АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/382/16-к Номер провадження 11-кп/786/366/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.309 КК - С.Т.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурораОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченогоОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Полтава від 19 лютого 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Хитці Лубенського району Полтавської області, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, розлучений, маючий неповнолітню дитину, непрацюючий, судимий:

29 липня 2015 року Октябрським районним судом м. Полтава за ч.2 ст.342, ч.2 ст.345, ч.1 ст.70, ст.75 КК України на 2 роки обмеження волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців,

визнаний винуватим та засуджений за ч.1 ст.309 КК України на 1 рік обмеження волі.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Октябрського районного суду м. Полтава від 29 липня 2015 року та остаточно засуджений на 2 роки 1 місяць обмеження волі.

Постановлено стягнути з обвинуваченого на користь держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 368 грн. 28 коп.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно вироку, ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочинів за таких обставин.

3 січня 2016 року близько 13 год. обвинувачений, перебуваючи поблизу зупинки громадського транспорту «Великотирнівська» в м. Полтава, знайшов паперовий згорток з особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, який залишив зберігати при собі для власного вживання без мети збуту.

Наступного дня близько 13 год. у ОСОБА_8 поблизу будинку №14 по вул. Курчатова в м. Полтава, працівники поліції вилучили особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс масою в перерахунку на суху речовину 13,075 г.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить пом`якшити призначене покарання. Водночас вважає, що може бути звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст.309 КК України з урахуванням його намірів та бажання пройти лікування від наркоманії. Крім того, порушує питання про звільнення його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком у відповідності до ст.75 цього Кодексу з огляду на щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні неповнолітньої доньки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, міркування прокурора про відсутність підстав до задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч.1 ст.309 КК України в апеляційній скарзі не спростовуються.

Доводи апеляційної скарги про можливість звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст.309 КК України суперечать вимогам закону.

Так, відповідно до приписів цієї норми Закону особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Під зверненням до лікувального закладу слід розуміти звернення в будь-якій формі із заявою про хворобу на наркоманію і бажанням лікуватися від цієї хвороби. Таке звернення повинно мати місце у будь-який момент, але до закінчення судового слідства, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 26 квітня 2002 року №4 «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів».
Як вбачається з довідки головного лікаря Лубенського обласного наркологічного диспансеру від 10 червня 2016 року, ОСОБА_8 пройшов відповідне лікування з 4 по 23 травня 2016 року, тобто під час апеляційного розгляду кримінального провадження.

До 4 травня 2016 року обвинувачений не порушував питання про наміри та бажання пройти лікування від наркоманії і не звертався з цього приводу до лікувальних закладів, а тому не може бути звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст.309 КК України з огляду на зазначені висновки Пленуму Верховного Суду України.

Доводи апеляційної скарги про пом`якшення призначеного покарання є непереконливими.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Відповідно до ч.4 ст.71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Як убачається із матеріалів провадження, обвинувачений визнав вину, щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочину. З огляду на ці обставини суд обґрунтовано призначив ОСОБА_8 покарання в мінімальному розмірі, передбаченому в даному випадку кримінальним законом.

Не ґрунтуються на законі і доводи апеляційної скарги про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.10 постанови від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходячи з положень ч.2 ст.75 КК України, а також зі змісту ч.3 ст.78 цього Кодексу, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст.75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 цього Кодексу.
З огляду на те, що ОСОБА_8 оскаржуваним вироком засуджений за вчинення злочину в період іспитового строку, повторне звільнення від
відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
Отже, апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.404, ст.405, ст.407, ст.418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Вирок Київського районного суду м. Полтава від 19 лютого 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого, - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4