Ухвала
іменем україни
12 квітня 2016 рокум. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії:

головуючоїОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засіданняОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000685 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого на АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Обухівського районного суду Київської області від 21 листопада 2013 року за ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_7 , яка брала участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 19 листопада 2015 року,

в с т а н о в и в:

Вироком Обухівського районного суду Київської області від 09 вересня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та покладено обов`язки, передбачені пунктами 2-4 ч. 1 ст. 76 КК.

Прийняте рішення щодо речових доказів.

Вирок Обухівського районного суду Київської області від 21 листопада 2013 року щодо ОСОБА_6 постановлено виконувати самостійно.

Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він 18 червня 2015 року близько 16 години, перебуваючи у кімнаті АДРЕСА_2 , діючи повторно, таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_8 на загальну суму 657,89 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 19 листопада 2015 року вирок залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вказує, що штраф за попереднім вироком засуджений не сплатив, а тому місцевий суд безпідставно не застосував щодо нього положення ст. 71 КК та не призначив покарання за сукупністю вироків. Звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК прокурор вважає неможливим. В порушення вимог ст. 419 КПК суд апеляційної інстанції не врахував доводи апеляційної скарги прокурора та не навів мотивів визнання їх необґрунтованими.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку касаційної скарги перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню на таких підставах.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_6 у його вчиненні, кримінально-правова кваліфікація діяння за ч. 2 ст. 185 КК у касаційному порядку не оскаржені.

Разом з цим доводи прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність в частині непризначення засудженому покарання за сукупністю вироків колегія суддів вважає обґрунтованими.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При цьому остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження та встановлено судом у вироку, на час вчинення нового злочину штраф в сумі 850 грн за попереднім вироком від 21 листопада 2013 року ОСОБА_6 в повному обсязі не сплатив, тобто покарання за попереднім вироком не відбув.

Таким чином, призначивши ОСОБА_6 покарання за новий злочин, суд повинен був визначити йому покарання за правилами статей 71, 72 КК, з урахуванням того, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

З огляду на це застосування положень ст. 75 КК в даному випадку є неможливим.

Проте цих вимог закону суд при призначенні покарання ОСОБА_6 не дотримався.

Призначивши ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки із застосуванням ст. 75 КК з іспитовим строком на 2 роки та вказавши про самостійне виконання вироку від 21 листопада 2013 року, суд фактично не призначив засудженому покарання за сукупністю вироків, чим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

На ці порушення прокурор вказував в апеляційній скарзі, проте всупереч положенням ст. 419 КПК, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, апеляційний суд своїх висновків належним чином не мотивував, викладених у апеляційній скарзі доводів не перевірив, не навів підстав щодо необґрунтованості апеляційної скарги, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.

За таких обставин касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала апеляційного суду скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, в ході якого необхідно ретельно перевірити доводи апеляційної скарги та постановити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Серед іншого, апеляційному суду слід звернути увагу на обґрунтованість призначення місцевим судом ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі, враховуючи, що санкція зазначеної норми передбачає й інші більш м`які види покарань.

Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 19 листопада 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3