АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0002895 за апеляційною скаргою прокурора Павлоградської місцевої прокуратури, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Вербки Павлоградського району Дніпропетровської області, громадянин України, проживав за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 05 червня 2015 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 289 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 104, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку і покладанням обов`язків строком на 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурора на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначено покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без конфіскації майна, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців без конфіскації майна, також вирішено питання про речові докази та стягнення судових витрат; прокурор, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого і кваліфікації його дій, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, просить вирок скасувати в частині призначеного покарання ОСОБА_7 , ухвалити новий вирок, яким призначити останньому покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2015 року у виді позбавлення волі строком на один місяць, та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць з конфіскацією майна.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд, призначаючи покарання ОСОБА_7 , не в повній мірі врахував тяжкість вчиненого злочину, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, а також те, що обвинувачений притягувався до кримінальної відповідальності, однак належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний тяжкий злочин.

Також суд першої інстанції не прийняв до уваги, що потерпілий ОСОБА_9 у судовому засіданні просив призначити обвинуваченому суворе покарання.
В суді апеляційної інстанції прокурор підтримав доводи апеляційної скарги прокурора, та просив задовольнити їх.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції заперечували проти апеляційної скарги прокурора, посилаючись на її необґрунтованість та просили залишити вирок суду першої інстанції без змін.

За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_7 , 24 жовтня 2015 року приблизно о 02 годині 00 хвилин, знаходячись біля будинку № 94 по вул. Озерна у м. Павлоград Дніпропетровської області, побачивши біля четвертого під`їзду вказаного будинку автомобіль марки «М-2140» помаранчевого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , реалізуючи раптово виниклий злочинний намір, направлений на незаконне заволодіння вказаним автомобілем, діючи умисно, повторно, розуміючи незаконність та протиправність своїх дій, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, розбивши скло водійських дверей і відчинивши їх, проник до вказаного автомобіля, після чого обвинувачений ОСОБА_7 скотив вказаний автомобіль від будинку АДРЕСА_2 , де пошкодивши замок запалювання, покинув автомобіль, завдавши потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду у розмірі 9 868 гривень 07 копійок.

Крім того, 24 жовтня 2015 року приблизно о 04 годині 35 хвилин обвинувачений ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку № 12 по вул. Ст. Фронту у м. Павлоград, побачивши біля четвертого під`їзду вказаного будинку автомобіль марки «ІЖ 27175-036» білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 ,реалізуючи раптово виниклий злочинний намір, направлений на незаконне заволодіння вказаним автомобілем, діючи умисно, повторно, розуміючи незаконність та протиправність своїх дій, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою прямої викрутки зламав замок водійських дверей вказаного автомобіля та проник всередину, після чого обвинувачений ОСОБА_7 за допомогою вказаної викрутки зняв секрет замка запалювання і здійснив запуск двигуна автомобіля, виїхав на проїзну частину вул. Ст. Фронту у м. Павлоград, та з місця злочину зник і розпорядився автомобілем на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду у розмірі 47504 гривень 43 копійки.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, частково дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною 1 статті 69 КК України встановлено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може крім випадків засудження за корупційний злочин призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Дані вимоги закону України про кримінальну відповідальність судом належним чином не виконано.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції виходив з того, що врахував тяжкість скоєного ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів згідно зі ст.12 КК України, обстановку і спосіб вчинення злочину, ступінь негативних наслідків, дані про особу обвинуваченого, який судимий, вчинив злочин в період іспитового строку, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, визнання вини повністю, активне сприяння розкриттю злочину, та обставину, що обтяжує покарання, - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Обґрунтовуючи підстави для застосування вимог ст.69 КК України, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, визнання вини обвинуваченим у повному обсязі, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вік обвинуваченого і повернення викраденого майна потерпілим як обставини, що пом`якшують покарання, та особистість обвинуваченого.
Однак суд першої інстанції, зазначивши як підстави для застосування ст.69 КК України обставини, що пом`якшують покарання, не обґрунтував, чому вони істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, не мотивував своє рішення щодо того, яким чином він враховує особу обвинуваченого. При цьому при призначенні покарання обвинуваченому суд зазначив, що враховує наявність у нього судимості, вчинення злочину в період іспитового строку у стані алкогольного сп`яніння, те, що він не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, що протирічить висновку суду про наявність підстав для застосування вимог ст.69 КК України та унеможливлює призначення обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Отже, судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме: застосування закону, який не підлягає застосуванню, що потягло як наслідок призначення судом покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що відповідно до ст.409 КПК України є підставою для скасування вироку в частині призначеного покарання та відповідно до ст.420 КПК України ухвалення свого вироку.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, колегія суддів згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує: ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів; обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, визнання вини повністю, активне сприяння розкриттю злочину, повернення викраденого майна потерпілим, обставину, що обтяжує покарання, - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, дані про особу обвинуваченого, який судимий, вчинив злочин в період іспитового строку, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

У зв`язку з наведеним вище, колегія суддів приходить до висновку, що покарання ОСОБА_7 повинно бути призначено в межах санкції ч. 2 ст. 289 КК України в мінімальному розмірі у виді позбавлення волі строком на 5 (П`ять) років без призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2015 року у виді позбавлення волі строком на один місяць, та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць без конфіскації майна, оскільки апеляційна скарга прокурора не містить вимог щодо призначення додаткового покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 289 КК України, у зв`язку з чим підлягає частковому задоволенню.
Таке покарання колегія суддів вважає, що буде достатнім для виправлення засудженого та попередження скоєння нових злочинів.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Павлоградської місцевої прокуратури, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 289 КК України покарання у виді 5(п`яти) років позбавлення волі, без конфіскації майна.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2015 року у виді позбавлення волі строком на один місяць, та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з 25 листопада 2015 року, зарахувавши строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з 25 листопада 2015 року по 06 квітня 2016 року включно відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В решті вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим -з дня вручення копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Негайно після проголошення вручити копію вироку засудженому, прокурору.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4