АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 березня 2016 р. м. Чернівці

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря
судових засідань ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000475 від 06.08.2015 року щодо неповнолітньої

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Припруття Новоселицького району Чернівецької області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, не працюючої, не одруженої, в силу ст.89 КК України такої, що не має судимості, -

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, -

за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_6 на вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 12 січня 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченої ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_8 , законного представника ОСОБА_9 , -
В С ТА Н О В И Л А:
Вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області від 12 січня 2016 року ОСОБА_5 визнана винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185 та ч.2 ст.185 КК України і їй призначено покарання:

- за ч.1 ст. 185 КК України у виді одного року позбавлення волі;

- за ч.2 ст. 185 КК України у виді одного року і шести місяців позбавлення волі.

Провадження № 11-кп/794/86/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_10
Категорія ч.ч.1, 2 ст. 185 КК України Доповідач: ОСОБА_1
Згідно ч.1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань остаточно визначено покарання у виді двох років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання ОСОБА_5 з іспитовим строком на два роки, якщо вона протягом даного строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_5 :

- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання;

- періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

На вказаний вирок районного суду потерпілою ОСОБА_6 подано апеляційну скаргу в якій вона просить оскаржуваний вирок суду від 12 січня 2016 року щодо ОСОБА_5 скасувати в частині застосування до засудженої ст.ст.75, 76 КК України та звільнення її від відбування основного покарання з іспитовим строком, а також покладення на неї певних обов`язків.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що засуджена ОСОБА_5 , будучи причетною та винною особою у викраденні у неї корови вартістю 17 тис. грн. не повернула корову та не відшкодувала шкоду завдану такими злочинними діями, як на досудовому слідстві, так і в суді, під час розгляду справи.

Звертає увагу і на те, що раніше ОСОБА_5 , не дивлячись на свій вік, неодноразово притягалася судом до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, проте, як видно з її подальшої поведінки, належних висновків для себе не зробила.

Суд при винесені вироку не вжив заходів щодо правильної кваліфікації та правової оцінки дій засудженої ОСОБА_5 , наявності зговору її з іншими особами, правової кваліфікації та оцінки дій інших причетних осіб до вчинення злочину.

Крім цього просить стягнути з засудженої ОСОБА_5 на її користь, понесені витрати на правову допомогу у цій справі в розмірі 1 000 (однієї тисячі) грн. на залучення представника - адвоката ОСОБА_11 .

Інших апеляційних скарг від учасників судового провадження не надходило.

Згідно вироку районного суду, 16 червня 2015 року, приблизно о 12 годині 00 хвилин, неповнолітня ОСОБА_5 , переслідуючи корисливі мотиви, спрямовані на заволодіння чужим майном, умисно, з метою особистого збагачення, з території толоки, що розташована в с. Припруття Новоселицького району Чернівецької області, викрала корову вартістю 17 тисяч гривень, яка належить ОСОБА_6 , після чого викраденим розпорядилася на власний розсуд, чим спричинила матеріальні збитки потерпілій ОСОБА_6 на вказану суму.

Крім цього, 06 серпня 2015 року, приблизно о 15 годині 00 хвилин неповнолітня ОСОБА_5 , продовжуючи свою злочинну діяльність, спрямовану на заволодіння чужим майном, умисно, повторно, з метою особистого збагачення, знаходячись в с. Зелений Гай Новоселицького району Чернівецької області, з території лісосмуги біля річки Прут, викрала корову, яка належить ОСОБА_12 , чим спричинила їй матеріальні збитки на суму 9 тисяч гривень.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного вироку суду, прокурора, який вважав, що вирок суду, як законний слід залишити без змін, а апеляційну скаргу, як необґрунтовану без задоволення, обвинувачену ОСОБА_5 та її захисника ОСОБА_8 , а також законного представника ОСОБА_9 , які такої ж думки, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, надавши слово усім учасникам у дебатах, а обвинуваченій і останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілої не підлягає до задоволення, а вирок районного суду зміні чи скасування.

Приходячи до такого висновку, колегія суддів виходить із наступного.

Винуватість обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, при обставинах викладених у вироку, повністю доведена дослідженими в суді доказами, яким суд дав належну повну та всебічну оцінку.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

В частині доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185, ч.2 ст.185 КК України апеляційних вимог потерпілою не заявлено.

За таких обставин колегія суддів, керуючись п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 15.05.2006 року «Про практику постановлення вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ у апеляційному порядку» не наводить у вироку доводи на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оспорені в апеляційній скарзі.

Що стосується вимог потерпілої щодо юридичної оцінки дій обвинуваченої та наявності зговору її з іншими особами, то у відповідності до ч.4 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

За таких обставин, апеляційні вимоги потерпілої в цій частині не підлягають до задоволення.

Що стосується доводів потерпілої ОСОБА_6 щодо необґрунтованого застосування ст.75 КК України та звільнення обвинуваченої ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням то, колегія суддів вважає, їх необґрунтованими та непереконливими.

Статтею 65 КК України передбачено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості,

співмірності, індивідуалізації.

У ст. 50 КК України вказано, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Відповідно до ст. 103 КК України при призначенні покарання неповнолітньому, суд, крім обставин, передбачених у статтях 65-67 цього Кодексу, враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.

Статтею 140 КК України передбачено, звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до неповнолітніх відповідно до статей 75-78 цього Кодексу, з урахуванням положень, передбачених цією статтею. Звільнення від відбування покарання з випробуванням може бути застосоване до неповнолітнього лише у разі його засудження до арешту або позбавлення волі. Іспитовий строк, в такому випадку, установлюється тривалістю від одного до двох років.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку поро можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Призначивши ОСОБА_5 покарання із звільненням від його відбування з випробуванням, районний суд послався на те, що остання щиро розкаялася у вчинених нею кримінальних правопорушень, вчинила їх у неповнолітньому віці, активно сприяла у їх розкритті, її задовільну характеристику за місцем проживання, а також врахував характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень.

У судовому засіданні в апеляційному суді обвинувачена ОСОБА_5 визнала свою вину у вчиненому, щиро розкаялась та запевнила суд про недопустимість подібного в майбутньому, просила врахувати те, що вона є неповнолітньою, а також те, що вона вагітна.

Колегія суддів при перевірці рішення районного суду щодо призначеного обвинуваченій ОСОБА_5 покарання враховує те, що обвинувачена в силу ст. 89 КК України є такою що не судима, кримінальні правопорушення, відносяться до категорії середньої тяжкості і були вчинені нею у неповнолітньому віці, обставини які характеризують обвинувачену, а саме те, що ОСОБА_5 : на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та у лікаря психіатра не перебуває (т.1, а.к.п.82); проживає в багатодітній сім`ї (т.1, а.к.п.87); по місцю проживання характеризується з задовільної сторони, у шлюбі не перебуває, на даний час ніде не навчається та не працює (т.1, а.к.п.88); відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №379 від 26.08.2015 року ознак хронічного психічного захворювання не виявляє, може усвідомлювати свої дії та керувати ними (т.1, а.к.п.110-11), є вагітною, що підтверджується висновком Новоселицької ЛКК № 421/3 від 24.03.2016 р.

Разом з тим колегія суддів враховує і дані які є у «Звіті про неповнолітнього обвинуваченого у кримінальному провадженні», які свідчать, що служба у справах дітей не рекомендує призначати ОСОБА_5 покарання у виді реального позбавлення волі.

Верховний Суд України у своїй Постанові від 16 квітня 2004 року № 5 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх», у п. 10 роз`яснив, що при призначенні покарання неповнолітнім суди повинні суворо дотримуватись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання такого засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, а у п. 16 - що позбавлення волі має застосовуватися до таких осіб тільки тоді, коли у суду є переконання, що застосування більш м`якого покарання не сприятиме виправленню засудженого.

Така позиція повністю узгоджується із ст. 103 КК України та Конвенцією ООН про права дитини, від 20 листопада 1989 року, а також з практикою Європейського суду з прав людини, в яких сказано, що позбавлення волі може бути застосовано щодо неповнолітніх у виняткових випадках.

Таким чином, суд першої інстанції призначаючи покарання ОСОБА_5 , проявляючи при цьому додаткову сумлінність, дотримав вимоги КК України та КПК України, і призначив покарання, яке за своїм видом і розміром, є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів, а тому вважати, що це покарання є явно несправедливим колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, підстав для скасування вироку у цій частині з мотивів наведених в апеляційній скарзі потерпілої, а також необхідності застосування реальної міри покарання у виді позбавлення волі, колегія суддів не знаходить.

Що стосується посилання в апеляційній скарзі на те, що районним судом у вироку не прийнято рішення щодо понесених потерпілою ОСОБА_6 процесуальних витрат, пов`язаних із залученням представника адвоката ОСОБА_11 , то колегія суддів вважає їх необґрунтованими та безпідставними.

До процесуальних витрат, у відповідності до ст.118 КПК України віднесено витрати на правову допомогу; витрати, пов`язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрати, пов`язані із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрати, пов`язані із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Частиною 2 статті 120 КПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

За таких обставин, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, який надає правову допомогу за договором, відповідно до спеціальної норми, передбаченої ч.2 ст. 120 КПК України, яка регулює такий різновид процесуальних витрат, несе сам потерпілий, а всі інші понесені потерпілим процесуальні витрати, зокрема: пов`язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження, пов`язані із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів, а також пов`язані із зберіганням і пересиланням речей і документів, у відповідності до ст.124 КПК України (загальної норми) можуть бути стягнені з обвинуваченого у разі ухвалення обвинувального вироку.

Аналізуючи зазначені вище норми, вимоги потерпілої ОСОБА_6 щодо стягнення з обвинуваченої ОСОБА_5 , процесуальних витрат на залучення представника ОСОБА_11 , - до задоволення не підлягають.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи також не дають підстав для зміни чи скасування рішення районного суду.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 414, 418, 420-421 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 12 січня 2016 року, щодо ОСОБА_5 , засудженої за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3