Провадження № 1-кп/161/44/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Луцьк 15 березня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000326, що надійшов з військової прокуратури Луцького гарнізону 04.12.2015 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 (зареєстрованого за цією ж адресою), українця, гр.України, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, військовослужбовця у розпорядженні командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , у військовому званні старшого солдата, не працюючого, не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.4 КК України,

В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем, не з`явився вчасно на військову службу без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, за наступних обставин.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 18.03.2015 року, на підставі Указу Президента України від 14.01.2015 року №15/2015 «Про оголошення часткової мобілізації», був призваним ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі ОРВК) на військову службу до Збройних Сил України.

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 18.03.2015 року №63 старшого солдата ОСОБА_6 зараховано до списків особового складу та призначено на посаду водія відділення забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до вимог ст.ст.2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» солдат ОСОБА_6 , вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

Проходячи військову службу на вказаній посаді старший солдат ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст.ст.1,2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", ст.ст.9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, був зобов`язаний бездоганно та неухильно дотримуватися порядку несення військової служби упродовж встановленого законом строку, виконувати службові обов`язки, завжди бути готовим до захисту держави і виконувати свій військовий обов`язок.

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 03.09.2015 року №215 старшого солдата ОСОБА_6 , водія відділення забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_4 , виключено зі списків особового складу та направлено для подальшого проходження військової служби у розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

Натомість обвинувачений ОСОБА_6 , всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Законів України та Статутів Збройних Сил України, не отримавши дозволу відповідного начальника, 04.09.2015 року, у невстановлений органом досудового розслідування час та місці, умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, маючи намір ухилитися від проходження військової служби в особливий період, без поважних причин, не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 для отримання припису та вибуття до місця дислокації - військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), що за адресою: АДРЕСА_2 .

В подальшому, в період з 04.09.2015 року по даний час ОСОБА_6 (тобто тривалістю понад 1 місяць), всупереч наведеним вимогам законодавства, не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 та до дислокації військової частини - польова пошта НОМЕР_1 не вибув, командуванню частини про причини не прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 для отримання припису та вибуття до місця дислокації військової частин польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) та про своє фактичне місцезнаходження не повідомляв.

Таким чином, ОСОБА_6 своїми умисними діями, спрямованими на нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад 1 місяць, вчиненими в умовах особливого періоду, скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні не визнав. Суду дав показання, що вперше його було призвано на військову службу під час мобілізації у березні 2014 року та звільнено відповідно до наказу командира військової частини 11.03.2015 року. Після цього йому запропонували знову служити у ІНФОРМАЦІЯ_4 , на що він погодився та приступив до виконання обов`язків 18.03.2015 року. Вважав, що працює на штатній посаді, і не є військовослужбовцем, після того, як вийшов з відпустки початок вересня 2015 року, звільнився (оскільки йому повідомили про скорочення посади і він отримав обхідний лист) і поїхав на заробітки, а тому вважає, що військову службу самовільно не залишав. Про те, що його розшукують дізнався зі слів матері, однак до військкомату не з`являвся через образу. В зв`язку з відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення, просив його виправдати.

Аналогічні показання за змістом дали в судовому засіданні і свідки, допитані за клопотанням сторони захисту ОСОБА_7 (мати обвинуваченого), ОСОБА_8 (дружина обвинуваченого).
Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 , його винуватість у вчиненні умисних дій, спрямованих на нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад 1 місяць, вчиненими в умовах особливого періоду, підтверджується зібраними під час досудового розслідування та дослідженими за клопотанням учасників судового провадження доказами.

Так, відповідно до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 №63 від 18.03.2015 року, старшого солдата ОСОБА_6 , призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначено водієм відділення забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_5 , зараховано до списків особового складу вказаного комісаріату на всі види забезпечення і постановлено вважати таким, що справи і посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків, з призначенням відповідного посадового окладу та виплати відповідних премій. При цьому, підставою для призначення на посаду став рапорт старшого солдата ОСОБА_6 №ВП/1519/96 від 18.03.2015 року, який, як вбачається з показань обвинуваченого, він писав як військовослужбовець.
Відповідно до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_6 №31 від 18.03.2015 року, ОСОБА_6 , відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 року №15/2015 «Про оголошення часткової мобілізації», призвано на військову службу до складу Збройних Сил України.
Таким чином, згідно ст.24 ч.1 п.4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року з 18.03.2015 року ОСОБА_6 набув статусу військовослужбовця і почав проходити військову службу за призовом під час мобілізації, у зв`язку з чим повинен, окрім іншого, керуватися вимогами ст.ст. 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року, та ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Таким чином, показання обвинуваченого та свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (рідних обвинуваченого) щодо перебування ОСОБА_6 на так званій «штатній посаді», а не як військовослужбовця, призваного під час мобілізації, судом до уваги не приймаються.
Відповідно ст.1 Закону України «Про Оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання Виконувачем обов`язків Президента України Головою Верховної Ради України Указу №303/2014 від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію», на території України почав діяти особливий період, відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України», який триває до теперішнього часу. А тому, старший солдат ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, в умовах особливого періоду.

Факт проходження військової служби у період з 18.03.2015 року стверджується і обліково-послужною карткою до військового квитка серії НОМЕР_2 та військовим квитком, вказаної серії та номеру, виданого ІНФОРМАЦІЯ_7 . У документі відображено факт першої мобілізації у 2014 році після чого його демобілізація, і факт призову за мобілізацією у березні 2015 року. При цьому, з цього ж документу вбачається, що призовною комісією ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 визнано придатним до військової служби ще у травні 2008 року.
Згідно картки обстеження та медичного огляду (форми Ф-13) військовослужбовця ОСОБА_6 визнано придатним до військової служби.
Придатність обвинуваченого ОСОБА_6 до військової служби стверджується і довідкою №61 проведеного медичного огляду ВЛК госпітальною при військовій частині НОМЕР_3 12.02.2016 року. При цьому, обвинувачений ствердив, що для проходження вказаного медичного огляду подавав усю наявну у нього медичну документацію, яка досліджувалась лікарями, окрім його безпосереднього огляду. Вказане опосередковано підтверджується і відповіддю на запит сторони захисту з Центральної військово-лікарської комісії №1119 від 26.02.2016 року, а тому посилання сторони захисту на його непридатність, у зв`язку з наявністю у нього ряду хвороб, до військової служби як в даний час, на момент мобілізації, так і станом на 04.09.2015 року, також не заслуговує на увагу.
Відповідно до розпоряджень першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 15.08.2015 року №321/К/6831, від 18.08.2015 року №321/К/6910 військовослужбовців, призваних під час мобілізації на особливий період, до 26.08.2015 року, слід направити (з метою доукомплектування вакантних посад водіїв) для подальшого проходження військової служби до військової частини пп НОМЕР_1 , згідно відповідного додатку, серед переліку осіб, яких слід направити вказано водій забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_4 старший солдат ОСОБА_6 (вид військової служби за призивом).
На виконання вказаного розпорядження, з врахуванням періоду відпустки та її закінчення, наказом №215 від 03.09.2015 року старшого солдата ОСОБА_6 , направлено для подальшого проходження військової служби у розпорядження командира військової частини пп НОМЕР_1 . При цьому, згідно обхідного листа та даного наказу, він вважається таким, що справи і посаду здав та вибув до нового місця служби в АДРЕСА_1 .
Матеріалами службового розслідування, проведеного на підставі наказу Міністра оборони №82 від 15.03.2004 року «Про затвердження Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних силах України», стверджується факт нез`явлення вчасно на військову службу військовослужбовцем ОСОБА_6 .
Факт нез`явлення вчасно на військову службу військовослужбовцем ОСОБА_6 категорично підтвердили і допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .
Вказані докази, в тому числі і картку обстеження та медичного огляду (форми Ф-13) військовослужбовця ОСОБА_6 , суд, на підставі ст.ст.85, 86 КПК України, вважає належними, допустимими та достовірними, оскільки вони прямо та опосередковано підтверджують пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення, а також були отримані у порядку, встановленому чинним Кримінальним процесуальним кодексом України.

Таким чином, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_6 , діяв з прямим умислом, оскільки йому достеменно було відомо про необхідність з`явитись для подальшого проходження військової служби до Волинського ОВК, що стверджується обхідним листом та наказом №215 від 03.09.2015 року, який згідно вимог Дисциплінарного статуту Збройних Сил України йому було доведено в усній формі, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою ухилитися від неї, у порушення статутних вимог, маючи об`єктивні можливості своєчасно прибути до Волинського ОВК, а, у подальшому, до військової частини пп В 1298 м.Рівне, ОСОБА_6 не з`явився вчасно на службу без поважних причин, натомість поїхав у м.Київ на заробітки (як вбачається з показань обвинуваченого та його рідних), тобто проводив час на власний розсуд. Навіть, не зважаючи на повідомлення його матері ОСОБА_7 (про що остання ствердила безпосередньо у суді) про те, що його розшукують працівники військкомату, військовослужбовець ОСОБА_6 не з`явився, що також свідчить про наявність у його діях прямого умислу на вчинення вищевказаних дій.
Суд, враховуючи суперечність у показаннях обвинуваченого та свідків ОСОБА_7 (мати обвинуваченого), ОСОБА_8 (дружина обвинуваченого), зокрема - щодо обставин мобілізації та залишення місця служби, з іншими доказами в їх сукупності, вважає, що оскільки такі свідчення свідків не підтверджуються доказами, які б не викликали у суду розумного сумніву, зважаючи, що вони є близьким родичами обвинуваченого, тому до них слід ставитись критично, в зв`язку з чим такі їх показання до уваги не приймає.

Суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він не вчиняв кримінального правопорушення по якому йому оголошено про підозру, оскільки його протилежні показання не підтверджуються доказами, які б не викликали у суду сумнівів щодо їх достовірності, а тому вважає їх такими, що дані виключно з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Суд, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, на основі повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи у їх сукупності, враховуючи, що показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , допитаних безпосередньо в судовому засіданні є послідовними, узгоджуються між собою, відповідають іншим обставинам справи та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, що проаналізовані вище, не викликають сумнівів у їх достовірності, оскільки підстав ставити їх під сумнів у суду немає, тому суд бере їх за основу при постановленні даного вироку та приходить до висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.4 КК України.

При обранні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і дані про особу винного.

Обставин, що обтяжують чи пом`якшують покарання, суд не вбачає.

Обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин, який згідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, у вчиненому не розкаявся, в тому числі, не припинив протиправних дій і на даний час, оскільки до місця несення військової служби так і не з`явився, хоча і не був демобілізованим, однак він не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, що стверджується довідкою-характеристикою Ратнівської селищної ради №5557 від 13.11.2015 року та №6341 від 30.12.2015 року, одружений, на його утриманні перебуває малолітня дитина ОСОБА_7 , 28.12.2013 року та дружина, яка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, по місцю попередньої роботи характеризувався виключно позитивно, має ряд захворювань, що стверджується відповідною медичною документацією, тому суд, призначає покарання в межах санкції ст. 407 ч.4 КК України, у вигляді позбавлення волі, з застосуванням ст.75 КК України.

На думку суду, обрана міра покарання, є необхідною та достатньою для його виправлення та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд,

З А С У Д И В :
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.4 КК України, призначивши покарання 4 (чотири) роки позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання;

- періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Волинської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: