Дата документу Справа № 328/595/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1451/16
Єдиний унікальний № 328/595/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст. 115 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001707, за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 , прокурора, який приймав участь у провадженні на вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 13 липня 2016 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Токмак Запорізької області, громадянина України, який має середню освіту, не працює, одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України
в с т а н о в и л а:
Вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 13 липня 2016 року ОСОБА_8 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено без змін тримання під вартою.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту затримання з 22.12.2015 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 22 грудня 2015 року по 13 липня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 22 грудня 2015 року, близько 13 години, ОСОБА_8 знаходячись в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , вживав спиртні напої разом зі своїм сином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час конфлікту, що виник на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин між останніми розпочалася бійка, в ході якої у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння смерті своєму синові, реалізуючи який, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, взяв на кухні будинку кухонний ніж, яким умисно наніс своєму синові один удар в область грудної клітини з правого боку, спричинивши проникаюче ножове поранення грудної клітини, від якого ОСОБА_8 помер на місці скоєння злочину, тим самим ОСОБА_8 скоїв умисне вбивство свого сина.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 308 від 28.01.2016 року, смерть ОСОБА_8 настала внаслідок проникаючого поранення грудної клітини з правого боку з пошкодженням шкіри, жирової клітковини, м`язів грудної клітини, міжреберних м`язів, реберної та легеневої плеври, середньої долі правої легені, серцевої сорочки, легеневої артерії, аорти, яке ускладнилося розвитком тампонади серця кров`ю, яка і стала безпосередньою причиною смерті. Згідно «Правил судово-медичного визначення тяжкості тілесних пошкоджень від 17.01.1995 р.» вказане тілесне ушкодження у живих осіб кваліфікувалося б як тяжке тілесне ушкодження, як пошкодження, що небезпечне для життя на час спричинення, а в даному випадку, як таке, що викликало смерть.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 вказує на незаконність на невмотивованість вироку суду першої інстанції, у зв`язку з чим просить його змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_8 зі ст. 115 ч. 1 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України, посилаючись на те, що у її чоловіка не було ані наміру, ані причин навмисно вбивати їх єдиного сина та пом`якшити ОСОБА_8 призначене покарання.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 не оспорюючи кваліфікації вчиненого, просить врахувати повне визнання вини та щире каяття, сприяння слідству та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

В апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_9 , обвинувачений та адвокат просять вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 13.07.2016 року змінити, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність щодо правової кваліфікації кримінального правопорушення, а також у зв`язку з допущеними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення; перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_8 з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України, вважати ОСОБА_8 засудженим за умисне тяжке тілесне ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого та призначити йому покарання у виді 7 років позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що у вироку невірно викладені показання обвинуваченого, які були надані ним в судовому засіданні, оскільки обвинувачений пояснював суду, що не пам`ятає, яким чином, коли, та де, він міг нанести удар ножем сину, взагалі не пам`ятає вказаного факту, тільки пам`ятає нанесення йому в голову та по обличчю ударів сином, боротьбу між ними та як син сказав йому, що він його проткнув чи проколов.

В судовому засіданні при розгляді кримінального провадження не підтвердилась наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 умислу на умисне вбивство, умисне протиправне заподіяння смерті сину.

Судом безпідставно не взято до уваги показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , вказуючи на те, що вони надавали характеристики, які стосувалися не теперішнього часу, а часового періоду 10-20 років тому.І І

Таким чином, суд поклав в основу обвинувального вироку відносно ОСОБА_8 за ч.1 ст. 115 КК України показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які не були безпосередніми свідками події, що відбувалися 22.12.2015 року близько 13-00 години в будинку сім`ї ОСОБА_17 , за адресою АДРЕСА_1 .

Не містять таких відомостей і письмові докази, на які суд послався в оскаржуваному вироку. Напроти, аналізуючи показання вищевказаних свідків та письмові докази у їх сукупності можливо прийти до висновку, що вони вказують на відсутність складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України в діях обвинуваченого ОСОБА_8 .

Окрім цього, при призначенні покарання суд безпідставно не встановив обставини, які пом`якшують покарання передбачені ст. 66 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , згідно ст. 66 КК України, суд повинен був визнати те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому визнав факт нанесення ним тілесних ушкоджень своєму сину, активно сприяв розкриттю злочину, про що свідчить слідчий експеримент від 05.02.2016 року, позитивно характеризується за місцем проживання, має сім`ю, має на утриманні батька, який є непрацездатною особою та потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується медичною документацією, раніше не судимий.

В апеляційній скарзі прокурор, який приймав участь у провадженні, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та правильність кваліфікації його дій, просить вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 13.07.2016 року відносно ОСОБА_8 скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості; врахувати, що ОСОБА_8 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України не визнав, з кваліфікацією кримінального правопорушення не погодився; вчинив особливо тяжкий злочин в стані алкогольного сп`яніння; відсутність обставини, що пом`якшують покарання; а також те, що ОСОБА_8 характеризується негативно, не працює, після вчинення кримінального правопорушення не вчиняв жодних активних дій, спрямованих на врятування життя свого сина ОСОБА_8 та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 11 років позбавлення волі.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, потерпіла ОСОБА_7 та адвокат ОСОБА_9 проти задоволення апеляції прокурора заперечують, просять врахувати що обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав свої вину, позитивно характеризується та не мав наміру умисно вбивати свого сина.

Заслухавши доповідь судді доповідача про сутність судового рішення та аргументи апеляційних скарг; в судових дебатах: захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 , зокрема і в останньому слові, який уточнив свою апеляційну скаргу, та які підтримали свою спільну апеляційну скаргу і апеляційну скаргу потерпілої, та не підтримали апеляційну скаргу прокурора; потерпілу, яка підтримала свою апеляційну скаргу та спільну апеляційну скаргу обвинуваченого і захисника ОСОБА_9 , та не підтримала апеляційну скаргу прокурора, та просили їх задовольнити та змінити вирок в частині кваліфікації та призначеного покарання; прокурора, який заперечував проти задоволення всіх апеляцій та просив відмовити в їх задоволенні, а вирок просив залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці вимоги закону судом першої інстанції було дотримано.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 , у скоєнні умисного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, за обставин, викладених у вироку суду, відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджується сукупністю досліджених при судовому розгляді доказів, які згодом суд поклав в основу вироку, є законним та обґрунтованим.

Під час судового розгляду, у суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 , винним себе
визнавав частково, та поясняв, що 22 грудня 2016 року після, вживання разом із сином спиртних напоїв, після сварки з дружиною, а потім і сином, яка переросла у бійку між ними, у будинку де вони всі разом мешкали, він взявши ніж з коричневою ручкою шириною леза 2-3 см. наніс цим ножем, своєму синові один удар. Також поясняв, що з моменту взяття кухонного ножа і до нанесення удару синові пройшло 10-15 хвилин, після чого син сказав: "батько ти мене проколов" і присів наприсядки. У подальшому дружина кричала, що він наробив, що він вдарив сина ножем, на що він сказав дружині викликай швидку допомогу та поліцію, а сам пішов в будинок. Хто забирав сина він не бачив, і не памятає коли приїхали працівники поліції.

Обвинувачений в суді першої інстанції не оспорював обставини вчиненого кримінального правопорушення, проте не погоджувався з кваліфікацією кримінального правопорушення та заперечував наявність умислу на вбивство.

Покази обвинуваченого, надані під у судовому засіданні,у тому числі пов`язані з подіями злочину, підтверджуються з іншими, дослідженими судом першої інстанції доказами, які узгоджуються між собою, а саме з показаннями наданими під час судового розгляду:

- потерпілою ОСОБА_7 про те, що вона 22 грудня 2015 року приїхала додому близько 11 години 40 хвилин, приїхала від батьків та почала займатися домашніми справами. Потім посварилася з сином на ґрунті вживання сином та обвинуваченим спиртних напоїв. У цей час зайшов обвинувачений і став вимагати припинити сварку, при цьому відштовхнув її а вона вдаришшиь головою об двері впала на підлогу. Захищаючи її між сином та обвинуваченим виникла сварка, яка переросла у бійку. Цей конфлікт тривав близько 10 хвилин. Деталі бійки вона не бачила, але згодом почула як син сказав: "батько ти мене проколов". Після чого побачила, як син зробив декілька кроків повернувся та присів, спершись на коліна і лікті, і повісив голову. Опісля зайшла в прибудову між кухнею та будинком, та побачила ніж, на якому була кров. Після чого забігла в спальню до обвинуваченого та сказала, що той наробив, на що той сказав викликати швидку допомогу та поліцію і вона побігла в лікарню за медичними працівниками помістили до автомобіля швидкої допомоги та повезли до лікарні у м. Токмак де лікар констатував смерть сина;

-свідком ОСОБА_12 , яка поясняла, що 22 грудня 2015 року близько 13-15 години до Новогорівського фельдшерсько-акушерського пункту, у якому вона працює фельдшером прибігла ОСОБА_7 та повідомила про те, що її чоловік вдарив ножем сина. Вона разом з медсестрою ОСОБА_13 взяли необхідне та побігли до будинку ОСОБА_17 . Прибувши на місце побачили, що ОСОБА_8 лежить на підлозі на животі а біля нього побачилили кров. Обстеживши останього констатували смерть. Піднявши светр побачили у нього поранення з правого боку грудної клітини, нижче соска. Потім підїхав автомобіль швидкої допомоги, яким того доправили до лікарні м. Токмака, де лікар повідомив про доставлення вже мертвого тіла, після чого медсестстра ОСОБА_13 викликала поліцію;

- аналогічними показами свідка ОСОБА_13 яка до того ж характеризувала обвинуваченого з негативної сторони;

- свідком ОСОБА_14 про те, про смерть ОСОБА_8 дізналася 22 грудня 2015 року близько 14-00 години від сусідки;

-свідком ОСОБА_15 , який поясняв, що 22 грудня 2015 року близько 13-20 години, до Новогорівського фельдшерсько-акушерського пункту де він працює водієм, надійшов виклик від фельдшера ОСОБА_12 , за яким від зявився до будинку Наянових, а після транспортував тіло ОСОБА_8 , який не подавав ознак життя, до лікарні м. Токмак;

- свідком ОСОБА_16 , про те, що він, як судово-медичний експерт, проводив судово-медичну експертизу з 23 грудня 2015 року по 28 січня 2016 року (висновок експерта № 308) підтвердивши при цьому свої висновки;

- свідком ОСОБА_11 , яка поясняла, що про смерть ОСОБА_8 дізналася 22 грудня 2015 року від сусідки;

- свідком ОСОБА_18 про те, що в двадцятих числах грудня 2015 року, на початку другої години, він допоміг фельдшеру з водієм занести носилки, на яких лежав молодий хлопець, який ознак життя не подавав, тілесних ушкоджень у того не бачив але на одязі бачив кров, і якого допоміг занести в автомобіль.

Крім, показань обвинуваченого, потерпілої та свідків, винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення в повному обсязі суд підтведив сукупністю інших, як прямих, так і непрямих доказів, а саме:

- рапортом помічника чергового Токмацького відділення поліції, про повідомлення 22 грудня 2015 року о 13-28 годині на службу 102 свідком ОСОБА_13 , про те, що 22 грудня 2015 року гр. ОСОБА_8 мешканець АДРЕСА_2 , вдарив свого сина ОСОБА_8 ножем (т. 1 а.п. 138);

- протоколом огляду місця події від 22 грудня 2015 року та фототаблицею до нього (т. 1 а.п. 139-164) згідно яких під час огляду будинку АДРЕСА_2 на підлозі виявлено а згодом і вилучено плями та згустки червоно-бурого кольору, на стіні та підлозі веранди виялена речовина бурого кольору з якої зроблені контрольні змиви, а крім того встановлені та вилучені: куртка чоловіча тепла чорного кольору зі слідами речовини бурого кольору з внутрішньої сторони та пошкодженням у вигляді рубця в області грудної клітки справа; кухонний ніж довжиною 30 см. зі слідами речовини бурого кольору на лезі, і які були досліджені судом у якості речових доказів;

- протоколом огляду трупа ОСОБА_8 від 23 грудня 2015 року та фототаблицею до нього, та одежі на ньому, яка у подальшому була досліджена судом у якості речових доказів; при досліджені якого встановлені тілесні ушкодження, їх розташування тощо, та причина смерті (т. 1 а.п. 173-180);

- свідоцтвом про смерть ОСОБА_8 (т. 1 а.п. 214);

- висновком експерта № 308 від 23 грудня 2015 року про тілесні пошкодження, їх дослідження, причини та давність настання смерті, а також кваліфікацію тілесних ушкоджень ОСОБА_8 (т. 1 а.п. 165-168);

- висновками експерта № 78 від 18.01.2016 року (т. 1 а.п. 195-197), № 80 від 21.01.2016 року ( т.1 а.п. 208-211), № 82 від 18.01.2016 року (т. 1 а.п. 191-193) про дослідження на представлених обектах плям, у яких встановлена наявність крові людини, та її приналежність;

- медичною довідкою з Токмацької ЦРЛ від 26.05.2016 року про відсутність у обвинуваченого на момент огляду о 18год. 55хв. 22.05.2016 року тілесних пошкоджень (т. 2 а.п. 27);

-висновком № 237 від 22 грудня 2015 року щодо результатів медичного огляду обвинуваченого, згідно якої останній перебував в стані алкогольного спяніння (т. 1 а.п. 171);

- протоколом огляду наданих ОСОБА_8 предметів від 23 грудня 2015 року та фототаблицею до нього, з описом цих предметів та встановленні плями бурого кольору (т. 1 а.п. 181-184), частина з яких була досліджена в судовому засіданні;

- висновками експерта № 77 від 06.01.2016 року(т. 1 а.п. 190), № 81 від 21.01.2016 року(т. 1 а.п. 203-205) ) про дослідження на представлених обектах плям, у яких встановлена наявність крові людини, та її приналежність;

- висновком експерта № 60 від 12.02.2016 року (т. 1 а.п. 244-247) щодо ушкодження на клапті шкіри трупа ОСОБА_8 утворення якого не виключається від дії наданого на експертизу ножа не виключається;

- висновком експерта № 79 від 18.01.2016 року (т. 1 а.п. 200-202) згідно якого у змивах з клинка нескладного кухонного ножа, вилученого з місця події, встановлена наявність крові людини, що не виключає її приналежності загиблому;

- протоколом слідчого експерименту від 05 лютого 2016 року та відеозаписом до нього, згідно якого обвинувачений пояснив про обставини вчинення злочину (т. 1 а.п. 216-222, 223, 236).

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 51 від 03.02.2016 року (т. 1 а.п. 238-243) обвинувачений ОСОБА_8 у період здійснення інкримінованого йому правопорушення ознак хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а знаходився в стані гострої алкогольної інтоксикації, міг усвідомлювати свої дії й керувати ними. За своїм психічним станом на час проведення зазначеної експертизи також може усвідомлювати свої дії і керувати ними. Примусових заходів медичного характеру не потребує.

Суд належним чином дослідив ці та інші докази у провадженні у їх сукупності з точки зору належності та допустимості, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку. Зазначені докази узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності, виключають сумніви у причетності обвинуваченого ОСОБА_8 до умисного скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення, а тому правильно обґрунтував ними його обвинувачення.

Доводи апеляційних скарг щодо відсутності умислу на умисне вбивство а відтак і неправильної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 неспроможні, з огляду на наступне.

Так, суд ретельно перевірив доводи потерпілої, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, про відсутність умислу на вбивство, і визнав їх безпідставними, виходячи з наявності сукупності доказів у справі.

Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 02 лютого 2003 року № 2 "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоровя особи" питання про умисел, у тому числі на позбавлення іншої особи життя, необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Виходячи з положень кримінального закону, для відмежування умисного вбивства (ч. 1 ст. 115 КК України) від умисного тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК України), необхідно ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту та спрямованості умислу винного. Питання про спрямованість умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час та після злочину, його взаємини з потерпілою особою, що передували події. Також необхідно брати до уваги характер та динамічність дій засудженого.

Крім того, при визначенні умислу на вчинення протиправного діяння та виду такого умислу визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій, яке простежується у його поведінці одразу після вчинення протиправного діяння, у аналізі підстав та причин з яких винна особа вважала, що довела свій злочинний умисел до кінця чи, з яких вона припинила свої злочинні дії, а також у спрямованості її дій на усунення шкідливих наслідків, які настали чи можуть настати у результаті вчиненого протиправного діяння.

Умисне вбивство може бути вчинене як з прямим умислом так і непрямим умислом коли винний хоча і не бажає настання смерті іншій людині, але свідомо припускає її настання. Вбивство, яке було наслідком дій особи, котра хоча і не ставила собі за мету позбавлення життя, але байдуже ставилася до такого наслідку, можливість якого вона свідомо допускала, кваліфікується як умисне вбивство.

Відповідальність за умисне спричинення смерті настає і у разі коли винний, умисно завдаючи шкоду потерпілому, не передбачає конкретно, яка саме шкода матиме місце, допускаючи можливість будь-якої шкоди, в тому числі і смерті, яка фактично настає.

Про умисел обвинуваченого ОСОБА_8 на вчинення умисного вбивства свого сина ОСОБА_8 вказує характер, механізм і локалізація тілесних ушкоджень, зокрема і поведінка обвинуваченого, що передувала події злочину, у тому числі перед його безпосереднім вчиненням, зокрема, продовження сварки після того, як обвинувачений взяв знаряддя злочину ніж та нанесенням удару загиблому в ділянку грудної клітки з правого боку, а саме у життєво важливий орган, що стало причиною смерті. При цьому суд встановив, що проміжок часу між тим коли обвинувачений взяв ніж та завдав удару становив приблизно 10 хвилин. Після цього допомогу своєму синові обвинувачений не надав, і лише після зауважень дружини, сказав їй викликати швидку допомогу та поліцію, а сам пішов відпочивати в кімнату.

До того ж, період від якого обвинувачений взяв ніж і безпосереднім завданням ножового поранення, ніяким чином не впливає на правильність кваліфікації дій обвинуваченого і не спростовує висновків суду щодо скоєння ним умисного вбивства.

При перевірці матеріалів провадження щодо досліджених судом першої інстанції доказів, на предмет їх протиріч з подальшим їх відображенням в оскаржуваному судовому рішенні, колегія суддів не встановила суттєвих не співпадінь, які б могли вплинути на правильність висновків суду і прийняття ним законного та обґрунтованого рішення, а тому в цій частині доводи спільної апеляційної скарги є неспроможними.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що всі доводи, які були зазначені у апеляційній скарзі потерпілої ОСОБА_7 та спільній апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника були предметом розгляду і судом першої інстанції, на які останній дав вичерпні відповіді у оскаржуваному судовому рішенні.

З такими висновками, перевіривши матеріали кримінального провадження, погоджується і колегія суддів.

Доводи обвинуваченого та його захисника про те, що свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , не були безпосередніми свідками події а тому їх покази не можуть свідчити про наявність умислу ОСОБА_8 на вчинення умисного вбивства, а до того ж відсутності відомостей про склад кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України в діях обвинуваченого у письмових доказах, на які суд послався в оскаржуваному вироку безпідставні, оскільки даними показами суд мотивував причетність обвинуваченого до інкримінованого злочину, а свої висновки щодо направленості умислу обвинуваченого, будував виходячи не тільки з показів свідків, а з наявності сукупності і інших доказів у провадженні, на які було звернуто увагу вище, які були досліджені, і яким була дана належна правова оцінка.

Даних, які б свідчили про упередженість суду, або порушення ним норм матеріального чи процесуального закону, які були б підставою для зміни чи скасування вироку, по цих доводах, колегія суддів, не встановила.

Дії ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, судом кваліфіковані правильно.

Порушень ст. ст. 349, 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан тощо.

При призначенні ОСОБА_8 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, думку потерпілої, дані про його особу, згідно яких він має постійне місце проживання за яким характеризується негативно, не працює, на обліку в кримінально-виконавчій інспекції Токмацького району не перебуває, перебуває на обліку в Токмацькому обєднаному міському військовому комісаріаті, на диспансерному обліку в КУ "Токмацький ПТД" ЗОР, у лікарів нарколога, невропатолога, психіатра не перебуває, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, що визнано обставиною, що обтяжує покарання, та призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України строком на вісім років, що близько до мінімальної межі встановленої законом про кримінальну відповідальність, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації, з чим погоджується і колегія суддів, а тому підстав для пом`якшення призначеного районним судом покарання, не вбачає.

Доводи сторони захисту щодо неврахування судом щирого каяття та сприяння досудовому розслідуванню та судовому розгляду безпідставні, оскільки суд у вироку мотивував своє рішення щодо неврахування в якості обставини, що пом`якшує покарання щирого каяття, та активного сприятя розкриттю злочину, зазначивши при цьому підстави для такого висновку.

Крім того, стороною захисту не доведено, а судом першої інстанції та апеляційним судом не встановлено, в яких саме діях обвинуваченого вбачається така обставина, як щире каяття, чи є воно добровільним і базується на внутрішньому переконанні особи, чи він висловлює його під тиском зібраних у проваджені доказів. Не доведено захистом, та не встановлено судами, також наявність обставин сприяння обвинуваченого в розкритті правопорушення, зокрема якими активними діями останній надавав допомогу органу досудового розслідування або суду у встановленні істини у справі, з`ясування фактичних обставин, які мають істотне значення для розкриття злочину.

Мотивовано судом першої інстанції і висновок щодо неврахування позитивних характеристик наданих свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , оскільки вони носять виключно індивідуальний характер і відносяться до минулого часу, водночас наявні в матеріалах провадження характеристики з місця проживання надані уповноваженою особою - сільським головою Таврійскої сільської ради, характеризують обвинуваченого з негативної сторони.

Безпідставні також і доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості, оскільки суд першої інстанції врахував обставини, на які посилається прокурор, а саме: те що він вчинив особливо тяжкий злочин в стані алкогольного сп`яніння; відсутність обставини, що пом`якшують його покарання; не працює; характеризується негативно.
До того ж ОСОБА_8 свою вину у вчиненні злочину визнав частково, а незгода з кваліфікацією інкримінованого кримінального правопорушення та не вчинення активних дій, спрямованих на врятування життя свого сина ОСОБА_8 не можуть слугувати достатньою підставою для призначення більш суворого покарання ніж покарання призначене судом першої інстанції.
З урахуванням цих обставин, а також обставин вчиненого злочину, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про можливість призначення ОСОБА_8 саме такого покарання, з яким згодна і колегія суддів, і яке відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів справедливого судового розгляду, встановлених ст. 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950 року.

Отже, виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що підстав як для пом`якшення так і для призначення більш суворого покарання ніж призначеного ОСОБА_8 покарання судом першої інстанції по доводам зазначеним в апеляційних скаргах прокурора, потерпілої, обвинуваченого та його захисника, не вбачається.

Між тим, згідно вимог ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, по якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Районним судом у строк відбування покарання ОСОБА_8 зараховано строк попереднього ув`язнення з 22.12.2015 року по 13.07.2016 року (по день винесення вироку), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а тому враховуючи вищенаведені вимоги кримінального закону, а також те, що ОСОБА_8 тримався під вартою після винесення вироку з 13.07.2016 року по 16.11.2016 року включно, колегія суддів зараховує йому цей строк у строк відбування покарання, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли б вплинути на обґрунтованість і правильність судового рішення, колегія суддів не встановила.

З урахуванням викладеного, і оскільки, згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, підстав для скасування вироку і призначення нового розгляду у суді першої інстанції, скасування вироку повністю чи частково та ухвалення нового вироку, або скасування вироку повністю чи частково та закриття кримінального провадження, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 , прокурора, який приймав участь у провадженні, залишити без задоволення.

Вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 13 липня 2016 року відносно ОСОБА_8 , засудженого за ч. 1 ст. 115 КК України, залишити без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання ОСОБА_8 зарахувати строк попереднього ув`язнення обвинуваченого з з 13 липня 2016 року по 16 листопада 2016 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим, який утримується під вартою, - в той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4