АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А

19 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Суддя - доповідач судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області ОСОБА_2 , перевіривши апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2016 року, ухвалений щодо
ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Дніпропетровську, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
18 квітня 2016 року до Апеляційного суду Дніпропетровської області надійшли матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 14 березня 2016 року, яким ОСОБА_3 визнано винуватим та призначено покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки, за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
Як вбачається з матеріалів провадження, апеляційна скарга подана належною особою, у строк встановлений ст. 395 КПК України.
Разом з тим, аналіз змісту вказаної апеляційної скарги вказує на те, що вона не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
У скарзі прокурор ставить питання про часткове скасування вироку та ухвалення нового вироку у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Прокурор вважає, що обвинуваченому слід призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, при цьому відраховувати строк покарання з дня обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою 24 липня 2015 року. Окрім того, прокурор зазначає, що необхідно визнати допустимими доказами 2 впізнання особи, проведених під час досудового розслідування 23 липня 2015 року, в ході яких свідок ОСОБА_4 та потерпілий ОСОБА_5 впізнали ОСОБА_3 як особу, яка здійснила напад на ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , та впізнання особи від 15 вересня 2015 року, в ході якого потерпілий ОСОБА_6 впізнав ОСОБА_3 як особу, яка здійснила напад на ОСОБА_5 і ОСОБА_6 .
Разом з цим, прокурор в установленому законом порядку не ставить питання про дослідження вказаних доказів судом апеляційної інстанції.
В той же час, суд апеляційної інстанції, згідно з положеннями ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони встановлені судом першої інстанції не повністю або з порушенням, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно, якщо про дослідження таких доказів учасники судового розгляду заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Згідно ч. 1 ст. 405 КПК України апеляційний розгляд здійснюється відповідно до правил судового розгляду у суді першої інстанції, з урахуванням особливостей, передбачених главою 31 цього Кодексу.
В силу ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
З вищезазначеного слідує що, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості дати іншу оцінку доказам, ніж її дав суд першої інстанції без проведення безпосереднього дослідження доказів під час апеляційного розгляду кримінального провадження.
Враховуючи наведене, суддя-доповідач вважає, що скарга прокурора подана з порушенням вимог ст. 396 КПК України, оскільки у скарзі не порушується питання про дослідження доказів, не наведено, які саме докази на підтвердження його апеляційних вимог необхідно дослідити, тоді як суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач, встановивши, що апеляційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 396 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху і встановлює достатній строк для усунення недоліків.
Керуючись ст. ст. 396, 399 КПК України, суддя-доповідач,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2016 року залишити без руху.
Встановити прокурору строк для усунення недоліків апеляційної скарги 7 днів з дня отримання ухвали.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
Ухвала набирає чинності з моменту її постановлення та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач Апеляційного суду
Дніпропетровської області ОСОБА_2