Дата документу Справа № 323/1495/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1029/16 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 323/1495/16-к
Категорія ст. 72 ч. 5 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 серпня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали провадження відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця п. Щетово м. Антрацит Луганської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ;

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 14 квітня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 не погоджуючись із судовим рішенням зазначає, що суд не врахував, що в рамках кримінальної справи за ч. 3 ст. 186 КК України, по якій його засуджено вироком від 21.03.2012 року, та невідбута частина покарання по якому в подальшому на підставі ч. 1 ст. 71 КК України була приєднана до вироку від 24.07.2012 року, обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та він перебував у слідчому ізоляторі з 06.12.2011 року по 21.03.2012 року. Тому просить ухвалу суду першої інстанції змінити і цей строк йому зарахувати.

Крім того, засуджений подав до апеляційного суду клопотання про витребування даних щодо перебування його у місцях попереднього ув`язнення з 06.12.2011 року по 21.03.2012 року.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який вважав, що судове рішення слід залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 14 квітня 2016 року залишена без задоволення заява засудженого ОСОБА_6 про зарахування йому на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання, строку попереднього ув`язнення.
Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, до суду надійшла заява засудженого ОСОБА_6 про зарахування йому на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання, строку попереднього ув`язнення. За наслідками розгляду заяви засудженого судом першої інстанції встановлено наступне. Вироком Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 24 липня 2012 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 71 КК України, до остаточного покарання з урахуванням вироку цього ж суду від 21 березня 2012 року, у вигляді 5 років 3 місяців позбавлення волі. Міра запобіжного заходу до набрання вироком законної сили була залишена у вигляді тримання під вартою. Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з 16 травня 2012 року.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 26 січня 2016 року, ОСОБА_6 зараховано у строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення з 16.05.2012 року по 08.08.2012 року (набрання вироком від 24.07.2012 року законної сили). Зазначена ухвала набрала законної сили 03 лютого 2016 року.

Інші дані щодо попереднього ув`язнення ОСОБА_6 в матеріалах провадження відсутні, а тому суд відмовив у задоволення заяви останнього.

За наслідками розгляду апеляційної скарги встановлено наступне.
Доводи засудженого ОСОБА_6 про те, що суд не врахував, що в рамках кримінальної справи за ч. 3 ст. 186 КК України, по якій його засуджено вироком від 21.03.2012 року, та невідбута частина покарання по якому в подальшому на підставі ч. 1 ст. 71 КК України була приєднана до вироку від 24.07.2012 року, йому обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та він перебував у слідчому ізоляторі з 06.12.2011 року по 21.03.2012 року, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Згідно до роз`яснень п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» , при визначенні покарання за правилами ст. 71 КК до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком, суди повинні точно встановлювати невідбуту частину основного й додаткового покарань і зазначати їх вид та розмір у новому вироку. Невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба зокрема вважати покарання, від відбування якого особу звільнено з випробуванням (статті 75, 79, 104 КК), за винятком часу тримання під вартою в порядку запобіжного заходу або затримання, перебування в медичному закладі тощо.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 , 21.03.2012 року спочатку був засуджений Антрацитівським міськрайонним судом Луганської області за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України. По цій кримінальній справі він знаходився під вартою 3 місяці 15 днів (з 06.12.2011 року по 21.03.2012 року). Невідбута частина покарання склала 4 роки 8 місяців 15 днів (5 років 3 місяця 15 днів). 24.07.2012 року він знову був засуджений Антрацитівським міськрайонним судом Луганської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України йому було призначено остаточне покарання у вигляді 5 років 3 місяців позбавлення волі. Строк покарання по цій кримінальній справі йому обчислювався з 16.05.2012 року, тобто з часу застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Таким чином, суд першої інстанції до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вироком, тільки в розмірі 1 року позбавлення волі.

Враховуючи вищевказане, а також вимоги законів та роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, колегія суддів вважає, що, по-перше, обчислення строку остаточного покарання проводиться ОСОБА_6 з моменту винесення нового вироку із зарахуванням строку утримання обвинуваченого під вартою по останньому кримінальному провадженні, тобто з 16.05.2012 року. По-друге, застосовуючи вимоги ч. 5 ст. 72 КК України до першої кримінальної справи, колегія суддів вважає, що по цій справі він знаходився під вартою вже 7 місяців (3 місяці 15 днів х 2), що вплинуло тільки на розмір невідбутої частини покарання, яка склала вже 4 роки 5 місяців, але, це ніяким чином не вплинуло на остаточний розмір покарання за сукупністю вироків, оскільки місцевий суд тільки частково приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вироком, в розмірі 1 року позбавлення волі.

Таким чином, доводи засудженого ОСОБА_6 є необґрунтованими, оскільки в іншому випадку, строк відбутого покарання за першим вироком буде незаконно врахований двічі, спочатку, при призначенні покарання за сукупністю вироків, коли суд до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вироком, а потім цей строк знаходження засудженого під вартою по першій кримінальній справі буде зарахований ще і в остаточний строк покарання за сукупністю вироків.

У зв`язку з цим, не підлягає задоволенню і клопотання засудженого про витребування даних щодо перебування його у місцях попереднього ув`язнення з 06.12.2011 року по 21.03.2012 року, оскільки у цьому немає ніякого сенсу, більш того, відповідно до загальних засад змагальності та диспозитивності, передбачених ст. ст. 22 та 26 КПК України, це не входить до обов`язку суду.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 14 квітня 2016 року відносно ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: