Номер провадження: 11-сс/785/1657/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.11.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

представника апелянта: адвоката ОСОБА_7 ,

в присутності слідчого: ОСОБА_8 ,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 , діючого в інтересах ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеса від 10 листопада 2016 року, у рамках кримінального провадження №0000132 від 21.09.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України, якою було накладено арешт на майно, яке було вилучене у ході проведення обшуку за адресою фактичного місця проживання керівника ПСП «Вороновське» ОСОБА_10 ,-

встановив:
Оскарженою ухвалою, у рамках кримінального провадження №0000132 від 21.09.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України, задоволено клопотання старшого слідчого з ОВС 1 ВРКП СУ ФР ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, яке вилучене у ході проведення обшуку за адресою фактичного місця проживання керівника ПСП «Вороновське» ОСОБА_10 , а саме: грошові кошти в сумі 5810 (п`ять тисяч вісімсот десять) Євро, банківські картки Приватбанку Platinum» № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_11 та банківську картку «Діамантбанк» № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_11 .

Приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора, слідчий суддя послався на відповідність вилученого в ході обшуку майна критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України та правові підстави, які вказують на можливість накладення арешту на майно та прийшов до висновку про необхідність накладення арешту на вилучене в ході обшуку у ОСОБА_10 майно.

Не погоджуючись з постановленою слідчим суддею ухвалою, адвокат ОСОБА_9 , діючий в інтересах ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу, в якій порушує питання щодо скасування апеляційним судом ухвали слідчого судді.

На обґрунтування своїх доводів апелянт посилається на те, що ухвала винесена без достатніх на це підстав та з суттєвим порушенням норм кримінального процесуального закону.

Захисник зазначає, що правові підстави для накладення арешту відсутні, слідчим у клопотанні не наведено жодних даних, які свідчать про те, що вилучене у ОСОБА_10 майно є доказом у кримінальному провадженні, може бути використано з метою відшкодування спричинених злочином збитків, а грошові кошти такими, які добуті злочинним шляхом.

Також захисник посилається на те, що ОСОБА_10 не було повідомлено про підозру; вилучене майно не відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст.170, оскільки не є предметом, засобом чи знаряддям вчиненого правопорушення, а також не набуте злочинним шляхом.

Крім того захисник вказує, що слідчим суддею 02.11.2016 року вже розглядалося клопотання про накладення арешту на майно та прийняте за результатами його розгляду рішення про відмову у накладені арешту на грошові кошти в сумі 5810 (п`ять тисяч вісімсот десять) Євро, банківські картки Приватбанку Platinum» № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_11 та банківську картку «Діамантбанк» № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_11 є є чинним.

При цьому зазначив, що при повторному зверненні з клопотанням, слідчий не повідомив та не вказав нові обставини справи, якими обґрунтовувалася необхідність та підстави накладення арешту та не навів нових доказів на їх підтвердження.

Просить ухвалу слідчого судді - скасувати та прийняти нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна - відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; захисника ОСОБА_9 , який підтримав доводи апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти її задоволення; заслухавши пояснення слідчого, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження; вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Приписами ст. 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.

Разом з тим, відповідно до приписів ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Як вбачається з тексту клопотання слідчого та доданих до нього матеріалів, на підставі яких слідчий суддя прийняв оскаржуване рішення, в ході проведення досудового розслідування у кримінальному проваджені №0000132 внесеному до ЄРДР 21.09.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України було встановлено, що службові особи ПСП "Вороновське", керівником якого є ОСОБА_10 , шляхом невідображення реального обсягу реалізованої продукції, в період з 01.01. по 30.08.2016 року, ухилилися від сплати податку на додану вартість на загальну суму 3704630 грн.

У клопотанні слідчий зазначив, що вилучені у ході проведення у домоволодінні ОСОБА_10 обшуку грошові кошти та банківські картки є речовими доказами у кримінальному провадженні, оскільки вони містять інформацію, необхідну для проведення всебічного та об`єктивного розслідування та лише за їх допомогою можливо встановити правильність та повноту ведення бухгалтерського та податкового обліку, встановити коло осіб, які причетні до вказаного злочину та по вилученим банківським карткам необхідно призначити відповідні експертизи.

На зазначені обставини, як на підстави арешту також послався прокурор під час перегляду оскаржуваної ухвали.

Як встановлено апеляційний судом, надані на підтвердження клопотання матеріали не містять даних про повідомлення жодній службовій особі ПСП "Вороновське" про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України, а також дані про призначення слідчим будь яких експертиз у даній справі, на необхідність проведення яких посилався слідчий у клопотанні та у судовому засіданні апеляційного суду прокурор.

При цьому, матеріали клопотання не містять доказів на підтвердження цих обставин, в тому числі і обгрунтованої постанови слідчого про визнання вилученого у ОСОБА_10 майна речовими доказами.

В апеляційному суді прокурор та слідчий послалися на те, що вилучені у ОСОБА_10 грошові кошти можливо були отримані злочинним шляхом, а на банківських картках наявні грошові кошти, які на їх думку були отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, на підтвердження зазначених обставин, прокурор та слідчий не надали жодного доказу, в тому числі наявності на рахунках вилучених банківських карток грошових коштів, а також покладення чи перерахування на ці банківські картки грошових коштів безпосередньо під час вчинення правопорушення. При цьому, прокурор не міг спростувати обставини неможливості отримання даних про рух наявних на банківських картках грошових коштів, в тому числі можливості вилучення інформації з банківських установ.

На думку апеляційного суду, отримання даних на підтвердження певних обставин у даному кримінальному провадженні та забезпечення кримінального провадження в частині збереження наявних на рахунках грошових коштів можливо було шляхом звернення з клопотанням до слідчого судді про накладення арешту на рахунки підприємства, а не банківські картки, які є особистою власністю ОСОБА_11 , яка як підтверджено учасниками судового розгляду є дружиною керівника ПСП "Вороновське", в тому числі і головним бухгалтером зазначеного підприємства. Отримання інформації про рух грошових коштів можливо було шляхом звернення слідчого з клопотанням про вилучення відповідної документації та отримання відповідного інформації в банківських установах.

Крім того, вирішуючи питання щодо обгрунтованості подання слідчого, апеляційний суд враховує підтверджену як матеріалами справи так і учасниками судового розгляду обставину того, що питання про накладення арешту на майно, яке було вилучене під час проведення обшуку 27.10.20126 року у ОСОБА_10 , а саме на грошові кошти в сумі 5810 (п`ять тисяч вісімсот десять) Євро, банківські картки Приватбанку Platinum» № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_11 та банківської картки «Діамантбанк» № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_11 є було вже предметом розгляду слідчим суддею. Так, за результатами розгляду клопотання слідчого, ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02.11.2016 року на частину вилученого у ОСОБА_10 майна було накладено арешт, а на грошові кошти та банківські картки, які є предметом перегляду оскаржуваної ухвали слідчого судді - було відмовлено у його задоволенні та прийнято рішення щодо повернення цього майна власнику.

При цьому, як підтверджено учасниками апеляційного розгляду, постановлена 02.11.2016 року ухвала оскаржена не була та в апеляційному порядку не переглядалася, що свідчить про чинність цієї ухвали на даний час, втому числі і на момент повторного звернення слідчого з клопотанням.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

При прийнятті рішення за результатами розгляду клопотання, слідчий суддя на зазначені обставини уваги не звернув, без належних та достатніх даних постановив рішення, яке не грунтується на матеріалах справи та суперечить вимогам закону.

З огляду на зазначене, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з прийняттям нової ухвали, відповідно до вимог ч.1 ст.173 КПК України, про відмову в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, оскільки у клопотанні не міститься обставин, які обґрунтовують підстави та необхідність накладення арешту на майно.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги про недотримання вимог кримінального процесуального закону при розгляді клопотання про арешт майна знайшли своє підтвердження, в зв`язку з чим, у відповідності до вимог ст. 407 ч. 3 КПК України, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню, з прийняттям нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого, оскільки відсутні правові підстави, передбачені вимогами кримінального процесуального закону для задоволення клопотання про арешт цього майна.

Разом з тим, з урахуванням встановленого факту ігнорування слідчим вимог закону в частині обов`язковості виконання судових рішень, апеляційний суд вважає за необхідним копію зазначеної ухвали направити прокурору Одеської області для прийняття рішення в порядку ст.214 КПК України щодо невиконання слідчим ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02.11.2016 року в частині повернення тимчасово вилученого майна та звернути увагу прокурора Одеської області на необхідність прийняття мір реагування щодо невиконання прокурором - процесуальним керівником у даному кримінальному провадженні вимог ст.36 КПК України, а саме неналежного процесуального керівництва досудовим розслідуванням у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 167-173, 376, 405, 407, 409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд Одеської області,-

постановив:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 , діючого в інтересах ОСОБА_10 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеса від 10 листопада 2016 року, якою у рамках кримінального провадження №0000132 від 21.09.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України накладено арешт на вилучене в ході проведення обшуку майно, за адресою фактичного місця проживання керівника ПСП «Вороновське» ОСОБА_10 - а саме на грошові кошти у сумі 5810 (п`ять тисяч вісімсот десять) та банківські карти на ім`я ОСОБА_11 - скасувати.

Прийняти нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання старшого слідчого з ОВС першого відділу розслідування кримінальних проваджень СУ ФР ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_8 про накладення арешту на вилучене в ході проведення обшуку за адресою фактичного місця проживання керівника ПСП «Вороновське» ОСОБА_10 - а саме на грошові кошти у сумі 5810 (п`ять тисяч вісімсот десять) євро, банківські картки Приватбанк Platinum» № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_11 та банківської картки «Діамантбанк» № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_11 - відмовити.
Копію ухвали направити прокурору Одеської області для прийняття рішення в порядку ст.214 КПК України щодо невиконання старшим слідчим з ОВС першого відділу розслідування кримінальних проваджень СУ ФР ДФС в Одеській області ОСОБА_8 , ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02.11.2016 року по кримінальному провадженню №0000132 від 21.09.2016 року, ухваленої за результатами розгляду клопотання про накладення арешту на майно.

Звернути увагу прокурора Одеської області на необхідність прийняття мір реагування щодо невиконання прокурором - процесуальним керівником у даному кримінальному провадженні вимог ст.36 КПК України, а саме неналежного процесуального керівництва досудовим розслідуванням у даному кримінальному провадженні.

Про вжиті заходи повідомити апеляційний суд Одеської області.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 . ОСОБА_3 . ОСОБА_4 .