ЄУН № 389/189/16-к
Провадження № 2/389/256/16
У Х В А Л А
06 червня 2016 року Слідчий суддя Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника потерпілої-адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Знам`янка скаргу представника потерпілої ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження,-
Крім того, слідчим не проведено слідчого експерименту за показами свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 . Також у постанові про закриття кримінального провадження слідчий відзначає, що при проведенні слідчого експерименту 04.12.2015 року потерпіла ОСОБА_7 не змогла вказати як саме їй було заподіяно тілесні ушкодження, що не відповідає дійсності і спростовується в тому числі даними відеозапису, що вівся, який слідчий не було представлено і для дослідження судмедекспертом.
Висновки судмедекспертизи спростували покази свідків, які вказували на те, що тілесні ушкодження могли утворитися внаслідок удару об стіну.
Адвокат у судовому засіданні підтримав скаргу, посилаючись на обставини у ній викладені.
Прокурор вказала на безпідставність доводів скарги, просила відмовити у її задоволенні.
Допитана в ході досудового розслідування вихователь дитячого садка «Калинонька» ОСОБА_6 повідомила, що працює вихователем протягом дванадцяти років. 16.10.2015 року близько 10.40 год. разом з вихователем ОСОБА_11 та музичним керівником ОСОБА_12 проводили репетицію до «Свята осені». Жодних конфліктів не було. За руки дитину ні вона, ні інші працівники не хапали. Після «Свята осені» цього ж дня близько 16.30 год. батьки ОСОБА_7 ніяких претензій не висловлювали.
Допитана ОСОБА_15 пояснила, що 16.10.2015 року у дитячому садку відбулось «Свято осені», ні при підготовці до нього, коли вона перевдягала дитину, ні після цього, уваги на тілесні зміни на тілі доньки вона не звернула уваги. І вже наступного дня приблизно о 19.00 год. вона побачила на правій руці у доньки крововилив, на що дитина повідомила, що вихователька під час репетиції схопила її за руку.
Допитана малолітня ОСОБА_7 пояснила, що під час репетиції вихователь дійсно схопила її за руку та потягнула в коло до інших дітей, після чого вона відчула біль, однак нікому одразу не поскаржилась.
Згідно висновку судово-медичної експертизи за № 188 від 19.10.2015 року на тілі ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді крововиливів на правому передпліччі, які утворились від дії тупих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею, та не менш як від 3-х травматичних впливів, якими могли бути пальці рук, могли утворитися в строк та при обставинах вказаних в установчій частині постанови, та за тяжкістю відносяться до категорії легких. Найбільш вірогідне взаєморозташування нападаючого та потерпілого під час нанесення тілесних ушкоджень обличчям до обличчя чи близьке до такого. Індивідуальні властивості травмуючих предметів в ушкодженнях не відобразилися. Утворення тілесних ушкоджень при падінні з висоти власного зросту виключається.
Згідно висновку додаткової судово-медичної експертизи № 244 від 27.11.2015 року, утворення крововиливів на тілі у ОСОБА_7 у строк 15.10.2015 року не виключається, в строк 17.10.2015 року виключається.
Допитана в якості свідка завідуюча дитячим садком ОСОБА_16 вказала, що під час свята ніяких зауважень до працівників ДНЗ від дітей або їх батьків не було та в цей же день після свята всі батьки самостійно перевдягали своїх дітей в роздягальні.
Свідок ОСОБА_14 показала, що 16.10.2015 року близько 14.30 год. вона забрала до роздягальні дитячого садочка двох своїх доньок і там їх перевдягала. Також там знаходилась ОСОБА_15 зі своєю донькою. В якийсь момент мати ОСОБА_15 вийшла з роздягальні, а Єлізавета разом із її донькою бігали по роздягальні, під час чого ОСОБА_7 вдарилася рукою об двері шафи, від чого її відкинуло в сторону, але вона не плакала та не скаржилась.
ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 також допитані у якості свідків надали аналогічні покази.
Допитані в якості свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 (працівники ДНЗ, в тому числі ті, які були присутні під час репетиції) надали покази, аналогічні показам ОСОБА_6 .
В ході досудового розслідування в приміщенні актового залу ДНЗ було проведено слідчий експеримент 04.12.2015 року за участю потерпілої ОСОБА_7 , її законного представника ОСОБА_17 та представника ОСОБА_4 . Слідчий експеримент не було доведено до кінця, оскільки під час його проведення ОСОБА_7 почала плакати і слідчий експеримент було зупинено.
Згідно висновку додаткової судово-медичної експертизи № 244 від 17.12.2015 року, судово-медичний експерт ознайомившись з протоколом слідчого експерименту від 04.12.2015 року дійшов до переконання, що зробити висновок неможливо у зв`язку з тим, що дитина не змогла відповісти на задані їй запитання слідчим.
Вказана додаткова судово-медична експертиза призначена постановою слідчого від 16.12.2015 року. Жодним чином у постанові не йдеться про те, що потерпіла дитина не змогла відповісти на запитання слідчого. На вирішення експерту винесене питання щодо визначення того, чи могли тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_7 утворитись при обставинах, на які вона вказала під час слідчого експерименту. Для дослідження забезпечено надання медичної документації та надано для ознайомлення матеріали кримінального провадження.
З протоколу проведення слідчого експерименту від 04.12.2015 року вбачається, що його проведено із використанням відеозапису, який є в матеріалах кримінального провадження.
Таким чином доводи адвоката з приводу того, що експерту не було представлено відеозапису слідчого експерименту є не спроможними, зауваження експерта з цього приводу у висновку, матеріалах кримінального провадження відсутні. Відтак, можна стверджувати, що це експерту не вистачило інформації отриманої від дитини під час слідчого експерименту для надання ґрунтовного висновку з поставленого питання. Слід відзначити, що сторона захисту наряду зі стороною обвинувачення може залучати експертів на договірних умовах для проведення експертизи (стаття 243 КПК України). Відповідних клопотань матеріали кримінального провадження не містять.
Крім того, висновком судово-медичної експертизи за № 188 від 19.10.2015 року судово-медичним експертом встановлено, що тілесні ушкодження на передпліччі дитини утворились від дії тупих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею, якими могли бути пальці рук, могли утворитися в строк та при обставинах вказаних в установчій частині постанови (16.10.2015 року дитина отримала крововилив після того як вихователь схопив її за руку), при найбільш вірогідному взаєморозташуванні нападаючого та потерпілого під час нанесення тілесних ушкоджень обличчям до обличчя чи близькому до такого. Цей висновок узгоджується з показами потерпілої ОСОБА_7 в тому числі поясненнями отриманими в від неї в ході слідчого експерименту. Відтак експертом по суті вже зроблено висновок щодо можливості отримання тілесних ушкоджень дитиною за наведених обставин.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 243 від 17.12.2015 року тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_7 , враховуючи їх форму, характер та локалізацію, не могли утворитися при обставинах, на які вказували на допитах свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 .
Таким чином суд не вбачає необхідності у проведенні слідчого експерименту для перевірки показів зазначених осіб.
Постановою слідчого від 21.01.2016 року кримінальне провадження було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Ухвалою слідчого судді Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.03.2016 року у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 на вказану постанову було відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 23.03.2016 року ухвалу слідчого судді скасовано, скаргу задоволено, постанову слідчого скасовано, матеріали кримінального провадження направлено прокурору для організації проведення досудового розслідування. Підставою для скасування слугувало те, що постанова про закриття кримінального провадження, яка міститься в матеріалах кримінального провадження і постанова направлена сторонам відрізняються між собою за змістом.
Постановою слідчого від 13.05.2016 року кримінальне провадження закрито з аналогічних підстав.
Підбиваючи підсумки вищенаведених обставин, суд має відзначити, що погоджується із висновком слідчого про відсутність в діянні ОСОБА_6 складу кримінальних правопорушень, передбачених статтями 125, 128 КК України та необхідність у зв`язку з цим у закритті кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, виходячи з наступного.
Основною й обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони складу злочину є вина. Чинне кримінальне законодавство виділяє дві форми вини - умисел і необережність.
Статтею 125 КК України передбачена кримінальна відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження. Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується лише умисною формою вини.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 КК України прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Згідно ж ч. 3 ст. 24 КК України непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.
Необережність поряд з умислом - це основна форма вини у кримінальному праві. У ст. 25 КК визначено два види необережності: злочинна самовпевненість та злочинна недбалість.
За ч. 3 ст. 25 КК України необережність є злочинною недбалістю, якщо особа не передбачала можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинна була і могла їх передбачити.
Відсутність прямого умислу на заподіяння дитині легких тілесних ушкоджень представник потерпілої не заперечує. Разом з тим, вказує, що суб`єктивна сторона відповідного кримінального правопорушення ОСОБА_6 характеризується непрямим умислом.
В ході досудового розслідування на підставі показів потерпілої встановлено, що ОСОБА_6 разово схопила її за руку та потягла в коло до інших дітей під час репетиції танцю до свята, коли та забула рухи, тобто з метою переміщення ОСОБА_7 до іншого місця, а не спричинення тілесних ушкоджень.
Як вбачається з допитів ОСОБА_7 та ОСОБА_17 про вказану подію ОСОБА_7 ні під час репетиції, ні після неї нікому не скаржилася, після того, як ОСОБА_6 схопила її за руку, припинити її дії ОСОБА_7 не просила, не розплакалася, що свідчить про нетривалість дій ОСОБА_6 та не може свідчити про наявність умислу (як прямого, так і не прямого) на спричинення ОСОБА_7 умисних тілесних ушкоджень.
Суд погоджується з думкою слідчого, що спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 за вказаних нею обставин може свідчити про спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень з необережності. В свою чергу, кримінальна відповідальність за заподіяння легких тілесних ушкоджень з необережності, не передбачена КК України.
З урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя дійшов переконання, що постанова про закриття кримінального провадження від 13.05.2016 року слідчим винесена після належного з`ясування всіх обставин, а відтак у задоволенні даної скарги слід відмовити.
Керуючись ст. 284, 303-307 КПК України, -
У задоволенні скарги представника потерпілої адвоката ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження від 13.05.2016 року відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Кіровоградської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1