Ухвала
іменем україни

13 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000286, щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та мешканця

АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Харківської області від 16 вересня 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись із ухваленим щодо ОСОБА_5 рішенням суду апеляційної інстанції через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок суворості, просить його змінити, звільнивши його підзахисного від відбування реального покарання на підставі ст. 75 КК України. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд апеляційної інстанції при призначенні покарання не взяв до уваги усіх пом`якшуючих обставин та належним чином не мотивував свого рішення, у зв`язку з чим призначене покарання не відповідає вимогам ст.ст. 50, 65-67 КК України, а судове рішення ст.ст. 370, 420 КПК України.

Вироком Красноградського районного суду Харківської області від 01 липня 2015 року ОСОБА_5 визнано винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вироком Апеляційного суду Харківської області від 16 вересня 2015 року вирок місцевого суду скасовано в частині призначення покарання, ухвалено новий, яким ОСОБА_5 призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 07 червня 2014 року о 06.00 год., керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen Touareg», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ТОВ «ОЛ-ЛІЗИНГ», рухаючись на 59 км дороги автодороги Харків-Красноград-Перещепино, під час руху, поблизу с. Миколо-Камишувата Красноградського району Харківської області, порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України та допустив зіткнення з автомобілем «MAN TGM», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який рухався у попутному напрямку В результаті ДТП пасажир автомобіля «Volkswagen Touareg» ОСОБА_9 від отриманих тілесних ушкоджень помер, а пасажир ОСОБА_10 отримаві тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечив проти скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вона підлягає задоволенню з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України в касаційному порядку захисником не оспорюються.
Щодо доводів касаційної скарги захисника про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, то вони заслуговують на увагу.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, врахував тяжкість вчиненого злочину та його наслідки, наявність обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також дані про особу засудженого.
Проте, додатково враховуючи те, що ОСОБА_5 вперше притягується до кримінальної відповідальності, частково відшкодував завдані збитки, потерпілий протягом усіх судових засідань висловлювався про недоцільність призначення обвинуваченому суворого покарання, колегія суддів уважає можливим застосувати положення ст. 75 України й звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання, у зв`язку з чим вирок апеляційної інстанції щодо останнього підлягає зміні.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Апеляційного суду Харківської області від 16 вересня 2015 року щодо ОСОБА_5 змінити.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3