УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів за участю прокурора ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні 19 травня 2016 року в м. Києві кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 6 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 4 листопада 2015 року щодо

ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

Зазначеним вироком
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що не має судимості,

виправдано за ч. 1 ст. 175 КК України у зв`язку з недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

Органами досудового слідства ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що він, перебуваючи на посаді директора Національного науково-дослідного інституту українознавства та всесвітньої історії, в період із грудня 2012 року по травень 2013 року умисно безпідставно не здійснював візування своїм підписом табелів обліку робочого часу заступника директора ННДІУВІ ОСОБА_7 , внаслідок чого останньому не нараховувалась та не виплачувалась заробітна плата в сумі 32 972,35 грн.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 4 листопада 2015 року вирок залишено без зміни.
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, однобічністю та неповнотою судового розгляду. Зазначає, що судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального-процесуального закону. Вважає, що безпідставно виправдано ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України. Посилається, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КК України.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора про відсутність підстав для задоволення скарги, перевіривши матеріали справи, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню.

При вирішенні питання про скасування або зміну вироку, ухвали, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України, суд касаційної інстанції керується статтями 412-414 цього Кодексу і не переглядає судові рішення з підстав однобічності і неповноти досудового розслідування та судового розгляду, щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Натомість, саме такі підстави є предметом перегляду суду апеляційної інстанції.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, органами досудового розслідування ОСОБА_6 було обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України, тобто у безпідставній невиплаті заробітної плати ОСОБА_7 більше як за один місяць.

Дослідивши зібрані у цьому провадженні докази, суд першої інстанції дійшов висновку про виправдання ОСОБА_6 у зв`язку з недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали кримінального провадження за доводами апеляції прокурора, дійшов висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість виправдувального вироку щодо ОСОБА_6 , тобто визнав, що цей вирок судом першої інстанції ухвалено відповідно до вимог ст. 370 КПК України, навівши в своїй ухвалі докладні мотиви на спростування доводів апеляції прокурора.

Перевіривши матеріали кримінального провадження щодо виправданого ОСОБА_6 за доводами касаційної скарги прокурора, які фактично є аналогічними доводам апеляції прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що законних підстав для задоволення цієї касаційної скарги немає, оскільки судові рішення постановлені у цьому провадженні відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, з якими обґрунтовано погодився й апеляційний суд, що в діях обвинуваченого відсутня суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України, яка характеризується виключно умисною формою вини.

Також у матеріалах кримінального провадження немає переконливих даних про те, що ОСОБА_6 умисно безпідставно не виплачував заробітну плату ОСОБА_7 та висновки місцевого суду про виправдання ОСОБА_6 у пред`явленому йому обвинуваченні обумовлені об`єктивними даними.

Так, ОСОБА_6 у судовому засіданні давав послідовні та незмінні показання, в яких заперечував свою вину у інкримінованому йому злочині.

При перевірці встановлено, що допустимими доказами не було доведено вину ОСОБА_6 у безпідставній невиплаті заробітної плати більш ніж за один місяць. Також суд дав належну оцінку показанням потерпілого й свідків та дійшов до правильного висновку про відсутність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України.

Із даними висновками погоджується і колегія суддів і не знаходить підстав для скасування судових рішень, як про це ставить питання у касаційній скарзі прокурор.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування чи зміну судових рішень, не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 434-436 КПК України суд,

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 6 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 4 листопада 2015 року щодо

ОСОБА_6 - без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3