АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11кп/790/1421/16 Доповідач ОСОБА_2
Категорія : ст. 459 КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі :

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7
засудженого - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 березня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А :
Цією ухвалою залишено без задоволення заяву засудженого ОСОБА_8 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 травня 2015 року.

В обґрунтування постановленого судового рішення суд першої інстанції вказав на те, що всі обставини, на які посилається ОСОБА_8 в заяві, були предметом дослідження Фрунзенського районного суду м. Харкова при ухваленні вироку, а також апеляційного суду Харківської області, тому відповідно до вимог ст.459 КПК України, вони не є нововиявленими.

Засуджений ОСОБА_8 не погодився із наведеним судовим рішенням, подав на нього апеляційну скаргу, в якій, з урахуванням доповнень, просить оскаржувану ним ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу. Також просить застосувати до нього положення ч. 5 ст. 72 КК України та змінити міру запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт.

Апелянт посилається на те, що вказана ухвала є незаконною, судовий розгляд проведено неповно, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Наполягає на тому, що після ухвалення вироку при ознайомленні з матеріалами справи у суді він став випадковим очевидцем неправдивих свідчень по кримінальні справі за обвинуваченням ОСОБА_9 понятого ОСОБА_10 , який був понятим у кримінальному провадженні відносно нього. ОСОБА_10 давав покази про те, що він не був понятим у інших справах, а гроші за наркотичні засоби передав ОСОБА_8 . На думку апелянта, ця обставина має суттєве значення для ухвалення законного і обґрунтованого рішення відносно нього.

Крім того в доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_8 заявляє, що свідок ОСОБА_11 обмовив його в суді, про що в своїй заяві стверджує сам ОСОБА_11 .

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, засудженого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених в ній підстав, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, якими визнаються, зокрема, штучне створення або підроблення доказів, завідомо неправдиві показання свідка, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; зловживання слідчого, прокурора під час кримінального провадження; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку, що належить переглянути.

Із змісту зазначеної статті випливає, що нововиявлені обставини - це встановлені розслідуванням або вироком суду, що вступив у законну силу, юридичні факти, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальному провадженні та спростовують через їх попередню невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності.

Нововиявлені обставини характеризуються такими ознаками, як їх невідомість суду з причин, від нього незалежних; їх істотне значення для справи; їх наявність в об`єктивній дійсності до постановлення вироку; неможливість урахування під час провадження у справі та постановлення вироку в зв`язку з їх невідомістю суду; їх відкриття тільки після вступу вироку у законну силу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 травня 2015 року ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, ч. 1 ст. 317 КК України - до 3 років позбавлення волі, ч. 1 ст. 321 КК України - до 2 років позбавлення волі, ч. 3 ст. 321 КК України - до 3 років позбавлення волі. Відповідно до ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань остаточно призначено покарання ОСОБА_8 у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29 жовтня 2015 року апеляційна скарга ОСОБА_8 залишена без задоволення, а вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 травня 2015 року - без змін.

Так, в суді першої інстанції засуджений ОСОБА_8 визнавав вину повністю, тому справа була розглянута в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Крім того по епізодам за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 321, ч. 3 ст. 321 КК України, за якими ОСОБА_8 на теперішній час не визнає своєї вини, був допитаний свідок ОСОБА_12 та досліджені інші докази за цим обвинуваченням.

Доводи засудженого та його захисника щодо фальсифікації доказів, неповноти судового розгляду, безпідставного розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України при неповному визнанні ОСОБА_8 своєї вини були належним чином перевірені та їм надано правову оцінку судом апеляційної інстанції під час судового провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на вирок суду першої інстанції.

Апелянт, пославшись на заяву ОСОБА_11 , який був понятим у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.ч. 1, 3 ст. 321 КК України, в якій йде мова про те, що останній обмовив його, просить скасувати вирок Фрунзенського районного суду м.Харкова від 05 травня 2015 року, вважаючи, що це є безумовно встановлений факт, який і є нововиявленою обставиною.

Зважаючи на те, що засуджений ОСОБА_8 звернувся до органу досудового слідства із заявою про скоєння ОСОБА_11 кримінального правопорушення (завідомо неправдиве показання) та на даний час такій заяві не дана належна правова оцінка, цей довод не може слугувати як обставина, яка є підставою для скасування вироку за нововиявленими обставинами.

Тільки в разі наявності рішення із вказаного факту таку обставину можна було вважати як нововиявлену.

Тому клопотання засудженого про виклик і допит свідка ОСОБА_11 з тих обставин, які не були відомі суду на час судового розгляду, було відхилено колегією суддів.

Враховуючи вище наведене, вказані обставини, на які посилаються засуджений та його захисник, можуть бути підставою для касаційного оскарження вироку суду та не можуть бути підставою для скасування вироку за нововиявленими обставинами.

Отже, суд першої інстанції правильно та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні заяви ОСОБА_8 про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, оскільки засуджений посилається на ті обставини, які вже були досліджені судом першої та апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Одним із основних аспектів верховенства права, яке гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є принцип юридичної певності, який вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів.

Юридична (правова) певність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи.

Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення повинні використовуватися для виправлення судових помилок при здійсненні правосуддя, а не заміни рішень (справа «Рябих проти Росії», заява №52854/99, рішення від 24.07.2003р.- пункти 51-52; справа «Науменко проти України», заява №41984/98, рішення від 09.11.2004р. - пункт 91).

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам ст.370 КПК України щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості та підстави для її скасування відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 необхідно відмовити, а ухвалу суду залишити без змін.

Крім того, клопотання засудженого про зміну запобіжного заходу не підлягає задоволенню, оскільки засуджений ОСОБА_8 вібуває покарання за вироком суду, який набрав законної сили, а вирішення цього питання під час оскарження ухвали суду про залишення без задоволення заяви засудженого про перегляд за нововиявленими обставинами вироку суду апеляційним судом не можливе.

Клопотання засудженого щодо зарахування в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення також не підлягає задоволенню, так як строк попереднього ув`язнення за правилами, визначеними у ч. 5 ст. 72 КК України, зараховується при призначенні покарання за наслідками судового розгляду, якщо особа була попередньо ув`язнена, а ОСОБА_8 міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було обрано на підставі вироку суду.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 березня 2016 року про залишення без задоволення заяви засудженого ОСОБА_8 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 травня 2015 року залишити без змін.

У задоволенні клопотань засудженого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу та про зарахування в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Головуючий -

Судді -