Справа №487/7946/15-к 09.06.2016
Провадження №11-кп/784/283/16 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_2
КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 червня 2016 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0004328 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 лютого 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бендери, Молдова, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачений - ОСОБА_7 ,

захисник - ОСОБА_10

потерпіла ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 лютого 2016 року, в якій просить вирок суду відносно нього змінити в частині кваліфікації його дії.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком суду, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання з урахуванням ст.69 КК України 5 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з 14.08.2015 року, зарахувавши строк попереднього ув`язнення в період з 14.08.2015 року по 03.02.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь Департаменту фінансів Миколаївської міської ради 3 590,69 грн.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експерта 8 492,28 грн.

Узагальнені доводи апелянта.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не погоджуючись з вироком суду, посилається на те, що у рішенні зазначено, що він покинув місце злочину, що насправді не відповідає дійсності, оскільки він намагався допомогти потерпілій, та саме він викликав швидку допомогу.

Зазначає, що між ним та потерпілою дійсно відбулася сварка, він не заперечує про те, що наніс ОСОБА_11 тілесне ушкодження, однак умислу на її вбивство не мав, що на його думку також підтвердив експерт, допитаний в судовому засіданні, яка пояснила, що завданий потерпілій удар, був не занадто сильним, рана не глибокою, що на його думку, є непрямим доказом про відсутність умислу на вбивство ОСОБА_11 .

Тому, апелянт вважає, що його дії, судом першої інстанції кваліфіковано не вірно.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 14 серпня 2015 року, приблизно о 02 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , між ним та ОСОБА_11 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , ножем, який знаходився в його руці, яким він різав їжу, навмисно завдав потерпілій один удар ножем в область шиї, яка на той момент сиділа поряд з ним за столом.

Після чого, не довівши свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_7 покинув місце вчинення злочину.

Згідно висновку експерта №1474 від 06.10.2015 року, у ОСОБА_11 виявлено тілесне ушкодження у вигляді рани шиї зліва з пошкодженням киваючого м`яза зліва, яке могло утворитися від дії якогось колючо-ріжучого предмету, не виключається клинка ножа. Утворення даного тілесного ушкодження в термін та при вказаних обставинах не виключається. За ступенем тяжкості дане ушкодження відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_10 , які просили вирок суду скасувати, а провадження по справі закрити; думку прокурора ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_11 , які вважали, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, а вирок суду зміні; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції з достатньою повнотою встановлено фактичні обставини кримінального правопорушення, та апелянтом в цій частині не оскаржуються.
Разом з тим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, дав неправильну юридичну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_7 та кваліфікував їх за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, як закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі.
Згідно ч.1 ст.15 КК України, замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.
Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року « Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

З вироку суду вбачається, що в основу висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, суд взяв до уваги лише характер, механізм та локалізацію спричиненого тілесного ушкодження. Однак, належним чином не врахував, що спричинене ОСОБА_11 тілесне ушкодження за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Не взяв суд до уваги й інші обставини, які мають істотне значення для правильної кваліфікації дій обвинуваченого. Зокрема, те, що між обвинуваченим та потерпілою були добрі стосунки, вони раніше були співмешканцями, та навіть після того, як розлучилися, продовжили спілкуватися, це підтвердив як обвинувачений, так і потерпіла, а також вбачається з показів свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .
Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що органи досудового розслідування в обвинувальному акті не зазначили, з яких саме причин ОСОБА_7 , не довів свій умисел на вбивство ОСОБА_11 .
З показань обвинуваченого ОСОБА_7 , наданих у суді першої та апеляційної інстанції вбачається, що у нього не було умислу на вбивство ОСОБА_11 . Ніякої сварка між ним та потерпілою не було. Коли потерпіла стала розказувати йому про свою поведінку на дачі, йому було це слухати неприємно і він просив припинити цю розмову. Потерпіла не звертала уваги на його прохання. В зв*язку з чим, він став махати руками. Так як в цей час він різав піцу, в руці у нього знаходився ніж. Потерпіла сиділа напроти нього за столом на близькій відстані і як так сталося, що він наніс ножем удар потерпілій, пояснити не може. До цього вони вже випили з потерпілою 1 літр горілки. Після спричинення тілесного ушкодження потерпілій, він вчиняв активні дії, спрямовані на допомогу ОСОБА_11 , а саме, викликав швидку допомогу, чекав коли приїздять лікарі, та переніс потерпілу з кухні до кімнати, де поклав останню на ліжко.
Показання обвинуваченого ОСОБА_7 , про те, що відразу після події, він намагався допомогти потерпілій, підтверджуються показами свідків, наданими у суді першої інстанції.
Свідок ОСОБА_12 , яка є матір`ю обвинуваченого, показала, що 13.08.2015 року її син взяв дома гроші, та пішов до співмешканки ОСОБА_11 , щоб приготувати шашлики. Вже вночі з 13 на 14 серпня 2015 року, іі син прибіг додому, сказав, що необхідно викликати швидку допомогу для ОСОБА_15 , після чого, взяв мобільний телефон, викликав швидку та побіг знову до ОСОБА_11 .
Свідок ОСОБА_16 , яка є сусідкою потерпілої ОСОБА_11 , показала, що вночі з 13 на 14 серпня 2015 року, до неї у двері стукав ОСОБА_7 , але вона не відчинила. Потім приїхала швидка допомога та міліція, та вона дізналася про те, що сталося.
Свідок ОСОБА_17 , який працює фельдшером , підтвердив, що вночі з 13 на 14 серпня 2015 року, він був у складі бригади швидкої допомоги, яка виїхала за викликом за адресою: АДРЕСА_3 . Квартиру за даною адресою відчинив ОСОБА_7 , а потерпіла знаходилася на ліжку, була у свідомості, розмовляла, вона знаходилася у стані алкогольного сп`яніння, у неї на шиї було тілесне ушкодження, після чого потерпілу доставили до лікарні.
Також підтвердженням того, що ОСОБА_7 сам викликав швидку допомогу, є звукозапис виклику швидкої допомоги обвинуваченим, який міститься в матеріалах кримінального провадження та був прослуханий у суді першої інстанції (а.п.177).
Допитана в апеляційній інстанції потерпіла ОСОБА_11 підтвердила, що будь-якої сварки між нею та обвинуваченим не було, останній їй вбивством не погрожував, все сталося миттєво, коли вона розповідала про те, як зі знайомою були на дачі, а ОСОБА_7 , цей час різав ножем піцу. Після отримання тілесного ушкодження вона втратила свідомість. Вона не знає чи мав ОСОБА_7 намір її вбити.
Враховуючи всі обставини вчинення злочину, те, що потерпілій було спричинено легке тілесне ушкодження, спосіб заподіяння цього ушкодження, поведінку обвинуваченого і потерпілої, яка передувала події, їх відносини, а також те, що ОСОБА_7 після нанесення потерпілій ОСОБА_11 тілесного ушкодження, у подальшому будь яких дій на позбавлення життя потерпілої не вчиняв, та з власної волі припинив чинити протиправні дії, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_7 не мав умислу на вбивство потерпілої ОСОБА_11 , а тілесні ушкодження заподіяв без мети позбавлення життя.
Таким чином, доводи обвинуваченого щодо відсутності у нього умислу на позбавлення життя потерпілої ОСОБА_11 та невірної кваліфікації його дій, є слушними.
Що стосується доводів обвинуваченого та його захисника про спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень з необережності, то вони є надуманими, так як не відповідають встановленим фактичним обставинам кримінального провадження.
За наведених вище обставин, апеляційний суд вважає, що дії ОСОБА_7 , необхідно перекваліфікувати з ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
При призначенні покарання ОСОБА_7 за ч.2 ст.125 КК України, апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, фактичні обставини кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше не судимий, на обліку в психіатричній лікарні та наркологічному диспансері не перебуває, сусідами за місцем свого проживання характеризується позитивно, має на утриманні матір похилого віку.
Крім того, апеляційний суд враховує обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме те, що останній щиро розкаявся у вчиненому, надав допомогу потерпілій безпосередньо після вчинення злочину, а також обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі, що буде необхідним для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зі змінами від 26.11.2015 року № 838 VIII, обвинуваченому ОСОБА_7 , слід зарахувати строк попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У строк попереднього ув`язнення включається, в тому числі, строк тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 був затриманий 14 серпня 2015 року та тримався під вартою як запобіжний захід до 9 червня 2016 року, тобто до дня набрання вироком законної сили.

Таким чином, на день вступу вироку в законну силу, строк попереднього ув`язнення склав 9 місяців 25 днів, а з урахуванням положень ч.5 ст.72 КК України, цей строк підлягає перерахунку та становить 19 місяців 20 днів.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 408 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 частково задовольнити.
Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 лютого 2016 року, відносно ОСОБА_7 , змінити, перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.125 КК України.
Призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст.125 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців.
Зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 14 серпня 2015 року по 9 червня 2016 року 9 місяців 25 днів, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Звільнити ОСОБА_7 з під варти в залі судового засідання, за відбуттям строку покарання.

В іній частині зазначений вирок залишити без змін.

На ухвалу суду може бути подана касаційна скарга до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк, з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4