АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 10/790 /10/16 Головуючий 1ї інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора - ОСОБА_5 ,
потерпілого - ОСОБА_6 ,
апелянта - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали справи за апеляцією ОСОБА_7 на постанову Київського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову прокурора від 12 квітня 2002 року про порушення кримінальної справи № 17020071,-
в с т а н о в и л а:
Постановою Київського районного суду м. Харкова від 16.08.2016 року було відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову прокурора від 12 квітня 2002 року про порушення відносно посадових осіб ТОВ «РІО» за ч. 4 ст. 191 та відносно приватного нотаріуса ОСОБА_8 ч. 2 ст. 364 КК України кримінальної справи № 17020071.
Приймаючи таке рішення суддя вказав, що на час порушення прокурором кримінальної справи 12.04.2002 року були наявні достатні підстави та приводи, визначені ст. 98 КПК України. Посилання ОСОБА_7 , викладені скарзі, суддя вважав безпідставними та такими, що не мають процесуального значення для вирішення скарги.
Не погоджуючись з постановою суду ОСОБА_7 звернувся з апеляцією, в якій просить постанову Київського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2016 року та постанову прокурора від 12.04.2002 року про порушення кримінальної справи стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, скасувати, ухвалити нову, якою відмовити в порушенні кримінальної справи, а справу закрити.
Обґрунтовуючи вимоги апеляції ОСОБА_7 посилається на те, що кримінальну справу порушено за ч. 4 ст. 191 КК України, і суб`єктом даного злочину може бути службова особа, матеріально відповідальна особа, якій ввірено чуже майно чи особа, яка мала право оперативно-господарських прав управління майном. На час порушення кримінальної справи ані ОСОБА_7 , ані його дружина ОСОБА_9 не були службовими особами, на виконували організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій. Складом даного злочину передбачено спричинення шкоди, однак ТОВ «РІО» ніякої шкоди завдано не було. Таким чином не існувало приводів та підстав для порушення кримінальної справи. Зазначає, що в матеріалах дослідчої перевірки не міститься заяви ОСОБА_10 про її вихід зі складу засновників та додаткової угоди до договору засновників товариства від 14.09.2001 року. Однак помічником прокурора на експертне дослідження було направлено оригінал цієї додаткової угоди та експерементальні та вільні зразки підписів ОСОБА_10 . Даних щодо законності отриманих матеріалів для експертного дослідження матеріали справи не містять. Таким чином вимоги ст. 94-99 КПК України не були додержані. Суддею не надано оцінки постанові від 15.07.2010 року про відмову в порушенні кримінальної справи за фактом заволодіння приміщеннями (Т.9 а.с. 229-230), постанові про відмову в порушенні кримінальних справ стосовно нотаріуса, посадових осіб ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , що унеможливлює скоєння злочину взагалі. У слідчого були відсутні достатні дані про наявність ознак злочинів у діях ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , проте суддя не надав оцінки вказаним обставинам. Суддею на думку апелянта помилково вказано, що кримінальна справа за ч. 4 ст. 191 КК України порушена не відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 . В оскаржуваній постанові відсутні посилання на положення ст. 27 КК України, а тому казати про співучасть у злочині ОСОБА_7 та ОСОБА_9 неможливо. Судом прийнято до уваги докази, які зібрані в порушення вимог КПК України. Посилається на наявність істотних порушень процесуального закону, незаконний склад суду, якому було заявлено відвід, відсутність технічного запису оголошення постанови 07.07.2015 року. Зазначає, що обставини, які розглядалися під час розслідування кримінальної справи були предметами розгляду в порядку цивільного судочинства і цими рішеннями встановлена відсутність протиправних дій по відношенню до ОСОБА_6 від ОСОБА_7 та ОСОБА_9 . Зазначає про відсутність прокурора як належної особи у судовому засіданні, оскільки ним не було надано документів на участь саме в цьому судовому засіданні, відсутність технічного запису процесу та його незадовільну якість.
Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_7 , який підтримав свої вимоги, думку прокурора та ОСОБА_6 , які вважали постанову суду обґрунтованою, посилаючись на наявність підстав та приводів для порушення кримінальної справи, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляція не підлягає задоволенню з наступних підстав:
Встановлено, що 12.04.2002 року постановою прокурора м. Харкова ОСОБА_13 порушено кримінальну справу за ч. 4 ст. 191 КК України за фактом заволодіння майном ТОВ «РІО» в великих розмірах шляхом зловживання службовою особою службовим становищем та за ч. 2 ст. 364 КК України стосовно приватного нотаріуса ОСОБА_14 за фактом зловживання нею своїм службовим становищем. Зазначену кримінальну справу за № 17020071 слідчим прокуратури м. Харкова прийнято до провадження.
Зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_7 вбачається, що основним доводом в обґрунтування незаконності постанови суду від 16.08.2016 року, на думку апелянта, є відсутність на момент порушення кримінальної справи достатніх приводів та підстав, передбачених КПК України 1960 року. Проте, апеляційний суд, враховуючи вимоги КПК України 1960 року, не погоджується з такими посиланнями апелянта. Відповідно до вимог ст. 94 КПК України 1960 року приводами до порушення кримінальної справи є: 1) заяви або повідомлення підприємств, установ, організацій, посадових осіб, представників влади, громадськості або окремих громадян;2) повідомлення представників влади, громадськості або окремих громадян, які затримали підозрювану особу на місці вчинення злочину або з поличним; 3) явка з повинною; 4) повідомлення, опубліковані в пресі; 5) безпосереднє виявлення органом дізнання, слідчим, прокурором або судом ознак злочину. Справа може бути порушена тільки в тих випадках, коли є достатні дані, які вказують на наявність ознак злочину.
В матеріалах кримінальної справи наявна заява ОСОБА_10 від 21.03.2002 року, в якій заявниця просить порушити кримінальну справу за ч. 4 ст. 190 КК України стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_15 за фактом вчинення ними шахрайства та кримінальну справу за ч. 2 ст. 364 КК України стосовно нотаріуса ОСОБА_14 , яка за відсутності ОСОБА_10 нотаріально посвідчила документи зі сфальсифікованим підписом ОСОБА_10 (Т.1 а.к.с. 7-10)
Вказана заява була прийнята в порядку ст. 95 КПК України 1960 року та є приводом для порушення кримінальної справи.
Дані, які вказують на наявність ознак злочину, були отримані в ході здійснення дослідчої перевірки за вказаною заявою, що не суперечить положенням ст. 97 КПК України 1960 року. Так, підставами для порушення кримінальної справи були відомості, які відображені в пояснення ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , статут ТОВ «РІО», договори купівлі-продажу від 07.02.2000 року, 24.05.2000 року, 30.07.2001 року, 09.08.2001 року, 16.08.2001 року, довідках Московського РВ від 03.04.2002 року вих. № 67/4868, та № 57 від 01.04.2002 року.
Відповідно до положень ст. 98 КПК України за наявності приводів і підстав, зазначених у статті 94 цього Кодексу, прокурор, слідчий, орган дізнання або суддя зобов`язані винести постанову про порушення кримінальної справи.
Враховуючи, що станом на 12.04.2002 року було зібрано достатньо даних, які свідчили про можливе вчинення злочину, прокурором обгрунтовано прийнято постанову про порушення кримінальної справи.
Наявність приводів та підстав для порушення кримінальної справи було перевірено суддею при розгляді скарги ОСОБА_7 . Крім того, суддею надано належну оцінку іншим посиланням ОСОБА_7 щодо невірної кваліфікації злочину у зв`язку із не обійманням ним відповідної посади та щодо незаконності отримання зразків підписів ОСОБА_10 , з якою також погоджується апеляційний суд, оскільки кримінальна справа була порушена не стосовно конкретної особи, а за фактом вчинення злочину посадовою особою ТОВ «РІО», передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.
Апеляційний суд також звертає увагу на те, що при розгляді скарги ОСОБА_7 на постанову прокурора від 12.04.2002 року суддею перевірялися обставини, які слугували підставою для порушення кримінальної справи, тобто ті, що виникли з моменту звернення ОСОБА_10 із заявою та існували до моменту прийняття прокурором постанови про її порушення. Тому посилання апелянта на ту обставину, що суддею не надано оцінки постанові від 15.07.2010 року про відмову в порушенні кримінальної справи за фактом заволодіння приміщеннями (Т.9 а.с. 229-230), постанові про відмову в порушенні кримінальних справ стосовно нотаріуса, посадових осіб ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , що унеможливлює скоєння злочину взагалі є необґрунтованими, оскільки суддею за скаргою ОСОБА_7 перевірялася лише законність постанови про порушення кримінальної справи від 12.04.2002 року, наявність підстав та приводів для цього, а не обставини, що були встановлені слідством після її прийняття прокурором.
Стосовно посилань апелянта на неправильність кваліфікації та відсутність посилань на ст. 27 КК України, колегія суддів вважає, що визначеність правильність кваліфікації може бути здійснена слідчим в ході слідства, і тому такі посилання не можуть бути підставою для скасування постанови про порушення кримінальної справи.
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 посилався також на відсутність технічного запису судових засідань та його незадовільну якість. Однак, в матеріалах справи міститься диск (Т. 2 а.с. 202) з технічним записом судових засідань з розгляду скарги ОСОБА_7 на постанову прокурора від 12.04.2002 року, який відповідає протоколам та журналу судового засідання.
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови суду від 16.08.2016 року за доводами апеляційної скарги ОСОБА_7 .
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 362, 365, 366, ч.2 ст.379 КПК України, колегія суддів,-
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Постанову постанову Київського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову прокурора від 12 квітня 2002 року про порушення кримінальної справи № 17020071 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: