Справа № 751/8831/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/166/2016
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0003467 від 16 травня 2015 року за апеляційною скаргою опікуна ОСОБА_6 в інтересах особи щодо якої застосовані примусові заходи медичного характеру ОСОБА_7 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 листопада 2015 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонера, інваліда 2 групи, з повною загальною середньою освітою, одруженого, проживаючого та зареєстрованого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

з участю учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_8 , особи щодо якої застосовані примусові заходи медичного характеру ОСОБА_7 , опікуна ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9

в с т а н о в и л а:

До апеляційного суду Чернігівської області надійшла апеляційна скарга опікуна ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , в якій просить скасувати ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 листопада 2015 року та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Даним вироком застосовано відносно ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.

Судом встановлено, що 16 травня 2015 року, приблизно о 01 год., ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин наніс табуретом 1 удар в область голови, після чого наніс ніжкою від вказаного табурету близько 6 ударів по руках та ногах ОСОБА_10 , чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому верхньої третини лівої ліктьової кістки зі зміщенням уламків, синців на нижніх кінцівках, рубці мяких тканин голови та нижніх кінцівок, які згідно висновку експерта № 418 від 02.06.2015 року відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоровя, на строк понад 21 день.

В своїй апеляційній скарзі опікун вважає ухвалу суду незаконною, оскільки судом неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність та через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. На її думку, висновок судово-психіатричної експертизи № 651 від 27.10.2015 року є недопустимим доказом та не може бути покладений в обґрунтування ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру щодо засудженого. Зазначає, що судом неправомірно не було викликано та не допитано в суді судового експерта. Наголошує, що згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 651 від 27.10.2015 року ОСОБА_7 не є суспільно-небезпечним. Вказує на порушення судом ч. 2 ст. 395 КПК України та на упередженість суду при винесенні ухвали.

В запереченні на апеляційну скаргу опікуна ОСОБА_6 прокурор Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 просить ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 листопада 2015 року про застосування відносно ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, яка просила ухвалу суду залишити без змін, опікуна ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та його захисника які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його визнано винуватим, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які ретельно досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку.

Відповідно до ст. 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

Визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусового заходу медичного характеру.

Згідно ч. 1 ст. 513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує, в тому числі питання чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Якщо суд визнає за необхідне застосування примусового заходу медичного характеру, то він в ухвалі визначає його вид з урахуванням характеру і тяжкості психічної хвороби, тяжкості вчинення суспільно небезпечного діяння, а також ступеня небезпеки психічно хворого.

Апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні питання виду застосування примусового заходу медичного характеру щодо ОСОБА_7 дотримався вимог законодавства та врахував характер і тяжкість його захворювання, тяжкість вчиненого діяння та ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб, свої висновки з цих питань умотивував.

Так, судом першої інстанції враховано клінічну форму психічного захворювання, його глибину і стійкість, динаміку хворобливого процесу, відомості про які досліджувалися з висновків судово-психіатричної експертизи № 651 від 27.10.2015 року, № 487 від 11.08.2015 року; тяжкість вчинених діянь, ступінь небезпечності психічнохворого для себе або інших осіб, зокрема, зі способу та обставин діянь, встановлених в ході кримінального провадження; характеру вчиненого та можливих суспільно небезпечних наслідків, а саме, спричинення потерпілому тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, а також психічного стану особи на момент розгляду кримінального провадження судом і небезпечності даного хворого для оточуючих.

З цих підстав апеляційний суд критично оцінює доводи апеляційної скарги опікуна, що суспільна небезпека ОСОБА_7 є пасивного типу і він не є суспільно-небезпечним.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги і в частині того, що висновок судово-психіатричної експертизи № 651 від 27.10.2015 року є недопустимим доказом та не може бути покладений в обґрунтування ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру щодо засудженого, оскільки апелянтом не обґрунтовано чому саме висновок експерта має бути розцінений судом як недопустимий доказ, адже, вказаний висновок є законним та обґрунтованим, експертиза проведена відповідно до вимог КПК України та інших нормативно-правових актів, кваліфікованими експертами лікарями-психіатрами, висновок за формою та змістом відповідає чинним правовим нормам, а суд своє рішення обґрунтовує лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Твердження в скарзі про порушення судом ч. 2 ст. 395 КПК України та про упередженість суду при винесенні ухвали також не заслуговують на увагу, оскільки права апелянта щодо оскарження названого судового рішення жодним чином порушені не були.

Оскільки відомості про стан психічного здоров`я особи і надання психіатричної допомоги відповідно до ст. 6 Закону N 1489-III та принципу 6 додатка до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 18 лютого 1992 р. № 46/119 "Захист осіб із психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги" вважаються конфіденційними (їх передання без згоди цієї особи можливе лише при провадженні дізнання, досудового слідства або судового розгляду і тільки за письмовим запитом особи, яка провадить дізнання, слідчого, прокурора та суду), то колегія суддів не наводить у судовому рішенні повний зміст висновків експертів судово-психіатричної експертизи.

З врахуванням вищевикладеного, ухвала суду про застосування відносно ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом є законною, та такою, що відповідає правилам чинного Кримінального процесуального кодексу України.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону при розгляді справи в суді, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу опікуна ОСОБА_6 в інтересах особи щодо якої застосовані примусові заходи медичного характеру ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4