Справа № 748/1934/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/911/2016
Категорія - в порядку виконання Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали провадження за апеляційною скаргою начальника відділу Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_6 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 липня 2016 року якою було відмовлено у задоволенні заяви державного виконавця Деснянського відділу ДВС м. Чернігова про зміну способу та порядку виконання вироку Чернігівського районного суду від 14 серпня 2015 року,

З участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

заявника державного виконавця ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 липня 2016 року якою було відмовлено у задоволенні заяви державного виконавця Деснянського відділу ДВС м. Чернігова про зміну способу та порядку виконання вироку Чернігівського районного суду від 14 серпня 2015 року.

Відмовляючи заявнику, суд вказав на те, що в ході виконання вироку суду в частині конфіскації 1/2 частини майна засудженого ОСОБА_9 було встановлено, що у квартирі АДРЕСА_1 з 24 лютого 2016 року зареєстрована малолітня онука засудженого ОСОБА_10 , 2005 року народження. При цьому, суд зазначив,що даних про те, що малолітня має право на користування іншим житлом встановлено не було, та не надано самим державним виконавцем. Отже, реалізація зазначеної заявником квартири, зменшить права дитини, передбачені статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» та статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних дітей». Крім іншого, суд вказав на те, що державним виконавцем належним чином не обґрунтовано необхідність звернення стягнення на всю квартиру засудженого, з врахуванням вироку суду, за яким конфіскації підлягає лише 1/2 частина майна, що належить ОСОБА_9 .

Не погодившись із судовим рішенням заявник звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Чернігівського районного суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву державного виконавця щодо способу та порядку виконання рішення (вироку) Чернігівського районного суду від 14 серпня 2015 року про конфіскацію 1/2 частини майна засудженого ОСОБА_9 та стягнення з нього на користь ОСОБА_11 матеріальної та моральної шкоди, та надати дозвіл Деснянському відділу державної виконавчої служби м. Чернігова на реалізацію нерухомого майна засудженого ОСОБА_9 , а саме квартири АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що за адресою божника по АДРЕСА_2 ОСОБА_12 разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_13 , 2005 року народження,зареєструвалась лише 24 лютого 2016 року. Дії з проведення реєстрації права власності на вищезазначену квартиру остання проводила на підставі довіреності. Вказує на те, що відмовляючи у задоволенні подання суд не звернув уваги на той факт, що за зазначеною адресою ні ОСОБА_12 , ні її неповнолітня донька, не проживають, а помешкання здається іншим особам, що підтверджується актами державного виконавця. Вважає, що дії ОСОБА_12 є умисними, направленими на уникнення конфіскації майна батька та відшкодування шкоди за вчинений ним злочин. Стверджує, що в разі реалізації квартири по АДРЕСА_3 права неповнолітньої дитини жодним чином порушені не будуть, оскільки ОСОБА_10 у даній квартирі не проживає і даною квартирою не користується.

Заслухавши доповідача, думку заявника державного виконавця ОСОБА_8 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив скасувати рішення суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання державного виконавця і надати дозвіл на реалізацію майна засудженого ОСОБА_9 , а саме квартири по АДРЕСА_2 , прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив про її задоволення з зазначених підстав, перевіривши матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга начальника Деснянського відділу ДВС міста Чернігова задоволенню не підлягає за наступних підстав.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України вбачається, що під час виконання вироків суд, у порядку визначеному ч. 2 ст. 539 КПК України має право вирішити питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Згідно до положення пункту четвертого частини другої статті 539 КПК України, клопотання про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до суду який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішити питання передбачені п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України.

З матеріалів провадження вбачається, що вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14 серпня 2015 року ОСОБА_9 був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 187 КК України з призначенням покарання у виді дев`яти років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини всього належного йому майна. Крім того, із засудженого на користь потерпілої ОСОБА_11 стягнуто 20 924 грн. 04 коп. в рахунок відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Вирок суду набрав законної сили 15 жовтня 2015 року.

27 та 20 жовтня 2015 року у даному кримінальному провадженні було видано два виконавчі листи, відповідно один на стягнення завданої кримінальним правопорушенням шкоди потерпілій ОСОБА_11 , а один про конфіскацію 1/2 частини майна, що є власністю засудженого.

27 жовтня 2015 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження за виконавчим листом від 27 жовтня 2015 року в інтересах стягувача ОСОБА_11

27 січня 2016 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження за виконавчим листом від 20 жовтня 2015 року в інтересах стягувача яким є Держава.

Постановою державного виконавця 26 січня 2016 року накладено арешт на майно боржника, а саме, однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . В ході виконавчого провадження, 08 лютого 2016 року державним виконавцем було отримано довідку з КП «ЖЕК-13», в якій містилась інформація про те,що у вищевказаній зареєстрований лише ОСОБА_9 , 1962 року народження.

В подальшому, на повторний запит державного виконавця КП «ЖЕК-13» було надано довідку з інформацією про те, що за вказано раніше адресою зареєстровані ОСОБА_9 , 1962 року народження, його донька ОСОБА_12 , 1984 року народження та онука ОСОБА_10 , 2005 року народження. При цьому, зазначено, що вказаною адресою ОСОБА_9 зареєстрований з 12 грудня 2006 року, а ОСОБА_12 та ОСОБА_10 з 24 лютого 2016 року.

Діючи у відповідності до вимог пункту 4.5.9. «Інструкції з організації примусового виконання рішень», якою визначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають неповнолітні, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, державний виконавець 05 квітня 2016 року звернувся до органів опіки і піклування Деснянської ради у місті Чернігові із запитом про надання дозволу для реалізації квартири АДРЕСА_1 .

25 квітня 2016 року рішенням виконавчого комітету Деснянської районної ради у місті Чернігові державному виконавцю відмовлено у наданні дозволу на реалізацію квартири, де зареєстрованою є малолітня дитина 2005 року народження.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в тій частині, що матеріали провадження не містять належних даних про те,що малолітня ОСОБА_10 , 2005 року народження, має право користуватись іншим житлом, окрім того житла, де є зареєстрованою.

Відповідно до положень статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. В той же час, діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних дітей» встановлено обов`язок держави охороняти і захищати права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. При цьому, неприпустимим є зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Саме органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.

Отже, реалізація зазначеної квартири зменшить права малолітньої ОСОБА_14 , 2005 року народження, що гарантовані їй Державою.

Необґрунтованими є твердження апеляційної скарги державного виконавця в тій частині, що ОСОБА_12 та її малолітня донька ОСОБА_10 не користуються спірною квартирою, проживають за іншою адресою, а дії доньки боржника є умисними, з метою уникнути конфіскації квартири.

Дані твердження апелянт не підтверджує жодним доказом. При цьому, державний виконавець запевняє апеляційний суд у тому, що спірна квартира здається в оренду, що, за словами апелянта, підтверджується актами державного виконавця.

Однак, ретельно дослідивши матеріали провадження, колегія суддів встановила, що, на підтвердження мотивів заяви про встановлення або зміну способу і порядку виконання, заявником було надано копії двох актів державного виконавця від 14 січня 2016 року та 02 лютого 2016 року. Зі змісту вказаних актів вбачається, що двері ніхто не відчинив, зі слів сусідів, в одному випадку, в квартирі не проживають, а в іншому, державним виконавцем боржнику залишено виклик на 25 січня 2016 року.

Перевіривши вказані акти у сукупності з іншими наявними у матеріалах документами, колегія суддів приходить до переконання, що вони суперечать один одному. Більш того, зі змісту вказаних актів, жодним чином не вбачається, що вказане помешкання здається в оренду іншим особам, як про це стверджує апелянт. Крім того, вказуючи на умисність дій ОСОБА_12 , державний виконавець не звернув уваги на ту обставину, що на підтвердження своїх вимог надав суду копії актів, які складені ще до того моменту, як ОСОБА_12 була зареєстрована у даному помешканні.

В той же час, акт державного виконавця від 14 січня 2016 року містить вказівку на те, що двері квартири ніхто не відчинив та боржнику залишено виклик на 25 січня 2016 року. Дане твердження викликає сумнів у колегії суддів в тому, на якій підставі державний виконавець намагався поспілкуватись з боржником та залишив йому виклик, з огляду на те, що у виконавчому листі чітко зазначено, що ОСОБА_9 перебуває у місцях позбавлення волі і було б дивно, якби він з`явився до виконавчої служби на виклик, оскільки правом вільного пересування особи засудженні до позбавлення волі не мають, окрім того відсутні дані щодо належного повідомлення останнього про відкриття виконавчого провадження та виклику до державної виконавчої служби.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що боржник взагалі не був належним чином повідомлений, про те, що відкрито виконавче провадження про стягнення з нього на користь ОСОБА_11 20924, 04 грн. та не надано особі можливості добровільно сплатити суму боргу.

Пояснення апелянта про те, що арешт на всю кватиру та мета її реалізації обґрунтовані не лише тим, що конфіскації підлягає 1/2 частина майна, а й наявність виконавчого листа про стягнення на користь потерпілої 20924, 04 грн., колегія суддів вважає неспроможними.

Сума, яка підлягає відшкодуванню потерпілій є значно меншою ніж вартість 1/2 частини квартири, а тому суд першої інстанції вірно звернув увагу на цю обставину. Отже, звернення на всю квартиру є недоцільним в даному випадку.

Також, з матеріалів провадження не вбачається, що державним виконавцем взагалі з`ясовувалось питання, чи працює засуджений за місцем відбування покарання, чи, можливо він отримує пенсію, тощо.

Колегія суддів погоджується з твердженням суду в тій частині, що вироком суду конфіскації підлягає 1/2 частина усього майна, що є власністю засудженого ОСОБА_9 , однак, державним виконавцем, з необґрунтованих підстав, арешт накладається на всю квартиру. При цьому, арешт на квартиру накладено 26 січня 2016 року, як вказує сам державний виконавець у заяві до суду, в той час, як виконавче провадження про конфіскацію 1/2 частини майна відкрито лише 27 січня 2016 року. Даний факт не може залишитись поза увагою колегії суддів, оскільки законність дій державного виконавця є суперечливою.

Вказуючи на те, що ОСОБА_12 та її донька до моменту реєстрації по АДРЕСА_2 проживали за іншою адресою та продовжують там проживати, не свідчать про те, що малолітня ОСОБА_10 має право на користування іншим житлом, окрім спірного. Одночасно, за сукупністю такої кількості суперечностей у даному провадженні, колегія суддів вважає таке твердження державного виконавця голослівним.

Враховуючи вищевикладене, керуючись інтересами дитини, та вимогами Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та зміні або скасуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних дітей», ст.ст. 376, 537-539, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігова залишити без задоволення.

Ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 липня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні заяви державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігова про зміну способу та порядку виконання вироку Чернігівського районного суду від 14 серпня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_15 ОСОБА_16 ОСОБА_17