Справа №: 343/2502/14-к
Провадження №: 1/0343/1/16
П О С Т А Н О В А
20 травня 2016 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області клопотання прокурора про направлення кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, на додаткове розслідування, -

ВСТАНОВИВ:

Органами досудового слідства ОСОБА_10 обвинувачується у перевищенні службових повноважень, тобто в тому, що він, будучи курсантом 3-го курсу Львівського державного університету внутрішніх справ, тобто з серпня 2008 року перебуваючи в органах внутрішніх справ, у період з 01 по 29 липня 2011 року проходив навчальну практику в Долинському РВ УМВС України в Івано-Франківській області. 11 липня 2011 року він, маючи спеціальне звання рядовий міліції, тобто, будучи службовою особою, яка наділена владними повноваженнями, явно виходячи за межі наданих йому прав та повноважень, разом із працівниками міліції, справа відносно яких виділена в окреме провадження, спричинив потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження, що супроводжувалися насильством, застосуванням болісних і таких, що ображають особисту гідність потерпілого діями.

Перед закінченням судового слідства прокурор ОСОБА_4 заявила клопотання, в якому просила кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, направити для проведення додаткового розслідування у слідчий відділ прокуратури Івано-Франківської області. Клопотання мотивоване тим, що досудове слідство у даній справі проведено з порушення норм кримінально-процесуального законодавства, неповно та поверхнево, а також однобічно з`ясовані обставини, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, в матеріалах кримінальної справи маються докази, які містять суперечливі відомості щодо обставин, місця та часу, в який відбувалися події, які поставлені в обвинувачення підсудному ОСОБА_10 . Вказані недоліки мають суттєве значення та не можуть бути усунуті в судовому засіданні, тому дану кримінальну справу слід направити для проведення додаткового розслідування. В ході проведення додаткового розслідування кримінальної справи слід доручити органу досудового слідства: встановити особу на ім`я ОСОБА_12 , якій могло бути відомо про дійсні обставини події злочину; перевірити показання потерпілого та підсудних, свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 щодо подій, які мали місце біля службового автомобіля марки «ВАЗ 2107»; детально перевірити покази свідка ОСОБА_15 , встановити та допитати осіб, які можуть спростувати чи підтвердити його покази; встановити від чиїх саме дій у потерпілого виникли наявні у нього тілесні ушкодження; провести відтворення обстановки і обставин події, яка мала місце 11.07.2011 р.; провести оперативно-розшукові заходи, спрямовані на підтвердження або спростування факту заїзду на лісову галявину, її місцезнаходження, та побиття ОСОБА_11 там протягом 20 хвилин; перевірити факти, що стосуються навушників, які були вилучені у ОСОБА_11 під час адміністративного затримання 11.07.2011 р., та частин навушників, які були знайдені під час проведення відтворення обстановки та обставин події 23.11.2011 р., та які були видані потерпілим 23.11.2011 р., зійснивши додаткові допити та призначивши відповідні експертизи; встановити чи є причинно-наслідковий зв`язок між вегето-судинною дистонією, астенічним синдромом і наявними тілесними ушкодженнями у потерпілого ОСОБА_11 та розмежувати витрати, понесені на лікування вищевказаних захворювань; встановити причини частої зміни показань потерпілого, призначивши судову психологічну експертизу для визначення індивідуально-психологічних особливостей та рис його характеру, провідних якостей особистості і чи це могло призвести до зміни показань ним в суді та вплинути на його поведінку під час подій 11.07.2011 р., чи схильна особа до фантазування та обману, перевірити покази свідків, які вказують на неприязне ставлення потерпілого до правоохоронних органів; з метою встановлення місця знаходження відеозапису, який проводився під час дачі потерпілим пояснень про те, що він сам собі наніс тілесні ушкоження, усунення розбіжностей у показаннях свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , провести між ними очну ставку, встановити і допитати з приводу цього інших свідків, для ідентифікації підпису у журналі внутрішнього обороту несекретних матеріалів про отримання відеозапису провести додаткові допити, призначити відповідні експертизи; встановити долю пояснень ОСОБА_18 , які він давав по справі, однак до матеріалів вони не долучені, допитати особу, яка їх відбирала; з метою встановлення чи зафіксовані на лазерному диску із записом розмов потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_19 відповідно ОСОБА_20 та ОСОБА_19 , чи є цей запис повним і чи не проведено стирання слідчим частини запису розмови між даними особами, слід провести фоноскопічну експертизу. Також просила доручити під час проведення додаткового розслідування встановити, якими номерами мобільних операторів користувалися ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , витребувати від відповідних операторів мобільного зв`язку інформацію чи проводилися розмови між вищевказаними особами та потерпілим ОСОБА_11 у період з 11 липня 2011 року по 27 червня 2013 року.
Потерпілий ОСОБА_11 в судовому засіданні не заперечив проти задоволення даного клопотання.

Підсудний ОСОБА_10 та його захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 щодо заявленого клопотання про повернення справи на додаткове розслідування заперечили, вказавши, що на даний момент уже порушені розумні стоки розгляду цієї кримінальної справи. Слідство триває майже п"ять років. Сторонам неодноразово надавалась можливість подати усі докази чи заявити клопотання про їх витребування, судом вжито всіх заходів з метою усунення однобічності та неповноти досудового слідства, про які заявляє прокурор. Слідчі дії, на необхідність проведення яких вказує сторона обвинувачення, спрямовані не на встановлення істини, а на затягування строків та продовження порушення прав підсудного, оскільки більшість з них уже проведені, про що містяться відомості в матеріалах справи, а від заявлення решти - під час судового слідства прокурор та потерпілий відмовилися. Зокрема, ОСОБА_24 не є ключовим свідком, не була очевидцем подій. Крім того, виконуючи доручення суду, органами досудового слідства не виявлено такої особи, про що складено рапорт від 20.08.2012 р. Прокурор не навела аргументів, які б давали реальні підстави вважати, що після спливу ще більш тривалого проміжку часу така ОСОБА_12 буде виявлена. Стосовно відеозапису, на якому зафіксовано зізнання ОСОБА_11 в тому, що він побив себе сам, то твердження прокурора про те, що постанова суду в порядку ст. 315-1 КПК України 1960 року залишилась невиконаною, не відповідає дійсності. У матеріалах справи міститься відповідь на судове доручення про розшук відеокасети, згідно якої ця касета не виявлена. Крім того, наявні беззаперечні докази як створення такого відеозапису, так і передачі відеокасети старшому інспектору ЮС УКЗ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_25 . В решті решт сам потерпілий визнає і факт здійснення відеозапису, й факт своїх зізнань в обмові підсудного. Сторона захисту має підстави стверджувати, що в ході проведення досудового слідства мали місце не недоліки досудового слідства, а фальсифікація кримінальної справи. Однак, дані обставини були виявлені вже після розгляду даної справи та справи, яка виділена в окреме провадження, Апеляційним судом Івано-Франківської області, тому не взяті ним до уваги. Встановлення недопустимості тих чи інших доказів, порушення закону органом досудового слідства, приховування виправдальних доказів стороною обвинувачення не може слугувати підставою повернення справи на додаткове розслідування, а дасть підстави для продовження фальсифікації доказів, як це мало місце з монтажем касети при відтворенні обстановки та обставин події та вилученні речових доказів (частин навушників) 23.07.2010 р., перекручуванням часу при відтворенні, яке проводилося 13.01.2016 р., ненадання суду змонтованої касети для перегляду та висновків експертизи по ній, тощо. Крім того, суд має можливість призначити всі експертизи за клопотанням сторін, а вказівка на те, що такі можуть бути проведені тільки після повернення справи на додаткове розслідування, свідчить про наміри сторони обвинувачення зробити все, щоб дана справа не закінчилася. Мотиви неодноразової зміни показань потерпілим не мають значення для доведеності вини підсудного ОСОБА_10 , а особа не має права вказувати на якій стадії, коли і ким призначати експертизу. Якщо б прокурор мав намір з`ясувати дану обставину, то, маючи для цього всі законні підстави (порушивши справу за завідомо неправдиві покази чи призначивши дану експертизу у виділеній справі, яка знаходиться на додатковому розслідуванні вже три місяці), не ставив би суд та інших учасників судового розгляду в залежність від вередувань потерпілого. Як підсумував Верховний Суд України у здійсненому ним «Узагальненні практики застосування судами загальної юрисдикції першої та апеляційної інстанцій при здійсненні судочинства у кримінальних справах статей 3, 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року за 2011 - перше півріччя 2012 року» неодноразове повернення справи на додаткове розслідування, новий судовий розгляд веде до порушення розумних строків і є однією з причин порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. У даній справі Апеляційним судом Івано-Франківської області поновлювалося судове слідство, після чого суд повернув справу на новий судовий розгляд. На даний момент уже порушені розумні строки розгляду цієї кримінальної справи, про що неодноразо заявлялося суду та вказувалося на неприпустимість такого порушення прав підсудного. Щодо прив`язки прокурора до кримінальної справи № 343/202/14-к, з якої виділена дана кримінальна справа, ним не враховане те, що вона була повернула на додаткове розслідування за клопотанням саме захисників підсудних, які відмовилися від захисту судом та були згідні на порушення строків, при цьому їм не було відомо про фальсифікацію доказів кримінальної справи. Клопотання органу обвинувачення спрямоване не на встановлення істини, а на прикриття дій органів досудового розслідування щодо приховування виправдовувальних доказів та продовження лінії фальсифікації обвинувальних доказів. Тому повернення справи на додаткове розслідування з підстав, вказаних прокурором, а фактично у зв`язку з відсутністю доказів, які б підтверджували обвинувачення, та допущених порушень закону при вчиненні окремих слідчих дій є неприпустимим. Просять відмовити у задоволенні клопотання прокурора про повернення даної справи для проведення додаткового розслідування.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання прокурора про повернення кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, у слідчий відділ прокуратури Івано-Франківської області для проведення додаткового розслідування не підлягає до задоволення з наступних підстав:

Відповідно до ст. 281 КПК України 1960 року повернення справи на досудове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства може мати місце лише тоді, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.

Як зазначено у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 11.02.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства, яке регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування» у випадках коли суд має змогу усунути виявлені недоліки досудового слідства під час судового розгляду справи шляхом більш ретельного допиту підсудного, потерпілого, свідків, виклику й допиту новий свідків, проведення додаткових чи повторних експертиз, витребування документів, давання судових доручень у порядку, передбаченому в ст. 315-1 КПК України, вчинення інших процесуальних дій, а також шляхом поновлення порушених під час розслідування процесуальних прав учасників процесу, направлення справи на додаткове розслідування є неприпустимим. Неприпустимим є повернення справи на додаткове розслідування у випадках, коли немає доказів (в тому числі йдеться про докази отримані з порушенням процесуального порядку їх збирання), які б підтверджували обвинувачення, і вичерпані всі можливості одержання додаткових доказів (п. 10 Постанови).

У своєму клопотанні прокурор просить направити дану справу на додаткове розслідування з метою встановлення особи дівчини на ім`я « ОСОБА_12 », з якою, зі слів потерпілого, він спілкувався по телефону, осіб, які 11.07.2011 р. сиділи за столом біля магазину п/п Лицур-Щадей, та осіб, які приїхали в автомобілі зі свідком ОСОБА_18 (3-4 чол., за винятком ОСОБА_26 ), та провести допит щодо відомих їм обставин.

Як попереднім складом суду, так і даним складом вживалися заходи з метою встановлення особи - дівчини ОСОБА_12 ( ОСОБА_27 ). Зокрема, більш детально та неодноразово допитувався потерпілий, витребовувалася інформація про телефонні з`єднання абонентів, постановою Долинського районного суду від 09.07.2012 р. (т. 2 а.с. 93) давалося окреме доручення на встановлення місця знаходження особи по імені ОСОБА_12 , яку згідно рапорту від 20.08.2012 р. встановити не представилось можливим (т. 2 а.с. 94). В судовому засіданні неодноразово допитувався з цього приводу потерпілий ОСОБА_11 , який у своїх показаннях вказував на особу на ім`я ОСОБА_12 , як на таку, з якою він радився, як йому поводитися при зустрічі з представниками правоохоронних органів, а не повідомляв їй, які саме дії вчинив відносно нього підсудний ОСОБА_10 . Крім того, свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні вказав, що він спілкувався по телефону ОСОБА_11 з дівчиною, яку останній називав ОСОБА_12 з ОСОБА_28 . Однак, звіривши номер телефону останньої, йому видається, що це була ОСОБА_29 . Таким чином, ні органами досудового слідства, ні під час судового розгляду дівчину по імені ОСОБА_12 не встановлено, як і не встановлено, чи існує така особа взагалі. Не знайшло свого підтвердження й існування осіб, які сиділи за столом біля магазину п/п Лицур-Щадей, та осіб, які приїхали в автомобілі зі свідком ОСОБА_18 . Враховуючи те, що після описаних вище подій пройшов значний проміжок часу (майже 5 років), протягом якого не представилось можливим встановити вищевказаних осіб, як і не здобуто доказів, що вони взагалі існували та що їм відомі обставини спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, а прокурор, враховуючи надані йому законом повноваження та функції, не вчиняв дій для встановлення цих осіб, не заявляв копотань про їх виклики та допити в судовому засіданні, відповідно дана обставина не може слугувати підставою для повернення справи на додаткове розслідування.

Судом також вживалися заходи з метою перевірки показань свідка ОСОБА_13 , який, як він стверджує, був очевидцем подій, які мали місце біля службового автомобіля 11.07.2011 р. Зокрема, виносилася постанова від 21.05.2012 р. про витребування роздруківки телефонних дзвінків (т. 2 а.с. 88); постанова від 02.06.2014 р. про витребування інформації-роздруківки телефонних дзвінків ОСОБА_13 (т. 3 а.с. 200-201); проводився детальний його допит та допит свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_30 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які були у місці, на яке вказує даний свідок. Тобто судом були вжиті процесуальні дії, для усунення неповноти досудового слідства в судовому засіданні.

Прокурор у своєму клопотанні також просить перевірити покази свідка ОСОБА_15 , при цьому не враховує, що у даній справі, на відміну від справи, яка направлена на дододаткове розслідування, вказаний свідок був детально допитаний, після чого судом давалося доручення органу досудового розслідування перевірити його покази. На виконання постанови від 19.05.2015 р. (т. 5 а.с. 119-120) органом досудового розслідування направлено суду протокол огляду місця події від 11.01.2016 р. та фототаблиці додані до нього (т. 5, а.с. 127-137), в яких зазначено про огляд будинку, з якого ОСОБА_15 , за його словами, бачив події, які відбувалися 11.07.2011 р. біля службового автомобіля працівників міліції. Для з`ясування обставин, на які вказує у свої показаннях даний свідок, в судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_31 , а згодом ОСОБА_32 та поняті, які були присутні при огляді місця події та складенні протоколів слідчих дій. Оцінку цим доказам суд зможе дати тільки в нарадчій кімнаті під час постановлення вироку, а про наявність додаткових доказів, які можуть спростувати чи підтвердити показання ОСОБА_15 сторонами не заявлялося, а відповідно судом вжиті всі можливі заходи з метою усунення неповноти досудового слідства та вичерпані всі можливості одержання додаткових доказів.

Як на одну з підстав для повернення даної кримінальної справи для проведення додаткового розслідування прокурор вказує на те, що необхідно конкретизувати дії, які вчинив підсудний, встановити від чиїх саме дій у потерпілого виникли наявні у нього тілесні ушкодження. Заявляючи це, чим фактично вказуючи на недоліки формулювання обвинувачення, прокурор не скористався правом скласти новий обвинувальний висновок чи змінити обвинувачення, що передбачено вимогами ст.ст. 230, 231 КПК України 1960 року. В свою чергу, з практики Європейського суду з прав людини випливає, що одним із основоположних принципів кримінального судочинства є пред`явлення конкретизованого, індивідуалізованого і зрозумілого для особи обвинувачення, щоб вона мала змогу належним чином підготувати (забезпечити) свій захист.

Не може бути підставою для повернення справи на додаткове розслідування і необхідність проведення відтворення обстановки і обставин події, яка мала місце 11.07.2011 р., оскільки на виконання постанови Долинського районного суду від 29.12.2015 р. було проведено таке відтворення, про що свідчить протокол відтворення обстановки та обставин події від 13 січня 2016 року (т. 5 а.с. 138-143). При цьому, вказуючи на необхідність проведення оперативно-розшукових заходів, спрямованих на підтвердження або спростування факту заїзду на лісову галявину, її місце знаходження, та побиття там ОСОБА_11 на протязі 20 хв., прокурор не зазначає які саме дії слід при цьому вчинити, не аргументує, чому ці прогалини не можна заповнити у судовому засіданні.

Щодо необхідності перевірки фактів, що стосуються навушників, які були вилучені у ОСОБА_11 під час затримання 11.07.2011 р., та частини навушників, які були знайдені під час проведення відтворення обстановки та обставин події 23.07.2011 р., встановлення причин частої зміни показань потерпілого ОСОБА_11 , суд зазначає те, що при розгляді даної кримінальної справи з цього приводу було неодноразово допитано потерпілого (при цьому прокурор не був позбавлений можливості задавати останньому з приводу даних обставин додаткові питання), свідків, які були в якості понятих під час вилучення речових доказів, досліджені письмові докази, в яких наявні відомості про навушники, призначалася та була проведена трасологічна експертиза частин навушників від мобільного телефону. Щодо судової психологічної експертизи потерпілому ОСОБА_11 , яку прокурор вважає за можливе провести тільки після направлення справи на додаткове розслідування, то суд враховує, що саме сторона обвинувачення та потерпілий ОСОБА_11 в той час, коли мала місце часта зміна показів останнього, категорично заперечували проти проведення такої експертизи. Натомість, коли пройшов значний проміжок часу (майже 5 років) і коли змін у показах потерпілого не спостерігається, прокурор просить провести судову психологічну експертизу, а потерпілий ОСОБА_11 згідний на її проведення тільки під час проведення додаткового розслідування та заперечує на призначенні її судом, що дає підстави вважати, що має місце свідоме затягування строків розгляду справи, а не встановлення об`єктивної істини. При цьому слід врахувати, що судом давалося доручення слідству про проведення додаткових слідчих дій з метою встановлення обставин вчинення злочину, перевірки чи уточнення обставин справи, щодо яких є певні неточночті та суперечності, а відповідно вжиті всі можливі заходи для одержання додаткових доказів.

Щодо вирішення питання про встановлення причинно-наслідкового зв`язку між вегето-судинною дистонією, астенічним синдромом і наявними тілесними ушкодженнями у потерпілого ОСОБА_11 та розмежування понесених витрат на лікування вищевказаних захворювань, суд враховує, те що обов`язок доказування при вирішенні цивільного позову покладається на позивача, у даному випадку на прокурора, і не може бути підставою для повернення кримінальної справи на додаткове розслідування, оскільки останній не позбавлений можливості надавати докази на підтвердження позовних вимог.

Інші особи, на необхідність допиту яких вказує прокурор у свої письмових клопотаннях про направлення справи на додаткове розслідування ( ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ), були допитані в судовому засіданні. Після чого прокурор просила зобов"язати орган досудового слідства встановити, якими номерами мобільних операторів користувалися ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та витребувати від відповідних операторів мобільного зв`язку інформацію чи розмовляли вищевказані особи між собою та з потерпілим ОСОБА_11 у період з 11 липня 2011 року по 27 червня 2013 року. При розгляді даного клопотання суд враховує те, що на адресу операторів мобільного зв`язку неодноразово надсилалися вимоги суду, в тому числі виносилися постанови про надання інформації про телефонні з`єднання, які мали місце у 2011-2013 роках, однак згідно отриманих відповідей інформація про дзвінки абонентів зберігається протягом 3 років, про що також відомо прокурору, а тому дане доповнення спрямоване на затягування строків розгляду справи, а не на усунення розбіжностей у показаннях свідків.
Прокурор вказує на необхідність проведення фоноскопічної експертизи лазерного диску із записом розмов потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_33 тільки на додатковому розслідуванні після додаткового допиту свідків, при цьому не зазначає переконливих доказів неповноти або неправильності досудового слідства в цій частині, не аргументує, чому це не може бути усунуте в судовому засіданні. Більше того, як неодноразово допитаний в судовому засіданні ОСОБА_11 , так і допитана на досудовому слідстві та в суді ОСОБА_33 підтвердили, що на записі маються їхні голоси, це вони вели розмову. При цьому останні жодного разу не вказували на неповноту розмови, її переривання, відсутність певних фрагментів діалогу. Під час судового слідства в учасників процесу жодного разу не виникали питання чи клопотання з приводу даного запису розмов, як і сторона обвинувачення на запитання суду заперечила необхідність призначення такої експертизи судом.

Як на підставу для повернення справи для проведення додаткового розслідування прокурор посилається на те, що необхідно встановити місце знаходження відеозапису, який проводився під час дачі потерпілим пояснень про те, що він сам собі наніс тілесні ушкодження, та пояснень ОСОБА_18 , які не долучені слідством до матеріалів справи. Однак зникнення даних виправдовувальних доказів мало місце саме в правоохоронних органах. Тому підставними є сумніви захисту, що такі докази будуть віднайдені при поверненні справи на додаткове розслідування. З приводу з`ясування даних обставин судом давалося окреме доручення, витребовувався та оглядався журнал внутрішнього обороту несекретних матеріалів про отримання відеозапису, допитані свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 . Крім того, як роз"яснив Пленум Верховного Суду України, відсутність доказів на підтвердження тих чи інших обставин не може бути підставою для повернення справи для проведення додаткового слідства.

Слід також зазначити, що судом при розгляді даної кримінальної справи були виконані всі вимоги ухвали колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25.12.2013 р., якою вирок Долинського районного суду від 27.06.2013 року щодо ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 та ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 365 КК України скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд, про що свідчить вищевикладене.

Прокурор також зазначає про необхідність повернення даної кримінальної справи на додаткове розслідування, оскільки вона виділена з кримінальної справи № 343/202/14-к про обвинувачення ОСОБА_34 , ОСОБА_36 , ОСОБА_35 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, яка перебуває на додатковому розслідувані. При цьому, прокурор не послідовна у своїх діях, адже при розгляді кримінальної справи № 343/202/14-к остання категорично заперечувала проти повернення кримінальної справи на додаткове розслідування, так як вважала, що досудове слідство проведено повно та не містить суперечностей, що вбачається з копії з протоколу судового засідання вказаної справи (т. 6 а.с. 40-43). Крім того, сторона обвинувачення не враховує, що кримінальна справа відносно ОСОБА_10 виділена в окреме провадження з вересня 2014 року, тобто в той час у справі по обвинуваченню ОСОБА_34 , ОСОБА_36 , ОСОБА_35 , ОСОБА_10 тільки був допитаний потерпілий та деякі з свідків. Решта всі докази: допит свідків, підсудного, дослідження речових та письмових доказів, перегляд відеокасет досліджувалися окремо, в тому числі призначалися та проводилися слідчі дії, експертизи, незважаючи на те, що такі докази вже містилися в справі № 343/202/14-к, долучено та досліджено інші здобуті саме в цій кримінальній справі докази. Однак прокурор з невідомих підстав просить повторно вчиняти ці ж дії (втретє), направивши кримінальну справу на додаткове розслідування. При цьому не враховує вимоги ст. 275 КПК України 1960 року, згідно якої розгляд справи проводиться тільки відносно підсудних в цій справі та в межах пред`явленого їм обвинувачення.

При вирішенні даного клопотання, суд також враховує те, що підсудний є особою молодого віку, до подій, які мали місце 11.07.2011 р., був курсантом Львівського державного університету внутрішніх справ, мав високі досягнення у навчанні, позитивно харакреризувався за місцем навчання та проживаання, однак вже тривалий час знаходиться у невизначеному становищі, що позбавляє його можливості навчатися, працювати за фахом, вільно виїжджати з місця проживання та, навіть, лікуватися з приводу наявних у нього захворювань.

Таким чином, у справі відсутні передбачені законом підстави для повернення даної кримінальної справи на додаткове розслідування, а допущені при вчиненні окремих слідчих дій порушення закону та відсутність доказів на підтвердження тих чи інших обставин не є підставами для повернення справи на додаткове розслідування. Сторона обвинувачення не була позбавлена можливості усунути описані у мотивувальній частині протиріччя та заповнити неповноту у судовому засіданні, а вказуючи на необхідність провести інші заходи для встановлення істини у справі, не конкретизує їх, як і не аргументує, чому їх не було здійснено під час виконання окремого доручення суду від 29.12.2015 р., у якому вказано, що у разі необхідності слід провести інші слідчі дії з метою встановлення обставин вчинення злочину, перевірки чи уточнення тих обставин справи, щодо яких є певні неточності чи суперечності, тому, враховуючи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотаня покурора про повернення даної кримінальної справи для проведення додаткового розсілдування.

На підставі викладеного, п. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, керуючись ст.ст. 16-1, 22, 281 КПК України 1960 року, п. 11, 12 Перехідних положень КПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора про направлення кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, на додаткове розслідування відмовити.

Суддя: