Кагарлицький районний суд Київської області
Справа № 368/403/16-к
Провадження № 1 кп/368/33/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24.05.2016 рокум.Кагарлик Київської області

Кагарлицький районний суд Київської області у складі:
Головуючого судді: ОСОБА_1

При секретарі: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Кагарлицького районного суду Київської області в м. Кагарлик кримінальне провадження за ч. 2 ст. 286 КК України, внесеному в єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000339 від 08.11.2015 року відносно громадянина України:
- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, освіта вища, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, запобіжний захід не обирався, який обвинувачується у вчиненні злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України, суд, -

з участю сторін кримінального провадження:
- сторона обвинувачення:
прокурор: ОСОБА_4
- сторона захисту:
обвинувачений: ОСОБА_3
свідок: ОСОБА_5
В С Т А Н О В И В :
01.03.2016 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області від прокуратури Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 , відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000339 від 08 листопада 2015 року у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України.

Суд, ретельно перевіривши докази по кримінальному провадженні, оцінивши докази на підставі ст. 94 КПК України з точки зору їх об`єктивності, належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку щодо ухвалення обвинувального вироку у відношенні ОСОБА_3 , обґрунтовуючи своє рішення наступним.
Згідно ч. 2 ст. 373 КПК України якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені Законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно, даний обвинувальний вирок у відношенні ОСОБА_3 постановляється за наявності таких підстав:
1) дійсно, вчинене кримінальне правопорушення, яке передбачене ч. 2 ст. 286 КК України;
2) доведено, що кримінальне правопорушення, яке передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, яке відбулося 07.11.2015 року, та в якому обвинувачується ОСОБА_3 , вчинене саме ОСОБА_3 ;
3) доведено, що в діях обвинуваченого ОСОБА_3 , які мали місце 07.11.2015 року, міститься склад злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України.
Слід зазначити, що доведення вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим покладається на сторону обвинувачення.
Проте, під час судового слухання справи обвинувачений ОСОБА_3 ніяким чином не спростовував свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення, по якому йому пред`явлено обвинувачення стороною обвинувачення, і тому має бути засудженим у повній відповідності з Законом, так як суд вважає, що сторона обвинувачення, - зокрема, прокурор, в судовому засіданні на підставі комплексу доказів у кримінальному провадженні довела належним чином винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України, з урахуванням положень ст.17 КПК України.
Слід зазначити, що положення ст.17 КПК України закріплює одне з найважливіших положень демократичної, правової держави, що знайшло своє відображення у ст. 62 Коснтитуції України, у п. 1 ст. 11 ЗДПЛ, п. 2 ст. 6 КЗПЛ, п. 2 ст. 14 МПГПП, принципі 36 Зводу принципів захисту всіх осіб, які піддаються затриманню чи ув`язненню будь яким чином, ч. 2 ст. 2 КК України,- презумпцію невинуватості.
При цьому сторона обвинувачення, - прокурор, довела винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 поза розумним сумнівом у вчиненні злочину.
Підстав для ухвалення виправдовувального вироку з урахуванням аналізу доказів, наданих стороною обвинувачення, немає, тому в даному випадку суд постановлює обвинувальний вирок, по якому обвинуваченого ОСОБА_3 слід визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, яке передбачено ч. 2 ст. 286 КК України, та, відповідно, призначити покарання у повній відповідності з положеннями КК України.
В даному випадку суд вважає, що органами досудового слідства всебічно, повно і неупереджено було досліджено обставини кримінального провадження, виявлено обставини, які викривають обвинуваченого ОСОБА_3 , також встановлено, що відсутні обставини, які виправдовують обвинуваченого, виявлено обставини, які, як пом`якшують, так і обтяжують вину обвинуваченого ОСОБА_3 , надано їм належну правову поведінку, в ході розслідування прийнято законні та неупереджені процесуальні рішення на підставі ст. 9 КПК України.
При винесенні даного вироку судом було вирішено питання, які зазначені в ст. 368 КПК України.
Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні, які свідчать про той факт, що мало місце діяння, яке слід кваліфікувати як вчинення злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України, та у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 .
07листопада 2015 року, близько 23 години 30 хвилин, обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 а)Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, та введених в дію з 01.10.2002 року, (далі,- ПДР України), згідно з якими «водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння», під час руху автомобільною дорогою Канів Київ, в напрямку м. Ржищів керував технічно справним автомобілем «BMW 328і COUPE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зі швидкістю близько 108…116 км/год., порушуючи при цьому вимоги п. 12.6. г ПДР України, згідно з якими «поза населеними пунктами дозволяється рух із швидкістю не більше 90 км/год.», поблизу с. Уляники Кагарлицького району Київської області, не дотримався вимог п. 2.3 б) ПДР України, згідно з яким «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановокою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріпленням вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив задорожньою обстановокою, не реагував на її зміну, в порушення вимог п. 12.1 ПДР України, відповідно до якого «під час вибору в установлених межах безпеченої швидкості руху водій повинен врахувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», а також підпункту 1.1 розділу 34 «Дорожня розмітка» ПДР України, згідно з яким «вузька суцільна лінія 1.1 горизонтальної розмітки поділяє транспортну потоки протилежних напрямків і позначає межі смугу на дорогах, на які в`їзд заборонено», не обрав безпечну швидкість руху, перетнув суцільну лінію 1.1. дорожньої розмітки та виїхав на смугу зустрічного руху, після чого, втративши контроль над керуванням автомобілем, виїхав на праве по напрямку свого руху узбіччя, де допустив зіткнення з деревом.

В результаті даної дорожньо транспортної пригоди пасажир автомобіля «BMW 328і COUPE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , - ОСОБА_6 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події.

Згідно висновку судово медичної експертизи № 134 від 17.12.2015 року, встановлено,що смерть ОСОБА_6 настала в результаті відкритої черепно мозкової травми, - перелому основи кісток черепу з відривом головного мозку від його стовбура, на що вказують наступні тілесні ушкодження:

- обширні рани, садна, синці, дефекти тканин в ділянках голови і обличчя, відкритого характеру багато уламковий перелом кісток основи черепу з обох сторін, суцільні розриви твердої і м`якої мозкових оболонок та речовини головного мозку відповідно основи черепу, крововиливи під м`які оболонки мозку, мозочку та у шлуночки головного мозку, повний відрив мозку від його стовбурного відділу, нерівномірне, переважно знижене кровонаповнення міокарду, нерівномірно знижене кровонаповнення тканин внутрішніх органів, дрібноцяткові крововиливи у слизових оболонках мисок нирок, рідкий стан крові.

Грубе порушення водієм ОСОБА_3 , який є обвинуваченим по даному кримінальному провадженні, вимог ПДР, а саме, - п.п. 2.3 б), 2.9 а), 12.1,12.6 г) та підпункту 1.1 розділу 34 «Дорожня розмітка» ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, та введених в дію з 01.10.2002 року, перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_6 .

Докази, які були зібрані органами досудового розслідування під час досудового слідства, які містяться в матеріалах кримінального провадження, та які були досліджені судом в судовому засіданні:
- картка первинного обліку інформації, яка надійшла по телефону, та яка зареєстрована 08.11.2015 року за № в журналі обліку заяв і повідомлень про вчинення кримінального правопорушення та інші події Ржищівського МВМ Кагарлицького РВ ГУ МВС України в Київській області, в якій зазначено, що 08.11.2015 року близько 00 год. 10 хв. вібулася подія у виді порушення правил дорожнього руху в с. Уляники Кагарлицького району Київської області на автодорозі Київ - Канів, внаслідок чого сталася ДТП з потерпілим за участю автомобіля БМВ 328І купе, д.н.з. НОМЕР_2 ;

Вищевказаний доказ свідчить про наявність доказу, який входить в об`єктивну сторону складу злочину, а саме,- свідчить про фіксування події ДТП.

- витяг з кримінального провадження № 00000339 від 08.11.2015 року, в якому зазначено, що 17 листопада 2015 року близько 23 години 30 хвилин водій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_2 , керуючи автомобілем «BMW 328і COUPE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Київ Канів в напрямку м. Канів, на правосторонньому заокругленні автодороги на початку Кагарлицького району Київської області поблизу с. Уляники Кагарлицького району Київської області, не вибрав безпеченї швидкості, не впорався з керуванням транспортного засобу, внаслідок чого допустив виїзд за межі проїзної частини дороги на праве, по напрямку руху узбіччя, де відбувся наїзд автомобіля на перешкоду у вигляді земляного насипу з послідуючим наїздом на дерево. Внаслідок наїзду пасажир вказаного транспортного засобу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживав в с. Пії Миронівського району Київської області від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці ДТП.

Особа, яку повідомлено про підозру, наслідки розслідування щодо особи, та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування щодо неї: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

- протокол огляду місця дорожньо транспортної пригоди від 08 листопада 2015 року та ілюстративна таблиця до нього, план - схема, в яких зазначено місце ДТП, об`єктивну обстановку станом на час фіксування ДТП, зокрема, стан дорожнього покриття та навколишніх об`єктів, стан транспортного засобу після ДТП, місцезнаходження загиблого ОСОБА_6

- протокол огляду транспортного засобу від 08 листопада 2015 року, в якому зазначено, що технічних несправностей у автомобіля «BMW 328і COUPE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , які б могли вплинути об`єктивно на вчинення злочину, на час огляду не виявлено.

- протокол № 59 від 08 листопада 2015 року медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння, з якого вбачається, що станом на момент вчинення ДТП обвинувачений ОСОБА_3 перебував в стані алкогольного сп`яніння.

- висновок експерта № 134 від 17.12.2015 року, в якому зазначено, які тілесні ушкодження отримав загиблий ОСОБА_6 , а також зазначено, внаслідок яких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 загинув, а саме, - при експертизі трупа були виявлені:
- вертикально видовжене ушкодження комбінованого характеру в ділянці голови і обличчя справа (від лобно-тім`яно-скроневої ділянки до нижнього краю і кута нижньої щелепи та від виличної ділянки до вушної раковини) - великих розмірів невизначеної форми рана рваного характеру (з дефектом м`яких тканин, оголенням і поверхневими лінійними дефектами лобної і тім`яної кісток, забрудненням часточками типу грунту, уламками прозорого безбарвного скла) та великих розмірів суцільне садно (з майже вертикальною посмугованістю поверхні, численними вертикальними лінійними ранами рваного характеру, забрудненням часточками типу ґрунту і камінців, уламками прозорого безбарвного скла); горизонтально видовжене садно (з дуже численними горизонтальними лінійними ранами рваного характеру, забрудненням часточками типу ґрунту) у скроневій ділянці справа; відрив з дефектом заднього краю верхньої частини правого вуха (з забрудненням часточками типу ґрунту); дуже нерівномірні синці по обох поверхнях правого вуха, косогоризонтальне садно (з численними косовертикапьними поверхневими ранами рваного характеру, забрудненням часточками типу ґрунту) від соскоподібної до зовнішнього відділу потиличної ділянки справа; дуже нерівномірне невизначеної форми поверхневе садно у скроневій ділянці зліва; невизначеної форми невелике поверхневе садно в передньо-нижньому відділі лівої скроневої ділянки; косогоризонтальне лінійне садно назовні від хвоста лівої брови; невизначеної форми синець (з двома невеликими саднами невизначеної форми) в завушній ділянці зліва; косогоризонтальний смугастий синець на боковій і задньо-боковій поверхнях шиї зліва в її верхній третині; горизонтальне смугасте садно на боковій поверхні шиї зліва в її верхній третині; горизонтально видовжений синець на задньо-боковій і задній поверхнях шиї зліва в її верхньому відділі; поздовжня смугаста ділянка дрібних саден і внутрішньошкірних крововиливів на боковій поверхні шиї зліва при її основі; обширне невизначеної форми садно (з дуже численними вертикальними лінійними ранами рваного характеру з дефектами шкіри, забрудненням часточками типу грунту) в ділянці правої пахви, з переходом на її задній край та зовнішню частину правої лопаткової ділянки; невизначеної форми садно на задньо-зовнішній поверхні правого ліктьового суглобу; не менше 10 - ти дрібних і невеликих розмірів саден невизначеної форми на внутрішній поверхні правого зап`ястка і тильній поверхні правої кисті; косовертикально видовжене невелике садно під нижньо - зовнішнім краєм правого наколінника; помірно виражені вогнищеві крововиливи у м`які покриви голови (в ділянках описаних зовнішніх ушкоджень); відкритого характеру багатоуламковий перелом кісток основи черепу в ділянках передньої черепної ямки справа, тіла основної кістки і турецького сідла, середніх і задніх черепних ямок з обох боків (з відокремленням переднього відділу основи черепу від заднього), з відходженням додаткових лінійних переломів у різних радіальних напрямках в передній справа, середній зліва та в обох задніх черепних ямках, переходом на склепіння черепа в ділянках лусок обох скроневих і потиличної кісток (з формуванням циркулярного перелому); обширні тотальні розриви твердої мозкової оболонки відповідно задньому відділу передньої черепної ямки справа, заднім відділам обох середніх черепних ямок, переднім відділам обох задніх черепних ямок; обширний слабо виражений крововилив під м`яку мозкову оболонку в ділянках нижніх поверхонь півкуль мозку і його стовбурового відділу; тотальні клаптєподібні розриви м`якої мозкової оболонки в серединних відділах нижніх поверхонь обох скроневих долей мозку, численні розриви дрібних кровоносних судин відповідно нижній поверхні мозку; ділянки дуже численних клаптєподібних розривів речовини головного мозку (які проникають у його бокові шлуночки), з дрібними крововиливами в речовину навколо, на нижніх поверхнях обох скроневих долей мозку; невеликої вираженості крововилив у шлуночки головного мозку, повний відрив мозку від його стовбурового відділу на рівні нижнього краю мосту; тотальні клаптєподібні розриви - розміжчення речовини мозочку, з дрібними крововиливами в неї, на нижній поверхні обох півкуль мозочку; різко виражені великовогнищеві крововиливи під легеневу плевру в їх прикореневих ділянках та міждольових щілинах (ознаки струсу тіла).
Наявна сукупність ушкоджень, яка становить комплекс відкритої черепно-мозкової травми (переломи кісток черепу, розриви мозкових оболонок і речовини головного мозку, відрив стовбурового відділу мозку; крововиливи під оболонки, в речовину і шлуночки головного мозку), має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння та за звичайного перебігу. Окремо взяті рани в різних відділах тіла, які не пов`язані з комплексом відкритої черепно-мозкової травми, мають ознаки легких тілесних ушкоджень, які у живих осіб призводять до короткочасного розладу здоров`я.
Окремо взяті садна, синці, внутрішньошкірні крововиливи в різних відділах тіла мають ознаки легких тілесних ушкоджень.
2(2). Смерть ОСОБА_6 , 1997 р.н„ настала в результаті відкритої черепно-мозкової травми - перелому кісток основи черепу з відривом головного мозку від його стовбура - на що вказують обширні рани, садна, синці, дефекти тканин в ділянках голови і обличчя; відкритого характеру багатоуламковий перелом кісток основи черепу з обох сторін; суцільні розриви твердої і м`якої мозкових оболонок та речовини головного мозку відповідно основи черепу; крововиливи під м`які оболонки мозку, мозочку та у шлуночки головного мозку; повний відрив мозку від його стовбурового відділу; нерівномірне, переважно знижене кровонаповнення міокарду; нерівномірно знижене кровоналовнення тканин внутрішніх органів, дрібноцяткові крововиливи у слизових оболонках мисок нирок, рідкий стан крові.
3(3). Між отриманими тілесними ушкодженнями у вигляді комплексу відкритої черепно-мозкової травми та настанням смерті ОСОБА_6 існує прямий причинио-наслідковий зв`язок,
Інші, окремо взяті ушкодження зовнішньої локалізації у вигляді окремих ран, саден, синців, внутрішньошкірних крововиливів у прямому причинно - наслідковому зв`язку зі смертю ОСОБА_6 не перебувають,
4(4) Характер, розташування, морфологічні особливості виявлених тілесних ушкоджень, наявність і характер сторонніх включень у них, наявність ознак струсу тіла вказують на те, що сукупність виявлених ушкоджень утворилася при автомобільній травмі у вигляді випадіння потерпілого з салону автомобіля, з ударами і ковзанням тіла (ділянками голови і верхнього відділу тулуба справа) по площині (можливо дорожньому покриттю). Не виключено, що зазначене випадіння могло відбутися через віконний отвір кузова автомобіля (що супроводжувалося руйнуванням елементів його засклення). Беручи до уваги наявність слідів ковзання лише в ділянках голови і верхнього відділу тулуба справа, не можна виключити того, що описане випадіння потерпілого з автомобіля могло бути частковим - лише переважно зазначеними ділянками. Всі виявлені у ОСОБА_6 тілесні ушкодження могли утворитися в час, зазначений у постанові - а саме близько 23 год. 30 хв. 7.11.2015 року.
5(5). При судово-токсикологічній експертизі в крові трупа виявлений етиловий спирт у концентрації 2,72 % проміле, шо на час смерті потерпілого могло відповідати сильному алкогольному сп`янінню.
6(6). Встановлення місця перебування потерпілої особи в салоні автомобіля на момент автомобільної травми входить до компетенції комплексної медико-автотехнічної експертизи.
Отже, вищевказаний доказ свідчить про наявність такої складової складу злочину, як наслідки, які мають вираз у отриманні ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, що призвели до його смерті, та свідчить по причинно наслідковий зв`язок між діями обвинуваченого ОСОБА_3 , які виразилися в порушенні діючих вимог ПДР, та наслідком,- смертю ОСОБА_6
- висновок експерта № 8 02/1159 по результатах проведення інженерно транспортної експертизи від 04.02.2016 року, в якому зазначено наступне:
На момент експертного огляду рульове керування автомобіля «BMW 328і COUPE», номерний знак НОМЕР_1 , перебуває в працездатному стані. Несправностей, які могли утворитися до дорожньо транспортної пригоди та призвести до її виникнення, не виявлено.

На момент експертного огляду робоча гальмівна система автомобіля «BMW 328і COUPE», номерний знак НОМЕР_2 перебуває в працездатному стані.
Несправностей, які могли утворитись до дорожньо-транспортної пригоди та призвести до її виникнення, не виявлено.
На момент експертного огляду елементи підвіски автомобіля «BMW 328і Coupe», номерний знак НОМЕР_2 , перебувають в технічно - несправному, непрацездатному стані, по причині пошкодження опори амортизаційної стійки переднього правого колеса, що виникло в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Несправностей, які могли утворитись до дорожньо -транспортної пригоди та призвести до її виникнення не виявлено.
- висновок експерта № 8 02/92 по результатах проведення інженерно транспортної експертизи від 08.02.2016 року, в якому зазначено наступне:
За даних дорожніх обставин, з технічної точки зору, водій автомобіля «BMW 328i COUPE», номерний знак НОМЕР_2 , повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України, дотримуючись вимог дорожньої розмітки 1.1 р. 34 Правил дорожнього руху України, п. 12.2 та п. 12.6 ґ) Правил дорожнього руху України.
Виходячи із величини слідів бокового юзу, зафіксованих на місці ДТП, швидкість руху автомобіля «BMW328i COUPE», номерний знак НОМЕР_2 , уперед початком бокового юзу становила більше 108…116 км/год, так як не весь слід міг відобразитися у вигляді юзу та частина кінетичної енергії була витрачена під час зіткнення здеревом.
Технічна можливість попередження ДТП, за даних дорожніх обставин полягала у виконанні водієм автомобіля «BMW328i COUPE», номерний знак НОМЕР_2 , вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України, з дотриманням вимог дорожньої розмітки 1.1 та п.12.2, 12.6 Правил дорожнього руху України, для чого у водія не було перешкод технічного характеру.
- Згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого 20 липня 2001 року Миронівським РВ ГУ МВС України в Київській області, обвинувачений ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Києві, зареєстрований з 22.02.2010 року за адресою: АДРЕСА_3 , відповідно, є громадянином України, на час вчинення злочину був повнолітнім, та, відповідно, є суб`єктом злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України.
- згідно довідки № 195, виданої 23.02.2016 року виконкомом Грушівської сільської ради Миронівського району Київської області, по місцю проживання обвинувачений ОСОБА_3 характеризується позитивно.
Даний доказ буде враховано в подальшому судом при призначенні виду та міри покарання.
- згідно довідки № 20, виданої 20.02.2016 року виконкомом Богуславської міської ради Київської області, по місцю реєстрації обвинувачений ОСОБА_3 характеризується позитивно.
Даний доказ буде враховано в подальшому судом при призначенні виду та міри покарання.
- Згідно довідки № 191, виданої 19.02.2016 року Миронівською ЦРЛ Київської області, обвинувачений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий в АДРЕСА_2 , на диспансерному обліку в кабінеті психіатра не перебував і не перебуває, за медичною допомогою не звертався.
- Згідно довідки № 191, виданої 19.02.2016 року Миронівською ЦРЛ Київської області, обвинувачений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий в АДРЕСА_2 , на диспансерному обліку в кабінеті нарклолога не перебував і не перебуває, за медичною допомогою не звертався.
- Згідно довідки № 240, виданої 12.02.2016 року Богуславською ЦРЛ Київської області, обвинувачений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на диспансерному обліку в кабінеті нарколога не перебуває на протязі останніх 5 ти років.
- Згідно довідки № 75, виданої 12.02.2016 року Богуславською ЦРЛ Київської області, обвинувачений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на обліку в кабінеті психіатра не перебуває на протязі останніх 5 ти років.
- Згідно довідки вимоги щодо судимості, № 67 17022016/32016, відомостей щодо притягнення обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця місто Київ, станом на 24.02.2016 року, до кримінальної відповідальності, чи судимостей, немає.
Докази, які були досліджені судом в судовому засіданні:
- показання обвинуваченого ОСОБА_3 , який в судовому засіданні показав наступне:
Має у власності автомобіль «BMW 328i COUPE», номерний знак НОМЕР_2 , проте,документально право власності не оформив, а керує даним автомобілем по дорученню.
Має посвідчення на водіння легковим автомобілем, стаж водія, - з 2004 року.
07.11.2015 року автомобіль був технічно справний, в той же день поміняв літню гуму на зимову.
07.11.2015 року вжив вдома деяку кількість, точно не пам`ятає, пива, після чого поїхав в бар «Ромашка», що розташований в с. Пії Миронівського району Київської області.
В барі вжив близько трьох банок алкогольного напою «REVO», під час чого познайомився з двома хлопцями, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Після розпиття спиртних напоїв хлопці попоросили, щоб він їх прокатав, на що він погодився.
ОСОБА_5 сів збоку на переднє пасажирське сидіння, ОСОБА_6 сів з заду, після чого вони поїхали по автодорозі в напрямку м. Ржищів, проте, вони не пристібнулися пасками безпеки.
Перед спуском в с.Уляники Кагарлицького району автомобіль занесло, а так як швидкість була близько 120 км/год, автомобіль почало крутити та перевертати, після чого автомобіль став на колеса.
Під час аварії свідомості не втрачав, під час аварії пасажир ОСОБА_5 вилетів з салону автомобіля, а ОСОБА_6 залишився в салоні автомобіля, він намагався надати йому першу медичну допомогу.
Свою вину у вчиненні злочину визнає в повному обсязі, усвідомив повністю протиправність своїх дій, з потерпілими розрахувався, тому вони не мають ніяких претензій ні матеріального ні морального характеру до нього.
Просить суд не призначати йому міру покарання, пов`язану з позбавленням волі, вважає, що, перебуваючи на волі, принесе більшу користь суспільству, бажає створити сім`ю.
Показання свідка ОСОБА_5 , який в судовому засіданні дав наступні показання.
-Є троюрідним братом загиблого ОСОБА_6
07.11.2015 року відпочивали в барі «Ромашка», що розташований в с. Пії Миронівського району Київської області.
В вечірній час, точного часу не пам`ятає, до бару зайшов ОСОБА_3 , вони поспілкувалися, після чого вирішили прокататися, він сів на переднє пасажирське сидіння, ОСОБА_6 сів з - заду.
Неподалік с.Уляники сталося ДТП, внаслідок чого його викинуло на проїжджу частину.
Перед ДТП швидкість була близько 100 км/год.
Під час ДТП втратив свідомість, прийшов до тями, коли лежав на проїжджій частині.
З місця ДТП його забрав його рідний дід. Внаслідок ДТП не отримав тілесних ушкоджень.
Претензій ні матеріального, ні морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_3 не має, просить суворо його не карати.
Отже, дії обинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожного руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_6 .
Відповідно, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України, а тому є підстава для притягнення його до кримінальної відповідальності та призначення йому кримінального покарання у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.
Обґрунтування рішення суду про винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України.
Згідно ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, який передбачено цим Кодексом.
Згідно ч. 2 ст. 2 КК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Отже, суд зазначає, що єдиною підставою кримінальної відповідальності є склад злочину, тобто наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_3 усіх юридичних ознак злочину, визначеного в диспозиції ч. 2 ст. 286 КК України.
В даному випадку кримінальна відповідальність обвинуваченого ОСОБА_3 настає за протиправні діяння, які були ним вчинені з необережності з урахуванням положень ст. 25 КК України.
Отже, підставою кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_3 є вчинення ним суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто при наявності об`єктивних (об`єкт, діяння, наслідки, причиновий зв`язок) і суб`єктивних (суб`єкт, вина) ознак, які характеризують дане суспільно небезпечне діяння як злочин.
Кримінальна відповідальність передбачає законно обґрунтований обов`язок обвинуваченого ОСОБА_3 , який вчинив злочин, який передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, піддатися осуду з боку держави і бути покараним у повній відповідності з законом.
Такий обов`язок виник з моменту вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України і створює тим самим кримінальні правовідносини між обвинуваченим ОСОБА_3 і державою.
Склад злочину.
Об`єкт злочину:
-безпека дорожнього руху;
-життя громадянина, - загиблого ОСОБА_6 ;
Предмет злочину:
- автомобіль «BMW 328i COUPE», номерний знак НОМЕР_2 , що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 належить гр. ОСОБА_7 .
Об`єктивна сторона складузлочину складається з:
1. порушення правил безпеки дорожнього руху обвинуваченим ОСОБА_3 , зокрема, п.п. 2.3 б), 2.9 а), 12.1,12.6 г) та підпункту 1.1 розділу 34 «Дорожня розмітка» ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, та введених в дію з 01.10.2002 року;

2. суспільно небезпечний наслідок у вигляді смерті ОСОБА_6 ;
3. причиновий зв`язок між порушенням та наслідками, що підтверджується висновокм експертизи № 134 від 17.12.2015 року.

2. Суспільно небезпечний наслідок злочину, який передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, та який скоїв обвинувачений ОСОБА_3 полягає в наступному:
- смерть потерпілого ОСОБА_6 .
3. причиновий зв`язок між порушенням обвинуваченим ОСОБА_3 Правил Дорожнього руху та наслідками, - смертю ОСОБА_6
Суб`єкт злочину:
Суб`єктом злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України є особа, яка до часу вчинення злочину досягла 16 ти річного віку.
Для кваліфікації дій винного за ст. 286 КК України не має значення, чи керувала особа власним транспортним засобом, який належить їй на праві власності, чи керувала транспортним засобом, який належить іншій особі, - фізичній чи юридичній, вчинила ДПТ під час роботи чи у вільний від роботи час, керувала транспортним засобом правомірно або в результаті самовільного захоплення і крадіжки, чи були в винного в момент керування транспортним засобом права водія або він не мав чи був їх позбавлений.
Вищевказані обставини мають значення лише при вирішенні судом питання про відшкодування шкоди ( моральної та матеріальної), яка завдана злочином, який передбачено ст. 286 КК України.
Відповідно, суб`єктом даного злочину є обвинувачений ОСОБА_3 , який на момент вчинення злочину досягнув 16 ти річного віку.
Суб`єктивна сторона складу злочину:
Необережна форма вини обвинуваченого ОСОБА_8 .

Отже, згідно ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих в порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Що ж стосується доказів, які були здобуті під час судового слухання даного кримінального провадження, то суд оцінював їх на підставі Глави 4 «Докази і доказування» діючого КПК України.
Згідно ст. 84 КПК України
Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому ним Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно ст. 95 КПК України:
Показання це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.
Підозрюваний, обвинувачений, потерпілий мають право давати показання під час досудового розслідування та судового розгляду.
Свідок, експерт зобов`язані давати показання слідчому, прокурору, слідчому судді та суду,в установленому цим Кодексом порядку.
Суд може обгрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Особа дає показання лише щодо фактів, які вона сприймала особисто, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно, аналізуючи покази обвинуваченого ОСОБА_3 , свідка ОСОБА_5 , суд визнає їх належними, допустимими, достовірними доказами вчинення ОСОБА_3 злочину, який передбачено ч. 2 ст.286 КК України.

Отже, суд, ретельно перевіривши докази по кримінальному провадженні, оцінивши докази на підставі ст. 94 КПК України з точки зору їх об`єктивності, належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку щодо ухвалення обвинувального вироку у відношенні ОСОБА_3 , за наявності таких підстав та в зв`язку з наступним:
1) дійсно, вчинене кримінальне правопорушення, яке передбачене ч. 2 ст. 286 КК України;
2) доведено, що кримінальне правопорушення, яке передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, яке відбулося 07.11.2015 року, та в якому обвинувачується ОСОБА_3 , вчинене саме обвинуваченим ОСОБА_3 ;
3) доведено, що в діях обвинуваченого ОСОБА_3 , які мали місце 07.11.2015 року, близько 23 год. 30 хв. міститься склад злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України, обґрунтовуючи своє рішення наступним.
Отже, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел.
Таке поняття доказів ґрунтується на теорії відбиття, згідно із якою подія кримінального правопорушення для органів досудового провадження, прокурора, захисника та суду є минулою.
Кримінальне правопорушення являє собою певну сукупність відповідних явищ, предметів, процесів, що відбуваються в оточуючому середовищі. Вступаючи в контакт з багатьма іншими явищами об`єктивної дійсності, він залишає відбиття на матеріальних об`єктах у формі матеріальних слідів (станів предметів, динамічних і статичних процесів тощо), а також у формі ідеальних слідів - у свідомості людей.
В даному випадку суд вважає, що стороною обвинувачення в повному обсязі наведено як в матеріалах справи, так і в судовому засіданні сукупність явищ, предметів, процесів, що відбувалися в оточуючому середовищі стосовно вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України.
Так, стороною обвинувачення надано належні, допустимі (прямі та не прямі), як суб`єктивні докази, (показання свідків), так і об`єктивні докази, ( матеріальний вираз злочину, - речові докази), вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Відповідно, факти і обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, поділяються на дві групи:
1) перераховані у ст. 91 КПК («Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні»):
- в даному випадку доведено факт вчинення, (подію), кримінального правопорушення, а саме, доведено достеменно час, місце, спосіб вчинення правопорушення.
2) побічні факти, які не входять до кола цих питань. Останні виникають у момент вчинення кримінального правопорушення, до і після нього.
Надано:
1) факти, що належать до матеріальних наслідків вчинення кримінального правопорушення (обстановка місця вчинення злочину, знаряддя вчинення злочину, тощо);
2) об`єкти, що зберегли на собі сліди кримінального правопорушення;
Отже, побічні факти встановлюються обставинами, які підлягають доказуванню в необхідних і випадкових, просторово-часових, причинно-наслідкових, безпосередніх і опосередкованих зв`язках. Пізнання обставин, які підлягають доказуванню, і побічних доказів здійснюється опосередковано і безпосередньо (логічне доказування).
Отже, між доказами, які надані стороною обвинувачення в обґрунтування факту вчинення злочину та причетності до нього обвинуваченого ОСОБА_3 присутні необхідні просторово-часові, причинно - наслідкові, безпосередні і опосередковані зв`язки.
Стаття 84 КПК проводить розмежування між фактами та обставинами.
Факти - це подія, явище, що відбулося в дійсності, - події (подія), з приводу яких ведеться процес.
Обставини - це явище, яке супроводжує що-небудь, ту чи іншу сторону справи, - те, що пов`язане із цими фактами, що їх характеризує.
Так, стороною обвинувачення доведено головний факт, - доведено подію кримінального правопорушення і вчинення його обвинуваченим ОСОБА_9 .
Крім того, доведено головну обставину вчинення злочину, - час вчинення злочину, що судом обґрунтовано вище.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 84 КПК докази повинні бути отримані у передбаченому порядку.
Згідно ст. 85 КПК України:
Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Отже, належність доказів - це їх властивість бути засобами пізнання вчиненого у минулому кримінатьного правопорушення, що зумовлюється тими об`єктивними зв`язками, які існують між ними і обставинами минулої події кримінального правопорушення. Відсутність такої взаємозалежності свідчить про відсутність доказів.
Доказ не буде належним, якщо він не здатний встановлювати факт, що має значення для кримінального провадження. Зміст фактичних даних визначається індивідуальними ознаками кримінального правопорушення.
Відповідно, суд вважає, що стороною обвинувачення наведено в судовому засіданні допустимі докази вчинення злочину, та причетності до нього обвинуваченого ОСОБА_3 .
Так, у ст. 91 КПК України сформульовані обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Це критерії, які вказують на істотні обставини, знання яких дозволяє досягти завдань кримінального провадження (ст. 2 КПК України).
Належність доказів також визначається тим, що вони прямо чи побічно підтверджують існування чи відсутність обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження.
Прямий доказ - такий, що прямо і безпосередньо (одноступенево) вказує на ті факти і обставини, що підлягають доказуванню. Це така доказова процедура, коли знання про факти і обставини грунтуються на повідомленні осіб, які безпосередньо спостерігали даний факт у дійсності. Прямі докази містять фактичні дані про ті факти і обставини, що підлягають доказуванню. Виходячи із обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК), прямим слід вважати такий доказ, який прямо встановлює обставини, що підлягають доказуванню, або один із його елементів, указаних у законі.
Отже, зглядаючись на обставини кримінального провадження, які вище досліджені судом, та застосування норм права, суд вважає, що стороною обвинувачення надано в достатньому обсязі прямі докази на обвинувачення ОСОБА_3 увчиненні ним злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України, та які судом наведено вище.
Непрямі докази обґрунтовують обставини, які підлягають доказуванню не прямо, а опосередковано через проміжні факти шляхом послідовних висновків.
Суд зазначає, що стороною обвинувачення також надано не прямі докази, - приведено показання свідка, який був свідком факту вчинення ДТП обвинуваченим ОСОБА_3 .
При винесенні вироку судом було враховано також положення ст. 2 КК України.
Так, згідно ст. 2 КК України:
Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не може бути притягнений до кримінальної відповідальності за той самий злочин більше одного разу.
Отже, кримінальне законодавство виконує свої завдання притаманним йому способом, (ч. 2 ст. 1), а саме, - визначає коло та види суспільно небезпечних діянь, називає їх злочинами і встановлює за їх вчинення відповідне покарання. Це означає, що кримінальну відповідальність і покарання тягне за собою тільки така суспільно небезпечна дія або бездіяльність, яка повністю підпадає під ознаки складу злочину, що визначені в законі.
Слід зазначити, що в ст. 2 КК України закріплені основні принципи кримінального права - принцип законності і принцип відповідальності особи за вчинене діяння при наявності її вини.
Характерними ознаками кримінальної відповідальності є:
- її зв`язок лише із спеціальним видом правопорушення - злочином;
- обов`язок особи відповідати перед державою за свої злочинні діяння і бути покараною (зазнати обмежень, втрат);
- міра відповідальності (покарання) особи за вчинений нею злочин визначається лише судом відповідно до закону.
Відповідно, згідно з ст. 2 КК України загальною підставою кримінальної відповідальності є склад злочину, тобто наявність у дії або бездіяльності особи усіх юридичних ознак злочину, визначеного КК. Думки, бажання, переконання, хоч би і висловлені у тій чи іншій формі, самі по собі, якщо вони не були втілені у конкретному протиправному діянні, не породжують кримінальну відповідальність.
Кримінальна відповідальність настає за протиправні діяння людини, які були нею вчинені умисно або з необережності.
Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, тобто при наявності об`єктивних (об`єкт, діяння, наслідки, причиновий зв`язок, а іноді, крім того, час, спосіб, місце, обстановка вчинення злочину) і суб`єктивних (суб`єкт, вина, крім того, у ряді випадків, мотив, мета) ознак, які характеризують певне суспільно небезпечне діяння як злочин, що створює таке юридичне поняття, як склад злочину.
Отже, вчинення особою злочину, - це з правової точки зору підстава виникнення кримінальної відповідальності, пов`язаною з появою у особи, яка вчинила злочин, обов`язку перетерпіти певні зміни свого правового становища.

Зглядаючись на положення ст. 2 КК України, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення під час розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 наведено належні, допустимі, як прямі, так і не прямі докази, які свідчать про ту обставину, що в діях ОСОБА_3 містяться ознаки, які слугують підставою для кримінальної відповідальності гр.. ОСОБА_3 .

Також при винесенні вироку судом було враховано положення ст. 62 Коснтитуції України.
Так, згідно ст. 62 Конституці України:
Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням.
Зглядаючись на вищевказану норму основного Закону України, слід зазначити, що вона закріпила в собі п.1 ст. 11 Загальної декларації прав людини, п. 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, у п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, принципі 36 Звід принципів захисту всіх осіб, що піддаються затриманню або ув`язненню в будь-який формі, презумпцію невинуватості.
Презумпція невинуватості об`єктивне правоположення. Це вимога закону, звернена до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до суспільної думки в цілому. Такої позиції дотримується і Європейський Суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. по справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримі- нального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Отже, правило презумпції невинуватості означає, що обвинувачений може бути визнаний винним у вчиненні злочину і покараний лише за умови, що його вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена обвинувальним вироком суду.

Принцип презумпції невинуватості охоплює такі демократичні ідеї правосуддя, які як правові положення одержали закріплення в Конституції України, а також глибоко і всебічно конкретизовані в різних нормах кримінально- процесуального законодавства:
- ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, (ч. 2 ст. 62 Конституції України).
Відповідно до положень діючого КПК України вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи зобов`язані прокурор, слідчий, на яких покладається обов`язок виявити обставини, які як викривають, так і виправдовують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання.
Отже, як зазначалося судом вище, при проведенні досудового слідства стороною обвинувачення було забезпечено повне та об`єктивне дослідження обставин справи, що свідчить про повну наявність доказової бази для обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України в даному кримінальному провадженні.
- обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Відповідно до закону доказами в кримінальній справі є всякі фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність суспільно небезпечного діяння, винуватість особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, докази повинні бути отримані тільки уповноваженими на те органами чи посадовими особами, законним способом, з точно і вичерпно передбачених законом джерел, а форма їх фіксації має бути передбачена законом.
Слід зазначити, що, оцінивши всі докази, надані стороною обвинувачення по даному кримінальному провадженні, суд приходить до висновку щодо того, що обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України ґрунтується на достатніх доказах.

Отже, враховуючи те, що стороною обвинувачення надано суду належні та допустимі, прямі та не прямі докази щодо винності обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України, відповідно, обвинувачення ґрунтується доказах, які судом сприймаються як сприйнятливі, суд не має обґрунтованих непереборних сумнівів в наявності події злочину, складу кримінального правопорушення, тому суд зобов`язаний винести обвинувальний вирок, так як надані стороною обвинувачення та зібрані судом під час судового слухання кримінального провадження докази підтверджують обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_3 .
Обгрунтування судом призначення виду та міри покарання.
Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 :
- п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, а саме,- щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, про що свідчить поведінка обвинуваченого ОСОБА_3 як під час досудового, так і під час судового слідства;
- п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України,а саме,- добровільне відшкодування завданого збитку, про що свідчать дві розписки потерпілого ОСОБА_6 , які містяться в матеріалах справи, в яких потерпілий зазначає, що претензій до обвинуваченого ОСОБА_3 , як матеріального, так і морального характеру не має.
Обставина, які згідно п. 13 ч. 1 ст.. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 є вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання
Суд, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , у відповідності з положеннями ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, - вчинено тяжкий злочин, проте, вчинений з необережності, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який як за місцем реєстрації, так і за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення як умисних злочинів, так і за вчинення злочинів, вчинених з необережності, а також враховує ту обставину, що потерпілий не має до бвинуваченого претензій ні матеріального, ні морального характеру.
Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 (трьох) до 8 (восьми) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Згідно ст. 12 КК України тяжким злочином є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше 10 ров, відповідно, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин.
Отже, суд вважає, що оскільки обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин вперше, в зв`язку чим є таким, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, не судимий, вчинив злочин з необережності, ще до суду в добровільному порядку відшкодував шкоду, завдану злочином, в зв`язку з чим потерпілий не має претензій ні морального ні матеріального характеру, який як по фактичному місцю проживання, так і по місцю реєстрації характеризується позитивно, то його подальше виправлення та перевиховання можливо здійснити в умовах без ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, призначивши йому як основне ( у виді позбавлення волі) так і додаткове покарання ( позбавлення права керування транспортними засобами), з застосуванням положень ст.ст. 75,76 КК України, (зходи обмежуючого характеру).

Отже, на підставі ст. 65 КК України суд вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі з урахуванням особи обвинуваченого та його характеризуючих обставин, які були досліджені судом, є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, з застосуванням положення ст. 75 КК України.
Обґрунтування позиції суду.
Згідно положень ст.. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
У цьому разі суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
В даному випадку суд зазначає, що основними критеріями, які послугували для суду щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 положень ст. 75 КК України є те, що обвинувачений, як вказано вище, будучи раніше таким, який не притягався до кримінальної відповідальності, раніше не судимим, вперше скоїв злочин з необережності, та, як видно з поведінки обвинуваченого, щиро розкаявся в скоєному злочині, шкода потерпілому ще під час досудового слідства, внаслідок чого потерпілий не має до обвинуваченого претензій як матеріального так і морального характеру.
Що стосується розкаювання обвинуваченого у вчинення кримінального правопорушення, то суд зазначає про ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_3 , зглядаючись на його поведінку під час як досудового, так і під час судового слухання справи, переконав суд у своєму щирому розкаюванні, яке, на думку суду, зокрема, має вираз у прощенні пробачення у потерпілого, відшкодуванні йому збитків, у законослухняній поведінці під час слухання справи.
Що стосується відшкодування шкоди, то станом на момент винесення вироку обвинуваченим ОСОБА_3 відшкодовано шкоду потерпілому, крім того, як вбачається з письмових заяв потерпілого ОСОБА_6 , потерпілий просить суд не застосовувати до обвинуваченого ОСОБА_3 міру покарання, пов`язану з позбавленням волі.
Отже, відшкодування шкоди в повному обсязі на момент винесення вироку, наявність вибачення перед потерпілим, на думку суду, слугує як доказ того, що обвинувачений ОСОБА_3 розкаявся, усвідомив в повному обсязі всю протиправність своєї поведінки, що, відповідно, дає змогу суду застосувати при призначенні покарання засудженому ОСОБА_3 положення ст.ст. 75, 76 КК України.
Що ж стосується позиції прокурора про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 міри покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України з обов`язковим позбавленням волі, тобто, без застосування положень ст.ст. 75, 76 КК Українги, то до такої позиції суд відноситься критично з огляду на наступне.
Згідно ст. 22 КПК України:
Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно, позиція обвинуваченого ОСОБА_3 щодо призначення покарання ґрунтується на тому, що йому можливо призначити покарання без позбавлення волі, так як обвинувачений вважає, що з урахуванням всих обставин справи, йому можливо призначити іспитовий строк, він вважає, що, перебуваючи на волі, принесе більшу користь суспільству як громадянин України.
До даної позиції обвинуваченого ОСОБА_3 суд відноситься позитивно.
Напроти, суд відноситься критично до позиції державного обвинувачення, яку висловив в судових дебатах прокурор, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити лише реальну міру покарання, пов`язану з позбавленням волі, відповідно, без застосування положень ст.ст. 75, 76 КК України.
Свою позицію суд обґрунтовує тим, що прокурор, зазначивши в судових дебатах про пом`якшуючі вину обвинуваченого ОСОБА_3 обставини, не зазначив при цьому, чому саме реальне покарання у виді позбавлення волі заслуговує обвинувачений ОСОБА_3 , які існують перепони для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 положень ст.ст. 75, 76 КК України.
Суд вважає, що в даному випадку обвинувачений довів суду про можливість призначення йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, з застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України, в той же час суд вважає, що позиція державного обвинувача, - прокурора, не є належним чином обґрунтованою, та, відповідно, з огляду на принцип змагальності сторін, поступається позиції обвинуваченого ОСОБА_3 , яка судом наведена вище.
Цивільний позов.
Цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлено, так як обвинувачений ОСОБА_3 відшкодував шкоду, заподіяну потерпілому ОСОБА_6 ще на стадії досудового слідства, що підтверджується двома розписками потерпілого, та які містяться в матеріалах справи.
Речові докази.
Питання речових доказів врегульовано положенням ст. 100 КПК України.
На підставі вищевказаної норми КПК України суд приходить до висновку, що:
- автомобіль «BMW 328і COUPE», номерний знак НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні на майданчику тимчасового затримання Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУ НП в Київській області, - повернути обвинуваченому ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_2 , тел.: НОМЕР_5 .

Заходи забезпечення кримінального провадження.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, заходи забезпечення кримінального провадження, які передбачені ст. 131 КПК України ні під час досудового слідства, ні під час судового слідства не застосовувалися.
Процесуальні витрати.
Згідно ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироці або ухвалою.
Зглядаючись на ту обставину, що судом виноситься обвинувальний вирок, суд приходить до висновку щодо:
- стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця місто Київ, громадянина України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 , який видано 20 липня 2001 року Миронівським РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , на користь держави кошти в сумі 1381 (одна тисяча триста вісімдесят одна) грн. 80 коп. за проведення судових інженерно транспортних експертиз.
Враховуючи вищевикладене, Керуючись ст. 62 Конституції України, ст. 2, 11, ч. 2 ст. 286 КК України, ст.ст. 7 10, 17, 22, 23, 84 86, 89, 91 94, 368, ч. 1 ст. 369, 370, 371, ч. 2 ст. 373, 374, 376 КПК України, суд, -
З А С У Д И В :
ОСОБА_3 визнати винним в вчиненніним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, як за порушення правил безпеки руху транспорту особою, що керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, - ОСОБА_6 , і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.
Відповідно до вимог ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбування основного покарання, призначивши йому випробування з іспитовим строком на 3 ( три ) роки.
В порядку п. 2,3,4 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 обов`язки:
- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції;

- повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Іспитовий строк ОСОБА_3 відчислювати з 24 травня 2016 року, - з дня постановлення вироку.
Цивільний позов.
Цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлено.
Речові докази.
- автомобіль «BMW 328і COUPE», номерний знак НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні на майданчику тимчасового затримання Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУ НП в Київській області, - повернути обвинуваченому ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_2 , тел.: НОМЕР_5 .

Заходи забезпечення кримінального провадження.
Заходи забезпечення кримінального провадження, які передбачені ст. 131 КПК України ні під час досудового слідства, ні під час судового слідства не застосовувалися.
Процесуальні витрати.
- стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця місто Київ, громадянина України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 , який видано 20 липня 2001 року Миронівським РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , на користь держави кошти в сумі 1381 (одна тисяча триста вісімдесят одна) грн. 80 коп. за проведення судових інженерно транспортних експертиз.
Вирок може бути оскаржений на підставі та в порядку п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК України до Апеляційного суду Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Кагарлицький районний суд.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку на підставі ч. 6 ст. 376 КПК України вручити негайно після його проголошення.
Учасники судового провадження мають право на підставі п. 6 ст. 376 КПК України отримати в суді копію вироку.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1