.
Керуючись ст.ст. 131, 132, 170-173, 175, 309, 310, 395 КПК України, слідчий суддя
У задоволенні клопотання слідчого про арешт автомобіля «Mercedes-Benz» Vito 109 CDI реєстраційний номер НОМЕР_1 відмовити повністю.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1