Справа № 343/882/16-к
Провадження № 11-кп/779/283/2016
Категорія ч.1 ст.115 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №343/882/16-к за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Долинського районного суду від 27 квітня 2016 року у справі про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-

в с т а н о в и л а :
Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання призначеного вироком Апеляційного суду Тернопільської області 04.06.2004 року за ст.ст.15 ч.2 185 ч.3, 304, 115 ч.2 п.п. 4, 9, 70, 71 КК України, яким його засуджено до 14 років і 6 місяців позбавлення волі.

Своє рішення суд мотивував тим, що згідно з довідкою про заохочення та стягнення, за весь час відбування покарання засуджений ОСОБА_7 мав тільки одне заохочення 27.08.2010 року та 15 стягнень під час перебування в СІЗО та в Сокирянській ВК №67, які на даний час не погашено.

За час перебування в Долинському ВЦ №118 засуджений заохочень не мав, стягнення на нього не накладалися. Також з характеристики засудженого та пояснень представника Долинського ВЦ №118 встановлено, що по місцю відбування покарання засуджений характеризується посередньо, безвідповідально ставиться до виконання робіт з благоустрою установи, не завжди сумлінно ставиться до виконання законних вимог персоналу установи, потребує постійного контролю за своєю поведінкою.

Таким чином, місцевий суд вказав, що поведінка засудженого ОСОБА_7 за час відбування покарання не є сумлінною, оскільки він неодноразово порушував режим відбування покарання, за що на нього накладалися стягнення, своє виправлення не довів, тому йому слід відмовити в задоволенні вказаної заяви.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 вважає рішення суду першої інстанції несправедливим та таким, що підлягає скасуванню.

Просить розглянути його заяву в судовому засіданні в його присутності.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який заперечив апеляційну скаргу засудженого, засудженого ОСОБА_7 , перевіривши матеріали справи та обговоривши мотиви і доводи апеляції, колегія суддів підстав до її задоволення не вбачає.

З матеріалів справи видно, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні даної заяви, врахував матеріали особової справи ОСОБА_7 та відомості про його поведінку, заслухав думку представника адміністрації Долинського виправного центру №118.

З урахуванням даних, які є в матеріалах справи, суд прийшов до обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні цього подання, оскільки в матеріалах особової справи засудженого ОСОБА_7 наявні відомості про те, що згідно з довідкою про заохочення та стягнення, за весь час відбування покарання засуджений ОСОБА_7 27.08.2010 року мав тільки одне заохочення та 15 стягнень під час перебування в СІЗО та в Сокирянській ВК №67, які на даний час не погашено. Що стосується перебування засудженого в Долинському ВЦ №118, то він заохочень не мав, стягнення на нього не накладалися. Також з його характеристики та пояснень представника Долинського ВЦ №118 встановлено, що по місцю відбування покарання засуджений характеризується посередньо, безвідповідально ставиться до виконання робіт з благоустрою установи, не завжди сумлінно ставиться до виконання законних вимог персоналу установи, потребує постійного контролю за своєю поведінкою.

Згідно ст. 12 КК України один із вчинених ОСОБА_7 злочинів відноситься до категорії особливо тяжких і відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Враховуючи наведене, підстав для скасування ухвали суду та умовно-дострокового звільнення засудженого, про що йдеться в його апеляції, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Долинського районного суду від 27 квітня 2016 року без змін.

Головуючий ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4
Згідно з оригіналом
Суддя: ОСОБА_2