Ухвала
про залишення касаційної скарги без руху

09 серпня 2016 рокум. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії:

головуючоїОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Апеляційного суду Харківської області від 16 червня 2016 року,
в с т а н о в и в:

У касаційній скарзі засуджений порушив питання про перевірку вказаного судового рішення у касаційному порядку.

Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання вимог пунктів 3, 4, 5 ч. 2 зазначеної статті.

Так, у касаційній скарзі зазначаються, зокрема, судове рішення, що оскаржується, вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції, а також обґрунтування цих вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Проте наведених положень процесуального закону засуджений не виконав.

Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, за результатами перегляду вироку Московського районного суду міста Харкова від 22 лютого 2016 року щодо ОСОБА_4 апеляційний суд 16 червня 2016 року постановив ухвалу.

Проте у касаційній скарзі ОСОБА_4 вказав, що скарга подана на вирок апеляційного суду, а не на ухвалу, що позбавляє можливості встановити дійсний предмет касаційного оскарження.

Посилаючись у касаційній скарзі на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, засуджений не вказав у чому конкретно з огляду на положення ст. 413 КПК полягають такі порушення при розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції та не обґрунтував належним чином своїх доводів у цій частині.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є:

1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК);
2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК);
3) невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Отже, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК, що є підставою для їх зміни чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.

Доводи щодо неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, згідно приписів статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Вимоги касаційної скарги засудженого не відповідають положенням ст. 436 КПК в частині повноважень суду касаційної інстанції за наслідками касаційного розгляду. Так, після скасування судового рішення касаційний суд призначає новий розгляд в суді першої чи апеляційної інстанції, або закриває кримінальне провадження, проте не наділений повноваженнями приймати своє рішення.

За таких обставин, на підставі ч. 1 ст. 429 КПК колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без руху, надавши засудженому строк для усунення недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання вимог касаційна скарга буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3