АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/790/1111/16 Слідчий суддя: ОСОБА_1
Справа № 646/7460/15-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія ст. 193 КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_10 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, на ухвалу слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 липня 2016 року, якою задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0000632 та застосовано стосовно ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, -
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13.07.2016 року було задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0000632 та застосовано стосовно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10.09.2016 року без визначення застави. Слідчий суддя вважав встановленим існування обгрунтованої підозри ОСОБА_10 у вчиненні тяжкого злочину, та наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, для запобігання якого застосування більш м`якого запобіжного заходу вважав не можливим. З таким рішенням слідчого судді не погодився захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_7 та подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13.07.2016 року скасувати та відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на те, що слідчий, не маючи достатньо доказів, не здійснивши всіх необхідних слідчих дій, не допитавши усіх осіб, не провівши слідчого експерименту, та не призначивши експертиз, повідомив ОСОБА_10 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. Зазначає, що свідчення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтверджують, що автомобіль, за кермом якого перебував ОСОБА_10 , рухався з увімкненими проблисковими вогнями синього та червоного кольору та увімкненим звуковим сигналом, перетинав перехрестя на зелений сигнал світлофору. При цьому апелянт ставить під сумнів свідчення ОСОБА_12 , які, на його думку, не перевірені щодо їх технічної спроможності. У зв`язку з викладеним вважає не доведеною наявність обгрунтованої підозри, оскільки на момент оголошення підозри слідчими не встановлено наявність порушення Правил дорожнього руху України в діях водіїв. Також вважає посилання прокурора, що ОСОБА_10 11.07.2016 року не прибув на допит, не підтверджені належними доказами, оскільки в результаті дорожньо-транспортної події він був травмований та госпіталізований до лікарні, де перебував з 10.07.2016 року по 11.07.2016 року. Апелянт звертає увагу, що ОСОБА_10 має вищу освіту, позитивно характеризується за місцем роботи, має постійне мешкання, на даний час він потребує медичного лікування.

Інший апелянт адвокат ОСОБА_8 просить оскаржувану ухвалу скасувати та застосувати стосовно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, та зазначає, що в порушення вимог КПК України слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі посилається на показання свідка ОСОБА_12 , який безпосередньо у судовому засіданні не був допитаний. Вказує, що протокол огляду місця події, на який в сулдовій ухвалі посилається слідчий суддя, взагалі не містить будь-яких даних про винуватість ОСОБА_13 . Зазначає, що слідчий суддя в підтвердження існування ризику впливу на свідків, потерпілих у кримінальному провадженні, необґрунтовано посилався на те, що батько підозрюваного зустрічався з одним із свідків та з`ясовував його позицію. Вказана обставина немає жодного значення при вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу стосовно ОСОБА_13 , оскільки він таких дій не вчиняв та не збирався. Крім того, слідчий суддя вказав, як на підставу існування встановленого ризику, що ОСОБА_10 вважає себе невинуватим. Однак невизнання особою своєї вини не може бути підставою для обрання до неї запобіжного заходу, а є його правом.

Також до апеляційного суду адвокатом ОСОБА_9 надані додаткові пояснення до апеляційної скарги. Апелянт посилається на відсутність обгрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, відсутність підтвердження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Зазначає, що слідчим суддею не прийнято до уваги, що 11.07.2016 року ОСОБА_10 перебував на лікуванні у стаціонарі, про що додаються довідки, та вказує, що підозрюваний приймав участь у всіх процесуальних діях для проведення яких його викликали. Факт укладення угоди з двома адвокатами свідчить про бажання підозрюваного відстоювати свою невинуватість. Вказує, що посилання на те, що свідок ОСОБА_14 не з`явився до прокуратури в результаті спілкування з батьком підозрюваного є необгрунтованим, оскільки дії батька не можуть впливати на характеристику поведінки підозрюваного, та не доведено, що свідок не з`явився саме через вказану зустріч. Посилання прокурора на те, що підозрюваний, використовуючи службове становище, може знищити чи спотворити докази є хибним, оскільки не зазначено які саме технічні засоби та службові документи має на увазі прокурор. Крім того, ОСОБА_10 відсторонено від виконання службових обов`язків. Вказує, що не було доведено неможливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу. Звертає увагу що слідчим суддею не враховано особу підозрюваного, його позитивну характеристику, міцні соціальні зв`язки.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, захисників, які наполягали на їх задоволенні за викладеними доводами, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення вимог апелянтів виходячи із наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 10.07.2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

12.07.2016 року ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

ОСОБА_10 підозрюється у тому, що будучи працівником правоохоронного органу, обіймаючи посаду інспектора роти № 2 батальйону №2 Управління патрульної поліції в місті Харкові Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, приблизно о 03:45 11.07.2016, перебуваючи на добовому чергуванні, керуючи службовим автомобілем цього управління «Тоуоіа Ргіш», реєстраційний номер НОМЕР_1 , прямував по вулиці Сумській у місті Харкові в напрямку від вулиці Дерев`янка до вулиці Маяковського. У цей же час по вулиці Динамівській у місті Харкові в напрямку вулиці Мироносицької від вулиці Трінклера рухався автомобіль «АЗЛК-2141», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_14 , 1991 року народження, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , що перевозив двох пасажирів: ОСОБА_15 , 1998 року народження, та ОСОБА_16 , 1988 року народження. Під час слідування, о 03:48 10.07.2016 ОСОБА_10 , з метою здійснення обов`язків працівника правоохоронного органу вищевказаним оперативним транспортним засобом, що виконує невідкладне службове завдання, використовуючи спеціальні візуальні засоби, грубо порушуючи вимоги пунктів 3.1, 8.10, 10.1, 12.1, І2.4, 12.9.6 Правил дорожнього руху України, проявляючи злочинну недбалість, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків, маючи обов`язок та змогу їх передбачити, їдучи прямолінійно зі швидкістю понад 100 кілометрів на годину, перевищуючи максимальну швидкість, рух з якою дозволено у населеному пункті, переїжджаючи регульоване перехрестя вулиць Сумської та Динамівської у місті Харкові на забороняючий сигнал світлофора (червоний), не вживши заходів для безпечного дорожнього руху, не врахувавши дорожньо-транспортну обстановку, не переконавшись у безпеці проїзду перехрестя та у тому, що своїми діями він не створює небезпеку іншим учасникам дорожнього руху, не обравши безпечну швидкість руху за якої мав би змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, виїхав на вищевказане перехрестя та допустив зіткнення вказаного автомобілю «Toyota Prius» з лівою задньою боковою частиною кузову зазначеного автомобіля «АЗЛК-2141», що переїжджав перехрестя на дозвільний рух сигналу світлофору (зелений) та практично перетнув ближню його межу та смугу руху автомобілю патрульної поліції, внаслідок чого настали тяжкі наслідки у вигляді загибелі ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .
Згідно вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді щодо існування обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_10 вказаного кримінального правопорушення.

До такого висновку колегія суддів приходить на підставі змісту свідчень ОСОБА_12 , який пояснив, що поліцейський автомобіль виїжджав на перехрестя на заборонений сигнал світлофору на швидкості десь 120 км/год. При цьому звуку сирени поліцейського автомобіля він не чув, хоча в його автомобілі музика в той час не грала, а вікна були відкриті. У апеляційного суду немає підстав для сумніву в об`єктивності свідчень вказаної особи, враховуючи відсутність підстав його особистої зацікавленості щодо встановлення наявності або відсутності вини ОСОБА_10 .

Крім того, про наявність обґрунтованої підозри свідчить також схема ДТП з відображенням розташування автомобілів після зіткнення, відсутність слідів гальмування.

Вказані обставини слідчим суддею належним чином досліджені та покладені в обґрунтування прийнятого ним рішення. Колегія суддів, приймаючи до уваги ці відомості, не вбачає підстав вважати необґрунтованим висновок слідчого судді про наявність на даному етапі досудового розслідування існування обґрунтованої підозри.

На підставі викладеного, приймаючи до уваги істотну суперечливість свідчень підозрюваного ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_12 щодо викладення обставин дорожньо-транспортної події; доведеність факту спілкування зі свідком ОСОБА_14 поза процедурою, визначеною КПК України; те, що ОСОБА_10 хоча і наказом від 11.07.2016 року № 1787 на період службового розслідування відсторонений від виконання службових обов`язків, але даних про відсторонення його від посади інспектора патрульної поліції немає; приймаючи до уваги тяжкість можливого покарання, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді щодо існування передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризику і неможливості його запобіганню в даному випадку шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, або його не застосуванню взагалі.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :
Ухвалу слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13.07.2016 року щодо застосування у відношенні підозрюваного за ч. 3 ст. 286 КК України ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий:
Судді: