УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №278/3573/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2ст.190 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 серпня 2016 року м. Житомир
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченої: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та мешканку
визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України та призначено їй покарання у виді двох років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, призначених цим вироком та вироком Богунського районного суду м. Житомира від 22 вересня 2015 року, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді двох років одного місяця позбавлення волі.
Початок строку відбування призначеного обвинуваченій ОСОБА_7 покарання ухвалено обчислювати з 26 січня 2016 року, зарахувавши в цей строк покарання, частково відбуте за попереднім вироком.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно обвинуваченої ОСОБА_7 не обирався.
Згідно вироку суду, на початку березня 2015 року ОСОБА_9 познайомився з ОСОБА_7 в с. Гришківці Бердичівського району Житомирської області, після чого вони періодично зустрічались та спілкувались. В ході однієї із розмов ОСОБА_9 розповів ОСОБА_7 про те, що має намір оздоровитись у зв`язку з тим, що його почала турбувати давня травма, отримана в 1992 році. ОСОБА_7 з метою заволодіння коштами ОСОБА_9 запропонувала йому допомогти придбати за 1500 грн., путівку в КП Житомирський лікувально-санаторний центр радіаційного захисту для дитячого та дорослого населення «Дениші», запевнивши його у своїх можливостях, на що він погодився. Після цього, ОСОБА_7 , 4 травня 2015 року, перебуваючи за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , зловживаючи довірою та переслідуючи корисливий мотив, ввівши в оману ОСОБА_9 , повторно заволоділа 1500 грн., наданими потерпілим в якості оплати за путівку та в подальшому розпорядилась ними на власний розсуд.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 не оспорюючи обставин справи і вини самої ОСОБА_7 просить вирок суду змінити. На підставі ст. 75, 76 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням та покладенням на неї певних обов`язків або пом`якшити покарання, призначивши покарання не пов`язане з позбавленням волі. Зарахувати у строк покарання, строк попереднього ув`язнення за період з 07 серпня 2015 року по день набрання вироком Житомирського районного суду законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Посилається на те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, оскільки є явно несправедливим через суворість. Судом не було враховано, такі пом`якшуючі обставини, як відшкодування шкоди, що свідчить про щире каяття ОСОБА_7 . ОСОБА_7 з 07 серпня 2016 року відбуває покарання в СІЗО УВП №8 та відбула вже 2/3 строку покарання. З вересня 2015 року за власною заявою залучена до робіт в установі, повністю визнала свою вину та завдяки суспільно-корисній праці в установі виправилась. За місцем проживання та відбування покарання характеризується позитивно, переоцінила життєві цінності в повній мірі. Судом не враховано, що ОСОБА_7 має на утриманні неповнолітню дитину, яка потребує материнської опіки, оскільки виховує її одна, без чоловіка.
Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_8 , обвинувачену ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, про залишення рішення суду першої інстанції без зміни та в порядку ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченій строк попереднього ув?язнення у строк відбуття покарання з розрахунку, один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, перевіривши судове рішення відповідно до вимог ст. 404 КПК України в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
На підставі ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким із учасників процесу не оспорювалися. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності її позиції не було, їй роз`яснено, що у даному випадку, вона буде позбавлена права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Вирок в частині доведеності вини не оспорюється.
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з матеріалів провадження та вироку суду, покарання обвинуваченій ОСОБА_7 призначено судом першої інстанції з врахуванням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, в межах санкції ч.2 ст. 190 КК України. При цьому судом враховано: ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, обставину, що пом`якшує покарання добровільне відшкодування шкоди, обставин, що обтяжує покарання не встановлено, особу винної, яка засуджена за вчинення аналогічного злочину та відбуває покарання у виді позбавлення волі, розлучена, має на утриманні малолітню дитину, офіційно непрацююча, за місцем відбування покарання характеризується позитивно. Суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів є покарання у виді позбавлення волі. Доводи захисника ОСОБА_8 , що призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, оскільки воно за своїм розміром є занадто суворим, без врахування даних про особу обвинуваченої, є безпідставними.
Разом з тим, судом першої інстанції в порушення вимог ст.72 КК України неправильно визначено початок строку відбування покарання і неправильно зараховано строк попереднього ув?язнення у строк покарання, а тому вирок в цій частині підлягає зміні. Відповідно матеріалів провадження, ОСОБА_7 перебуває під вартою у даному кримінальному провадженні з 27 січня 2016 року по даний час. Крім цього у даному кримінальному провадженні враховано її засудження вироком Богунського районного суду м. Житомира від 22 вересня 2016 року відповідно до якого вона перебувала під вартою з часу його ухвалення і до 26 січня 2016 року.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 17 травня 2016 року щодо ОСОБА_7 , в порядку ст.404 КПК України, змінити. Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з 17 травня 2016 року.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 22 вересня 2015 року по 26 січня 2016 року і з 27 січня 2016 року по 16 серпня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В решті цей вирок залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення її копії судового рішення.
Судді: