Справа № 168/237/16-к Провадження №11-кп/773/470/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.125 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 серпня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000085 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Старовижівського районного суду Волинської області від 06 червня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець і житель АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, не одружений, не працюючий, судимий Старовижівським районним судом Волинської області 06.04.2015 р. за ч.1 ст.164, ч.1 ст.125 КК, ст. 70 КК України на 1 рік обмеження волі, на підставі ст. 75 КК звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік, засуджений:

за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт.
На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання повністю приєднано не відбуте покарання за вироком Старовижівського районного суду від 06.04.2015 р., та з врахуванням вимог ст.72 КК, згідно з якою одному дню обмеження волі відповідають вісім годин громадських робіт, остаточне покарання за сукупністю вироків ОСОБА_7 визначити у виді - 1 (один) рік 25 (двадцять п"ять) днів обмеження волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.
Розглядаючи справу в апеляційному порядку, суд

В С Т А Н О В И В:
Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що 03.04.2016 р. близько 16.00 год. перебуваючи на подвір`ї свого господарства по АДРЕСА_1 в ході суперечки, що виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_10 один удар кулаком правої руки в область лівої ділянки голови та здушив останню обома руками за шию, та наніс правою ногою один удар потерпілій в область лівого стегна, заподіявши потерпілій легкі тілесні ушкодження у вигляді підшкірних крововиливів в ділянці голови і шиї, синця на лівому стегні, і таким чином вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України.
Із змісту апеляційної скарги захисника вбачається, що вирок Старовижівського районного суду від 06 червня 2016 року він вважає необґрунтованим і незаконним. Просить вирок скасувати та ухвалити новий виправдальний вирок, яким ОСОБА_7 виправдати через відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та захисника, які апеляційну скаргу підтримали, думку прокурора та представника потерпілої, які апеляцію заперечили, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин, вказаних у вироку, стверджуються зібраними в провадженні та перевіреними в судовому засіданні доказами, яким суд дав правильну юридичну оцінку, вірно кваліфікувавши його дії за ч.1 ст. 125 КК України.
Посилання захисника на те, що в діях ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Як встановлено в ході судового розгляду, винність ОСОБА_7 у вчиненому повністю підтверджується наступними доказами, зокрема:
-показаннями потерпілої ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 про те, що 03.04.2016 р. близько 16.00 год. в ході суперечки, обвинувачений наніс потерпілій удар кулаком правої руки в область голови, потім почав обома руками стискати її шию у зв`язку з чим свідок відтягнув від потерпілої обвинуваченого. Після цього ОСОБА_10 спробувала втікти до будинку, однак, обвинувачений, наздогнавши потерпілу біля вхідних дверей, вдарив її ногою в стегно, після чого остання впала;
-протоколом проведення слідчого експерименту від 27.04.2016р.;
-повідомленням Старовижівської ЦРЛ №242а від 04.04.2016р., згідно якого у ОСОБА_10 виявлено забійні садна голови, стегна і шиї;

- висновком експерта № 44 від 05.04.2016 року, відповідно до якого у ОСОБА_10 виявлено легкі тілесні ушкодження у вигляді підшкірних крововиливів в ділянці голови і шиї, синця на лівому стегні, які утворились від дії тупого предмета і можливо за обставин і в термін, вказані в постанові про призначення експертизи;

Заперечення захисника та обвинуваченого в спричиненні останнім тілесних пошкоджень потерпілій ОСОБА_10 перевірялись судом першої інстанції, який обґрунтовано визнав їх безпідставними, оскільки саме показання потерпілої, свідка та інші докази, які в своїй сукупності повно відтворюють картину події, та які суд першої інстанції правильно оцінив за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин провадження в їх сукупності, переконливо свідчать про те, що вина ОСОБА_7 у заподіянні ОСОБА_10 умисного легкого тілесного ушкодження є доведеною, а його дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України.
Щодо посилання захисника та обвинуваченого на те, що зазначені вище тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_10 , могли утворитися під час падіння останньою не заслуговують на увагу, оскільки з висновку експерта вбачається, що судово-медичних даних, що тілесні ушкодження утворилися при падінні з висоти власного зросту, немає.
Крім того не заслуговують на увагу твердження захисника, що висновок експерта є неповним, неясним та необґрунтованим, суперечить матеріалам справи та викликає сумніви в його правдивості, оскільки для проведення експертизи було проведено огляд потерпілої особисто експертом, і на підставі наявних в неї тілесних ушкоджень зроблено відповідний висновок. Викладенні у висновку експерта висновки, були підтвердженні експертом в ході допиту в суді першої інстанції.
Також не заслуговують на увагу посилання захисника на суперечності в показаннях потерпілої та свідка, даних під час досудового розслідування та в судовому засіданні, оскільки згідно до ч.4 ст.95 КПК України суд обґрунтовує свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_7 покарання, суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який, за місцем проживання характеризується позитивно, притягався до кримінальної відповідальності, на обліку в нарколога і психіатра не перебуває, відсутність пом`якшуючих і обтяжуючих покарання обставин.
Призначене ОСОБА_7 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів у майбутньому.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу так як були предметом розгляду у суді першої інстанції і їм була дана вірна оцінка.
Підстав для скасування вироку з врахуванням доводів зазначених у апеляції, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Старовижівського районного суду Волинської області від 06 червня 2016 року в даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її оголошення, та може бути оскаржена протягом трьох місяців в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Дата набрання законної сили 10.08.2016р.

Суддя ОСОБА_2

помічник судді ОСОБА_12