Справа №636/1162/16-к
Провадження №1-кп/636/249/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2016 року Чугуївський міський суд Харьківскої області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора військової прокуратури Полтавського гарнізону ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Залужжя Яворівського району Львівської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, одруженого, маючого двох неповнолітніх дітей, працюючого неофіційно у фермерських господарствах трактористом, проживаючого та зареєстрованого в якості жильця по АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.407 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
29 серпня 2014 року ОСОБА_4 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №607/2014 від 21.07.2014 року був призваний Гребінківським райвійськоматом Полтавської області у лави Збройних Сил України та направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 . За наказом командира військової частини він був зарахований до списків особового складу частини на посаду водія лінійного спостерігача взводу управління 3 гаубічно-артилерійської батареї гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону військової частини.
В період військової служби на солдата ОСОБА_4 розповсюджувалася дія Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положення Статуту внутрішній служби Збройних Сил України» та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, і він повинен був непорушно дотримуватися Військової присяги, Конституції України та її законів, сумлінно і чесно виконувати військові обов`язки та завдання пов`язані із захистом Вітчизни, її незалежності і територіальної цілісності, що є по суті конституційним обов`язком громадянина України.
Солдат ОСОБА_4 в порушення вказаних норм чинного законодавства вирішив стати на злочинний шлях і 14.11.2014 року самовільно залишити місце служби. Реалізуючи свої наміри і діючи навмисно в цей день, він без дозволу відповідних командирів та начальників, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 і повернувся до неї лише 27.11.2014 року, використавши отриманий у зв`язку з цим вільний час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. Цими діями солдат ОСОБА_4 вчинив самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, тобто скоїв кримінальний злочин передбачений ч.2 ст.407 КК України.
ОСОБА_4 у судовому засіданні свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав, він погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, повністю визнав свою провину, виказав щире каяття у скоєному кримінальному правопорушенні і виклав суду обставини події як вказано вище.
Прокурор та обвинувачений не висловили жодних заперечень, щодо встановлених обставин.
У відповідності до положень ч.3 ст.349 КПК України суд визнає недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у його вчинені.
У судовому засіданні суд з`ясував, що обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст вказаних обставин, добровільно визнає себе винним в самовільному залишенні військової частини або місця служби без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця і роз`яснив йому, що погодившись на визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, він і прокурор будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Досліджена у судовому засіданні правова кваліфікація кримінального правопорушення відповідає дійсним обставинам скоєного діяння.
На підставі викладеного, суд визнає доведеним винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєні інкримінованого йому кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ч.2 ст.407 КК України, як самовільне залишення військової частини або місця служби без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця військовослужбовцем.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує те, що ОСОБА_4 добре характеризується за місцем служби та проживання, раніше не був судимий і до кримінальної відповідальності притягується вперше, є учасником АТО, має родину та двох неповнолітніх дітей.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає повне визнання своєї провини та щире каяття у скоєному. Обставин, що обтяжують його покарання, суд не знаходить.
Дослідивши наведені обставини у сукупності, приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , обставини, що пом`якшують його покарання, те що він скоїв кримінальний злочин середньої тяжкості, вперше притягується до кримінальної відповідальності, суд призначаючи покарання в межах санкції статті Кримінального Кодексу за якою він обвинувачується, приходить до висновку доцільності застосування до штрафу, що буде достатнім для його виправлення та перевиховування.
Керуючись ст.ст.373,374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_4 винуватим у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.407 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що в сумі складає 1700(одну тисячу сімсот) гривень.
Вирок може бути оскаржений, з підстав передбачених ст.ст.394,395 КПК України до Апеляційного суду Харківської області через Чугуївський міський суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Суддя: підпис.
Згідно оригіналу, що знаходиться в матеріалах справи.

Суддя: