пр. № 1-кп/336/329/2016
№ 336/3873/16-к
ВИРОК

Іменем України
19 вересня 2016 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

законного представника потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за звинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжя, громадянина України, фактично мешкає у АДРЕСА_1 , зареєстрований у АДРЕСА_2 , офіційно не працюючого, одруженого, освіта середня, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

у скоєнні злочину, передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України,
ВСТАНОВИВ:

25 квітня 2016 року в період часу з 14.00 години до 16.00 години ОСОБА_4 , знаходячись у квартирі АДРЕСА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклої неприязні до свого малолітнього сина ОСОБА_6 , умисно наніс ОСОБА_6 не менше дев`яти ударів кулаками обох рук у область голови та тулуба та удар правою ногою в область обличчя, спричинивши ОСОБА_6 рану в області нижньої губи, яка кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а також крововилив з набряком м`яких тканин лівої тім`яної області, крововилив та синець в області верхньої губи зліва, крововиливи в області лівого передпліччя та в лівій підвздошній області, садно з набряком м`яких тканин в області лівої ушної раковини, садно в області підборіддя, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні злочину визнав частково, вказуючи, що не заперечує того, що внаслідок саме його дій ОСОБА_6 спричинені тілесні ушкодження, а також кількість та тяжкість заподіяних ушкоджень, натомість не погоджувався з механізмом спричинення тілесних ушкоджень, зазначеним в обвинувальному акті.

По суті обвинувачення ОСОБА_4 пояснив, що ОСОБА_6 є його сином та на час скоєння злочину обвинувачений, його дружина ОСОБА_7 , малолітній ОСОБА_6 та теща обвинуваченого ОСОБА_8 мешкали у квартирі АДРЕСА_3 . 25.04.2016 року вранці дружина обвинуваченого ОСОБА_7 забула вдома мобільний телефон, який син обвинуваченого ОСОБА_6 взяв з собою до школи без дозволу батьків, що викликало у ОСОБА_4 гнів. Після роботи в той же день ОСОБА_4 вжив приблизно 2 літри пива, після чого направився додому, де опинився близько 14.00 години та де на той час перебували ОСОБА_6 та ОСОБА_8 . Вирішивши з`ясувати причини чому ОСОБА_6 взяв телефон без дозволу, ОСОБА_4 почав «розбиратися» з ОСОБА_6 , в ході чого наносив сину удари долонями рук в область обличчя, голови та потилиці. Кулаками рук ударів ОСОБА_6 не наносив, чи наносив удар ногою не пригадує. В ході нанесення ударів ОСОБА_6 була присутні ОСОБА_8 , яка намагалась припинити дії ОСОБА_4 та захистити онука.

Потерпілий ОСОБА_6 , будучи допитаним в присутності законного представника ОСОБА_7 та педагога ОСОБА_9 (документи а.с. 64, 65), суду пояснив, що 25.04.2016 року зранку, збираючись до школи, побачив мобільний телефон забутий його матір`ю ОСОБА_7 , який, не запитавши дозволу, взяв з собою до школи, щоб похизуватись перед однокласниками. На одній з перерв до школи прийшла його бабуся ОСОБА_8 та забрала телефон. Повернувшись додому приблизно о 13.00 годині ОСОБА_6 побачив, що вдома лише бабуся, батько прийшов додому приблизно о 14.00 годині та ліг спати. За деякий час ОСОБА_8 та ОСОБА_6 сіли обідати, коли на кухню прийшов ОСОБА_10 та став кричати на ОСОБА_6 . Потім ОСОБА_4 взяв ОСОБА_6 за ліве вухо, витяг з сидіння та потяг до кімнати, продовжуючи тримати за вухо. У кімнаті ОСОБА_4 кілька разів варив ОСОБА_6 по обличчю долонями рук, від чого ОСОБА_6 впав на диван, після чого ОСОБА_4 правою ногою вдарив ОСОБА_6 в область спини, а потім правою ж ногою вдарив в область обличчя, потрапивши в область лоба, підборіддя та губ, від чого у ОСОБА_6 пішла кров. ОСОБА_8 намагалась утримати ОСОБА_4 , а ОСОБА_6 в той час побіг до кімнати бабусі, куди знову прийшов ОСОБА_4 , який відштовхнув ОСОБА_8 так, що та впала на підлогу, та продовжив наносити ОСОБА_6 удари кулаками рук в область голови, переважно в ліву частину голови. Крім того, ОСОБА_4 , тягнучи ОСОБА_6 коридором, смикав та штовхав його в різні боки, від чого ОСОБА_6 бився об стіни та мабуть тоді пошкодив передпліччя. В якийсь момент ОСОБА_6 зміг вибігти з кімнати та побіг в під`їзд, а звідти спустився на перший поверх, де його зустріла сусідка з шостого поверху, яка відвела його до своєї квартири, поклала на ліжко та розпочала надавати допомогу, прикладаючи холод та змащуючи поранення. Далі сусідка викликала швидку медичну допомогу та поліцію. Також ОСОБА_6 суду пояснив, що ОСОБА_4 і до тих подій часто кричав на нього та сварився з ОСОБА_7 , а також застосовував фізичну силу до ОСОБА_11 , наносив удари в область голови, але так сильно ніколи не бив.

Також в ході судового слідства була допитана свідок ОСОБА_8 , яка суду пояснила, що є бабусею потерпілого ОСОБА_6 та матір`ю ОСОБА_7 25.04.2016 року вранці її донька ОСОБА_7 пішла на роботу, забувши вдома мобільний телефон. Через деякий час ОСОБА_8 подзвонив ОСОБА_4 та запитав де телефон ОСОБА_7 , на що ОСОБА_8 відповіла, що вдома телефону не знайшла. Вирішивши, що телефон міг взяти онук ОСОБА_8 пішла до школи, де забрала у ОСОБА_6 телефон. ОСОБА_6 повернувся додому десь о 13.00 годині, а ОСОБА_4 приблизно о 14.00 годині. ОСОБА_10 був у нетверезому стані, що ОСОБА_8 зрозуміла по запаху та за поведінкою обвинуваченого. Приблизно за двадцять хвилин після повернення ОСОБА_4 прийшов до кухні, де обідали ОСОБА_6 та ОСОБА_8 та почав питати його навіщо онук взяв телефон, а потім схопив ОСОБА_6 за вухо та за руку та витяг в коридор. Коли ОСОБА_8 вийшла з-за столу та дішла до кімнати, до побачила, що ОСОБА_6 сидить на дивані, а ОСОБА_4 б`є сину кулаком правої руки в голову, в ліву її частину, нанісши йому 3-4 удари. Далі ОСОБА_4 ступнею правої ноги вдарив ОСОБА_6 в область обличчя, від чого у ОСОБА_6 пішла кров. Далі ОСОБА_6 , скориставшись тим, що ОСОБА_8 схопила ОСОБА_4 , побіг до кімнати ОСОБА_8 , а ОСОБА_4 у свою чергу відштовхнув ОСОБА_8 та знов побіг за дитиною. Забігши до кімнати, ОСОБА_8 побачила, що усі квіти з полиць лежать на підлозі. Далі ОСОБА_8 почала шукати онука та знайшла його у ванній кімнаті, де він змивав кров, та наказала бігти з квартири до під`їзду та сховатись, що ОСОБА_6 і зробив. Через певний час через домофон подзвонила сусідка з шостого поверху та повідомила ОСОБА_8 , що ОСОБА_6 перебуває у них, після чого сусідка викликала швидку медичну допомогу та поліцію. В лікарні ОСОБА_6 зашили рану на губі та зробили інші обстеження. Також свідок повідомила, що ОСОБА_4 часто поводиться агресивно, кілька разів бив її доньку ОСОБА_7 та онука ОСОБА_6 , також проявляв агресію та застосовував насильство і після подій квітня 2016 року. ОСОБА_6 подіями дуже травмований, сильно боїться батька та починає тремтіти навіть при появі батька.

Відповідно до висновків судово-медичних експертиз № 1551, 1552Д (а.с. 67-70) при обстеженні ОСОБА_6 виявлено рану в області нижньої губи, яка кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, крововилив з набряком м`яких тканин лівої тім`яної області, крововилив та синець в області верхньої губи зліва, крововиливи в області лівого передпліччя та в лівій підвздошній області, садно з набряком м`яких тканин в області лівої ушної раковини, садно в області підборіддя, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Враховуючи локалізацію виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 йому були спричинено не менше дев`яти травматичних впливів.

В ході слідчих експериментів, проведених 20.05.2016 року за участі малолітнього ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , які зафіксовані відповідними протоколами та відеозаписами (а.с. 72-78, 82-89), потерпілий ОСОБА_6 давав в цілому пояснення, які відповідають його поясненням в судовому засіданні. Пояснення ОСОБА_8 в ході слідчого експерименту повністю відповідають її показам в ході судового слідства. Деякі розбіжності в поясненнях ОСОБА_6 в частині послідовності нанесення ударів суд відносить до впливу часу, який пройшов з часу скоєння злочину, при цьому суд враховує, що в частині кількості та механізму спричинення ударів пояснення ОСОБА_6 послідовні та одноманітні.

Суд не погоджується з доводами захисника з приводу недопустимості в якості доказів протоколів слідчих експериментів та відеозаписів у зв`язку з порушенням права обвинуваченого ОСОБА_4 на захист через відсутність у нього захисника та неможливість бути присутнім під час проведення цих дій, оскільки ОСОБА_4 був повідомлений про підозру 10.06.2016 року та того ж дня допущено в якості його захисника адвоката ОСОБА_12 , а слідчі експерименти проводились 20.05.2016 року, тобто до того, як ОСОБА_4 набув статусу підозрюваного.

Згідно з висновками судових медичних експертиз № 2021Д та 2020Д (а.с. 80-81, 91-92) не включається можливість утворення встановлених у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень за обставин, вказаних у протоколах проведення слідчих експериментів за участі ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .

Як вбачається з висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння (а.с. 100) ОСОБА_4 станом на 18.40 годину 25.04.2016 року перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Оцінюючи досліджені докази у їх сукупності суд дійшов до наступних висновків.

Заперечення обвинуваченого з приводу механізму спричинення тілесних ушкоджень, а саме, що удари ОСОБА_6 він наносив долонями, а не кулаками рук, а чи наносив він удар ногою в обличчя потерпілого не пам`ятає, на переконання суду повністю спростовуються показами потерпілого, свідка ОСОБА_8 як в судовому засіданні, так і під час проведення слідчих експериментів, а також висновками судово-медичних експертиз. Так, пояснення потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_8 чіткі, докладні, послідовні та незмінні, а також повністю узгоджуються з фактично виявленими у потерпілого тілесними ушкодженнями під час проведення експертиз.

Пояснення ж обвинуваченого суд оцінює критично та вважає, що таким чином обвинувачений намагається применшити тяжкість та серйозність скоєного та у такий спосіб вплинути на вид та розмір покарання, яке йому може бути призначене у разі визнання винуватим.

Вивчивши та проаналізувавши досліджені докази у своїй сукупності, суд дійшов до висновку, що вина ОСОБА_4 у скоєнні злочину за обставин, вказаних в обвинувальному акті повністю доведена та кваліфікує його дії як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я за ст. 125 ч. 2 КК України.

Обставин, які б пом`якшували покарання, судом в ході слідства не встановлено.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_4 визнав свою вину та щиро покаявся, а пояснення в ході судового слідства надавав внаслідок душевного хвилювання та небажання пригадувати події, суд до уваги не бере, оскільки поведінка обвинуваченого під час судового слідства, на переконання суду навпроти свідчить про те, що він не усвідомлює ані протиправності своїх дій, ані тяжкості спричинених наслідків, адже внаслідок його дій дитина постраждала не лише фізично, але і зазнала значних душевних страждань та психологічного стресу.

При цьому суд враховує також і те, що удари ОСОБА_4 , який є сильним дорослим чоловіком, наносив своєму малолітньому сину ОСОБА_6 , при цьому ці удари були направлені в область голови та обличчя, кулаками та ногою, що могло б мати наслідком значно серйозніші пошкодження та навіть загибель дитини.

Обставинами, що обтяжують покарання, судом визнається вчинення злочину щодо малолітнього та вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

При призначенні покарання, обранні його виду та міри, суд враховує відомості про особу ОСОБА_4 , який хоча і вважається таким, що раніше не судимий, водночас раніше чотири рази засуджувався за скоєння різних злочинів (а.с. 93-94, 102-108), перебував на обліку в КУ «ОКНД» з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіатів. Синдром залежності» (а.с. 98).

Також суд враховує те, що за поясненнями потерпілого та свідка ОСОБА_4 має схильність до проявів агресії, що також неодноразово демонстрував під час судових засідань, порушуючи порядок в залі суду, допускаючи вигуки та зауваження на адресу учасників провадження та суду, що додатково переконує суд у тому, що досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, а саме кари та виправлення можливо виключно у разі призначення ОСОБА_4 достатньо суворого покарання, пов`язаного з обмеженням волі.

Враховуючи вищевикладене, а також і те, що ОСОБА_4 продовжує проживати разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в одній квартирі і після скоєння злочину проявляє агресію по відношенню до сина та оточуючих, суд вважає, що покарання у виді арешту здатне досягти мети покарання та припинити його протиправні дії.

Оскільки строк дії ухвали суду про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу скінчився, з клопотаннями про продовження запобіжного заходу або обрання його прокурор не звертався, судом не вирішується питання про запобіжний захід відносно обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369, 373, 374 КПК України, ст. 125 ч. 2 КК України,
ЗАСУДИВ:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України, та призначити йому покарання у виді шести місяців арешту.

Строк відбування покарання рахувати з дати фактичного приведення вироку до виконання.

Речові докази два СD-R диска з відеозаписами слідчих експериментів, які містяться в матеріалах кримінальної справи, залишити в матеріалах кримінальної справи.

Копію вироку учасники судового провадження мають право отримати в суді негайно після його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1