Справа № 190/988/15-к
Провадження №1-кп/190/80/16
УХВАЛА
16 червня 2016 року м. П`ятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. П`ятихатки кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.121 ч. 1, 122 ч. 1, 263 ч. 1, 296 ч. 1, 296 ч. 4 КК України,

в с т а н о в и в:

На розгляді П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.121 ч. 1, 122 ч. 1, 263 ч. 1, 296 ч. 1, 296 ч. 4 КК України.

В матеріалах кримінального провадження міститься заява про укладення угоди про примирення від 23 липня 2015 року, підписана потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , згіно даної заяви сторони узгодили міру покарання за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України у виді 5 років обмеження волі зі встановленням на підставі ст. 75 КК України іспитового строку 3 роки/а.с.79-85, том № 3/.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 угоду про примирення не підтримали, у її затвердженні просили відмовити.

Потерпілий ОСОБА_9 підтримав угоду про примирення, просив її затвердити, претензій до обвинуваченого не має.

Прокурор ОСОБА_3 проти затвердження угоди про примимрення заперечив.

Вирішуючи питання про відповідність угоди вимогам КПК України та закону, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим і обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні в формі приватного обвинувачення.

Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 474 КПК України, суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: умови угоди не відповідають інтересам суспільства.

Як встановлено в підготовчому судовому засіданні ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК як носіння, зберігання вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, за ч. 1 ст. 296 КК України - як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, поєднаного із спричиненням потерпілому тілесних ушкоджень. Дане кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів, у зв`язку з чим угода про примирення не підлягає затвердженню.

Крім того, за змістом роз`яснень п.19 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11.12.2015р. «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» суд, приймаючи рішення щодо затвердження укладеної між сторонами кримінального провадження угоди про примирення має враховувати, що у кримінальних правопорушеннях, де основним безпосереднім об`єктом виступають публічні інтереси (зокрема немайнові), а спричинення конкретним фізичним чи юридичним особам шкода є лише проявом посягання на основний об`єкт, укладення угоди про примирення не допускається. Зокрема, затвердження таких угод не допускається серед іншого і у справах про злочини, передбачені розділом IX «Злочини проти громадської безпеки» та розділом XII "Злочини проти громадського порядку та моральності".
А тому, виходячи з положень ст. 469, ч. 7 ст.474 КПК України, роз`яснень п.19 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11.12.2015р. «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» у даному кримінальному провадженні угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим не може бути укладена, так як вона зачіпає публічні інтереси.

Разом з цим умови угоди щодо узгодженого сторонами покарання не відповідають загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, тобто з укладеної угоди витікає те, що фактично сторони не узгодили покарання, оскільки в угоді лише зазначено, що сторони погоджуються на призначення покарання у вигляді 5 років обмеження волі( при цьому не зазначено яке саме покарання визначено за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України)

Керуючись ст. 467, 474 КПК України, суд

п о с т а н о в и :

У затвердежнні угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_4 від 23 липня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1