ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

26 травня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ
у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 03 лютого 2016 року щодо нього,

в с т а н о в и в:

У касаційній скарзі засуджений порушує питання про перевірку оскаржуваних судових рішень щодо нього у касаційному порядку.
Проте касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду, оскільки не відповідає вимогам ст. 427 КПК України.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України у касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу із вказівкою на те, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Так, ч. 1 ст. 433 КПК України передбачено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно із ст. 438 КПК України підставою для скасування або зміни судових рішень можуть бути лише істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Разом з тим, у касаційній скарзі засуджений хоча і вказує про його невинуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень та закриття кримінального провадження щодо нього у цій частині, проте не зазначає належних доводів на підтвердження своїх вимог. Зокрема, на обґрунтування своєї вищевказаної позиції, ОСОБА_4 не погоджується з оцінкою доказів, наявних у матеріалах провадження, зазначає про їх суперечливість, а також стверджує про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що в силу вимог ст. 438 КПК України не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.
Окрім того, у скарзі ОСОБА_4 формально посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, не вказує про наявність таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду постановити законні та обґрунтовані судові рішення.
Одночасно, обґрунтування незаконності рішення суду апеляційної інстанції, про скасування якого просить засуджений, у касаційній скарзі не наведено.
Відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК України у касаційній скарзі слід зазначити чи бажає особа, яка подала касаційну скаргу, брати участь у касаційному розгляді, чого засуджений не зробив.
Враховуючи наведене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 03 лютого 2016 року щодо нього залишити без руху та надати для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк із дня отримання ухвали.
У разі невиконання вимог касаційна скарга буде повернута особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3