Ухвала
іменем україни

17 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 у режимі відеоконференції,
захисника ОСОБА_7

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження № 0002596 відносно ОСОБА_6 за касаційними скаргами засудженого та захисника ОСОБА_7 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 10 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 10 липня 2015 року.
Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 10 квітня 2015 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

За ч. 1 ст. 185 КК ОСОБА_6 виправдано у зв`язку з недоведеністю його вини.
Вирішено питання щодо цивільного позову та про речові докази.
Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 10 липня 2015 року зазначений вирок залишений без зміни.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.
23 травня 2014 року близько 19 год. у ОСОБА_6 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, знаходився на кухні кв. АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин виник умисел на вбивство своєї матері ОСОБА_8 .
Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, близько 19 год. взяв на кухні з полички сокиру та металевою частиною умисно наніс ОСОБА_8 удар в область голови. Після отриманого удару ОСОБА_8 забігла до кімнати та впала на диван. ОСОБА_6 , не припиняючи свої злочинні дії, пішов за матір`ю, сів на неї зверху та продовжив сокирою наносити їй чисельну кількість ударів в область голови, тулубу та кінцівок. Проте ОСОБА_6 не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, внаслідок активних дій ОСОБА_9 , яка повернулася до квартири та забрала в нього сокиру.
У ході незакінченого замаху на умисне вбивство ОСОБА_8 ОСОБА_6 були спричинені легкі тілесні ушкодження та ушкодження середнього ступеня тяжкості.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить судові рішення скасувати, кримінальне провадження закрити за відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК. При цьому посилається на неправильне, на її думку, застосування закону України про кримінальну відповідальність, зазначає, що дії ОСОБА_6 були невірно перекваліфіковані судом з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК на ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК; що судами не надано належної оцінки діям засудженого, який відмовився від доведення злочину до кінця, добровільно віддав знаряддя злочину сестрі та надавав медичну допомогу потерпілій, а тому дії ОСОБА_6 мають бути кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК.
Вказує на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які, як вважає захисник, полягали в тому, що: кримінальне провадження було внесено до ЄРДР за ч. 1 ст. 125 КК без заяви потерпілої ОСОБА_8 ; повідомлення про підозру вручено ОСОБА_6 через тривалий час, чим було позбавлено його права збирати докази на спростування обвинувачення; досудовим слідством не проводилось жодного слідчого експерименту; внаслідок об`єднання кримінальних проваджень судом першої інстанції було позбавлено сторону захисту у реалізації права на перехресний допит; протокол огляду місця події від 23.05.2014 року є недопустимим доказом, оскільки понятий ОСОБА_10 є зацікавленою особою, а підпис понятого ОСОБА_11 в протоколі підроблено, а долучені до вказаного протоколу під час судового розгляду фото-таблиці не були відкриті учасникам кримінального провадження як доказ в порядку ст. 290 КПК; що свідок ОСОБА_12 судом апеляційної інстанції не допитувався, проте про його допит зазначено в ухвалі суду; апеляційним судом не було досліджено повторно обставини кримінального провадження за клопотанням захисника, не допитано свідків, не надано належної оцінки психічному стану засудженого, не розглянуто доводи апеляційної скарги. Також посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки висновок суду щодо умисного завдання ударів потерпілій з метою позбавлення життя останньої не відповідає поясненням експерта ОСОБА_13 , що засуджений не мав умислу на заподіяння смерті, що з боку потерпілої було посягання на його життя та здоров`я.
У касаційній скарзі з доповненнями засуджений ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення, кримінальне провадження відносно нього закрити. Посилається на те, що суди невірно кваліфікували його дії за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК і вказує, що його дії мали бути кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК.
При цьому, посилаючись на істотні, на його думку, порушення вимог кримінального процесуального закону, вказує, що апеляційний суд не дослідив повторно обставини кримінального провадження, безпідставно відмовив у додатковому допиті свідків: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , що органом досудового слідства не проводились слідчі експерименти, що суд не розглянув всі докази, надані засудженим та його захисником, вказує на недопустимість як доказу протоколу огляду місця події від 23.05.2014 р. Посилається, що апеляційний суд не задовольнив вимоги щодо закриття кримінального провадження, безпідставно відмовив у прослуховуванні звукозапису судових засідань. Також зазначає, що суд апеляційної інстанції не допитував свідка ОСОБА_12 , проте про його допит вказав в ухвалі.
У запереченнях на касаційну скаргу потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 посилаються на безпідставність доводів засудженого і захисника, наведених у касаційних скаргах, та просять судові рішення залишити без зміни.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали касаційні скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційних скарг захисника та засудженого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Вирішення питань щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження до повноважень касаційного суду не віднесено.

Згідно з положеннями ст.409 КПК перегляд справ з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження віднесено до компетенції апеляційного суду.

Суд першої інстанції, розглянувши матеріали кримінального провадження, визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК, і призначив йому відповідне покарання.

На вказаний вирок місцевого суду обвинуваченим та його захисником подані апеляційні скарги.
Захисник в апеляційній скарзі порушувала питання про перекваліфікацію дій ОСОБА_6 на ч. 1 ст. 122 КК, при цьому захисник наводила доводи, аналогічні доводам її касаційної скарги, зокрема щодо відсутності у обвинуваченого умислу на вбивство, порушень, допущених як органом досудового розслідування, так і судом, вказувала, у тому числі, на недопустимість доказу протоколу огляду місця події від 23.05.2014 року.
Обвинувачений в апеляційній скарзі та доповненнях до неї просив вирок суду скасувати, кримінальне провадження відносно нього закрити. Посилався на те, що умислу на вбивство матері не мав, що вирок суду ґрунтується на припущеннях, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, у тому числі наводив доводи, аналогічні доводам його касаційної скарги.
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження за вказаними апеляційними скаргами, визнав доводи, наведені в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника, щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК безпідставними.
При цьому апеляційним судом, відповідно до вимог ст. 404 КПК, повно і всебічно перевірено доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, неповноти судового розгляду та щодо неправильної кваліфікації дій обвинуваченого.

Поряд з цим апеляційним судом ретельно перевірені доводи, аналогічні тим, які викладені у касаційних скаргах захисника та засудженого.

Апеляційним судом доводам апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, у тому числі, і тим які є аналогічними доводам їх касаційних скарг, дана належна юридична оцінка, з наведенням в ухвалі відповідних висновків, у тому числі і щодо правильності кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК, та вирішення цивільного позову.

Посилання у касаційних скаргах засудженого та захисника на невірну кваліфікацію дій ОСОБА_6 , а саме, що у ОСОБА_6 не було умислу на позбавлення життя ОСОБА_8 , оскільки він мав можливість довести його до кінця, але не зробив цього, є аналогічними за їх змістом твердженням засудженого у судовому засіданні суду першої інстанції, а також доводам апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, які ретельно перевірялись як судом першої інстанції, так і апеляційним судом.
Застосування сокири як знаряддя злочину, нанесення великої кількості ударів в місця розташування важливих органів, а саме голови, поведінка ОСОБА_6 до, під час і після вчинення злочину, який припинив свої дії, після завдання ним численних поранень потерпілій ОСОБА_8 , на вимогу ОСОБА_9 , яка на крики про допомогу забігла до кімнати і відібрала знаряддя злочину у засудженого, свідчать про те, що суди першої та апеляційної інстанції обґрунтовано дійшли висновку, що ОСОБА_6 у даному випадку діяв з прямим умислом на позбавлення життя потерпілої і не вчинив для цього усіх необхідних дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, лише через причини, які не залежали від його волі.

Висновки апеляційного суду, на думку колегії суддів, є законними та належним чином мотивовані. Викладені в ухвалі апеляційного суду мотиви про визнання доводів апеляційних скарг безпідставними колегія суддів вважає обґрунтованими, формулювання обвинувачення, яке визнано судами доведеним, відповідає кваліфікації дій засудженого ОСОБА_6 .
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Виходячи з наведеного, суд касаційної інстанції приходить до висновку про безпідставність доводів касаційних скарг засудженого та його захисника щодо невірної кваліфікації дій ОСОБА_6 .

Доводи касаційних скарг засудженого та його захисника щодо порушень вимог кримінального процесуального закону стосуються оцінки процесуальних дій, проведених під час досудового розслідування та судового розгляду, і, поряд з цим, ці касаційні скарги не містять доводів, яким чином зазначені порушення перешкодили чи могли перешкодити судам першої та апеляційної інстанцій ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, з огляду на вимоги ч. 2 ст. 412 КПК, касаційні скарги засудженого та захисника не містять.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 434, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Богунського районного суду м. Житомира від 10 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 10 липня 2015 року відносно ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3