АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №645/348/16к, Провадження №11сс/790/535/16 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2016 року м.Харків
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
власника майна ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні приміщенні Апеляційного суду Харківської області апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 29 січня 2016 року про накладення арешту на майно,
В С Т А Н О В И Л А :
29 січня 2016 року слідчий суддя Фрунзенського районного суду м.Харкова, розглянувши клопотання слідчого Фрунзенського відділення поліції Орджонікідзевського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_8 , постановив ухвалу, якою частково задовольнив клопотання і наклав арешт на належний ОСОБА_7 автомобіль «Деу Ланос» зеленого кольору (номер двигуна НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ).
12 квітня 2016 року ОСОБА_7 оскаржила зазначену ухвалу слідчого судді. У своїй апеляційній скарзі вона просила ухвалу скасувати і постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, мотивуючи тим, що розгляд клопотання слідчого відбувся у її відсутності, а вона є добросовісним набувачем автомобілю «Деу Ланос» № НОМЕР_3 .
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_7 просила поновити строк апеляційного оскарження, мотивуючи тим, що про наявність ухвали слідчого судді їй стало відомо випадково 29 березня 2016 року. ОСОБА_7 звернулася до суду з клопотанням про скасування арешту. Коли 10 квітня 2016 року вона дізналася про відмову в задоволенні цього клопотання, одразу ж подала апеляційну скаргу.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи апелянта ОСОБА_7 , яка підтримала свою апеляційну скаргу, думку прокурора, який проти її задоволення заперечував, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необгрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Строк апеляційного оскарження апелянтом ОСОБА_7 ухвали слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова підлягає поновленню, оскільки причини його пропуску визнаються поважними.
Відповідно до ст.170 Кримінального процесуального кодексу України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Арешт майна допускається, зокрема, з метою збереження речових доказів, конфіскації майна як виду покарання, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
У випадку арешту майна з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно зі ст.98 Кримінального процесуального кодексу України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
В ході досудового розслідування встановлено, що потерпіла ОСОБА_9 повідомила, що 31 березня 2015 року між нею та ОСОБА_10 було укладено договір оренди автомобіля «Деу Ланос» на два роки з правом викупу. Згідно з умовами договору ОСОБА_10 зобов`язався виплачувати щотижня за оренду автомобілю 1540 гривень. ОСОБА_10 регулярно виплачував грошові кошти за оренду автомобілю до 25 листопада 2015 року, після чого протерпіла дізналася, що належний їй автомобіль «Деу Ланос» вибув з її володіння.
Згідно з повідомленням Харківського регіонального сервісного центру МВС 24 листопада 2015 року зазначений транспортний засіб було перереєстровано у ТСЦ №6349 МВС України на підставі довідки-рахунку ААЕ №419512 від 16 листопада 2015 року, виписаної ФОП ОСОБА_11 ( АДРЕСА_1 ) на ім`я ОСОБА_10 . Відповідно до свідчень ОСОБА_9 зазначену довідку-рахунок вона не отримувала і ОСОБА_10 не передавала.
27 травня 2015 року на ім`я ОСОБА_10 видано довіреність від імені ОСОБА_9 щодо автомобіля «Деу Ланос». Довіреність зареєстрована у реєстрі нотаріальних дій під №571 та посвідчена в Острозькому районі Рівенської області нотаріусом ОСОБА_12 . Потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що будь-яких довіреностей на ім`я ОСОБА_10 вона не підписувала.
ОСОБА_10 , не бажаючи повернути власнику майно, яким заволодів протиправним шляхом, та з метою отримання прибутку від злочинної діяльності, продав автомобіль «Деу Ланос» ОСОБА_7 .
Проаналізувавши перелічені та інші обставини, слідчий суддя дійшов цілком обгрунтованого висновку, що незастосування арешту на автомобіль «Деу Ланос» може призвести до його втрати або зміни власника, що в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню.
Колегія суддів з таким висновком слідчого судді погоджується. оскільки матеріали справи свідчать про існування достатніх підстав вважати, що належний ОСОБА_7 автомобіль «Деу Ланос» є предметом злочину і доказом у кримінальному провадженні, тобто відповідає критеріям ст.98 Кримінального процесуального кодексу України).
За таких обставин підстав для скасування ухвали слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 29 січня 2016 року суд апеляційної інстанції не вбачає.
Беручи до уваги наведене, керуючись статтями 404,405,407,419,422 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Поновити строк апеляційного оскарження ОСОБА_7 ухвали слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 29 січня 2016 року про накладення арешту на майно.
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 29 січня 2016 року про накладення арешту на майно залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_4
ОСОБА_3