Справа №485/1026/16-к 11.11.2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 листопада 2016 року м. Миколаїв.

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючого судді: ОСОБА_1
Суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря: ОСОБА_4 ,
розглянув у дистанційному судовому провадженні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 18.08.2016 року відносно

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, з середньою освітою, одруженого, до арешту не працював, раніше судимого вироками Центрального районного суду м. Миколаєва від

27.08.2000 року - за ст.145 ч.1 КК України кримінальну справу закрито за ст.6 п.4 КПК України.

03.10.2002 року -за ст.ст.15 ч.2; 186 ч.1; 187 ч.1; 70 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. 08.09.2005 року звільнений по закінченні строку відбування покарання.

24.12.2007 року - за ст.186 ч.2 КК України до позбавлення волі на строк 4 років. Звільнений 11.07.2011 року по закінченні строку відбування покарання, а також

вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від

01.04.2014 року - за ст.186 ч.3 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки.

Ухвалою Снігурівського районного суду від 10.02.2016 року на підставі в силу ст. 72 ч.5 КК України зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 12.02.2014 року по 01.05.2014 року включно.

- якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого про умовно дострокове звільнення.

Учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_6 ,

захисник ОСОБА_7 ,

засуджений: ОСОБА_5 (в режимі відео конференції),

представник установи виконання покарань: ОСОБА_8 (в режимі відео конференції)
Провадження №11-кп/784/811/16 Головуючий суду 1 інстанції: ОСОБА_9

Категорія: ст.539 КК України Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
За змістом апеляційної скарги просить скасувати оскаржувану ухвалу та задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Клопотання ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - залишено без задоволення.
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі засуджений вважає ухвалу суду першої інстанції не законною та такою, що підлягає скасуванню.

Стверджує, що має три заохочення та позитивну характеристику, займався суспільно корисною працею.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 квітня 2014 року ОСОБА_5 засуджений за ст.186 ч.3 КК України до 4 років позбавлення волі.
Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 10.02.2016 року в силу ч.5 ст.72 КК України в строк покарання засудженого зараховано час попереднього ув`язнення з 12.02.2014 року по 01.05.2014 року включно, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
Початок строку 12 лютого 2014 року, кінець строку 24 листопада 2017 року.
З 13.05.2014 року засуджений відбуває покарання у Снігурівській ВК №5.
11 серпня 2016 року засуджений звернувся до суду з клопотанням, в якому просить застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки має три заохочення та позитивно характеризується, однак адміністрацією Снігурівської ВК №5 йому було відмовлено достроковому звільненні.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, представника установи виконання покарань ОСОБА_8 , якій не заперечував проти її задоволення з огляду на поведінку засудженого останнім часом, думку прокурора ОСОБА_6 , який просив залишити оскаржувану ухвалу без змін, вивчивши матеріали судового провадження та особову справу засудженого, допитавши свідка, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Виходячи з змісту вимог ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення за наявності умов, з числа передбачених ч.3 зазначеної статті щодо строків фактичного відбуття покарання засудженим.

Як вбачається з наданих матеріалів ОСОБА_5 , відбуває покарання за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.04.2014 року за ст.186 ч.3КК України в виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На момент розгляду клопотання засуджений відбув 2 роки 8 місяці 24 дні позбавлення волі, не відбутий строк складає 1 рік 3 місяці 6 днів тобто більш ніж дві третини призначеного строку покарання, що відповідає умові, передбаченій п.2 ч.3 ст.81 КК України.
Разом з тим, з матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_5 в цілому негативно характеризується адміністрацією установи, оскільки тричі притягувався начальником установи до дисциплінарної відповідальності за допущені порушення встановленого порядку відбування покарання.

Зазначене підтверджується матеріалами оглянутої особової справи засудженого ОСОБА_5 , згідно яких останній негативно характеризується. В період відбування покарання в цій установі тричі притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи за допущені порушення порядку відбування покарання. Зокрема, накладені догани за порушення режиму утримання: «Не вихід на поіменну перевірку, грубу поведінку» від 23.01.2015 року, «Грубу поведінку до адміністрації установи» 21.07.2015, «Користування мобільним телефоном» від 17.01.2016 року.
Водночас, з вказаних матеріалів вбачається, що засуджений ОСОБА_5 раніше (08.01.2015 та 06.01.2016 року) отримував 2 заохочення від начальника установи: «За зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці» та «Зняття раніше накладеного стягнення».
Крім того, з характеристики засудженого ОСОБА_5 , наданою адміністрацією установи виконання покарань від 12.08.2016 року вбачається, що засуджений інколи конфліктний у взаємовідносинах з іншими засудженими. Особистої участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі не приймає. Приймає участь в програмах диференційованого впливу «Правова просвіта», але відноситься до цього формально. До робіт самодіяльних організацій не бажає залучатись, соціально-корисну активність організації їх роботи не проявляє.

Разом з тим, зазначено, що засуджений дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення до персоналу, спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. До виконання робіт по благоустрою відноситься з розумною ініціативою.

Також з матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_5 вбачається, що після звернення до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення він знову допустив порушення, яке полягало в грубому ставленні до медичного персоналу колонії, за що 30.08.2016 року було накладене стягнення.

Враховуючи наведене вище, є правильним висновок суду про те, наведені данні про особу засудженого не свідчать про його сумлінну поведінку, оскільки порушення порядку відбування ним покарання носять систематичний характер, після накладення стягнення ОСОБА_5 не заохочувався.
Водночас, є безпідставним висновок суду щодо неналежного ставлення засудженого ОСОБА_5 до праці, оскільки згідно особової справи засудженого ОСОБА_5 працював днювальним відділення і мав заохочення за сумлінне ставлення до праці. В подальшому, як вбачається з медичної довідки засуджений ОСОБА_5 станом на 21.01.2016 року згідно рішення лікарсько-трудової комісії визнаний непрацездатним.

Проте, зазначене не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду, оскільки умовно-дострокового звільнення від відбування покарання можливе лише за наявністю всіх підстав, передбачених ч.2 ст.81 КК України.

За таких обставин, суд 1 інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 й обґрунтовано відмовив у задоволенні такого його клопотання.
Апеляційний суд приймає до уваги показання колишнього працівника ВК№5 ОСОБА_10 , який підтвердив об`єктивність виданої ОСОБА_5 характеристики та накладених на засудженого стягнень. Проте, висловлення свідка щодо можливості умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 є його особистою думкою і на правильність висновку суду не впливає.

Щодо стану здоров`я, наявності пристарілих батьків і дитини в засудженого, на що посилається апелянт, то вказані обставини також не спростовують висновку суду, оскільки не передбачені законом, як підстави для умовно-дострокового звільнення.

З врахуванням викладеного, апеляційна скарга засудженого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, а оскаржувана ухвала суду є законною і має залишатися в силі.

Керуючись ст.ст.405, 407, 419, 532, 537, 539 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 18.08.2016 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: