Справа № 216/322/15-к
провадження № 1-кп/216/31/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.02.2016 року Центрально-Міський районний суд м.Кривого Рогу Днепропетровскої області в складі:

головуючого судді : ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

підсудного ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі кримінальне провадження за реєстраційним № 0000652, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 жовтня 2014 року, справу за обвинуваченням

ОСОБА_5 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с Петрівка Нововоронцовського району Херсонської області, українця, громадянина України, одруженого, що має середню освіту, не працюючого, в силу ст. 89 КК України не судимого, що зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1

у скоєнні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України,

В С Т А Н О В И В :
29 жовтня 2014 року приблизно о 16.30 годині водій ОСОБА_5 на підставі довіреності керував автомобілем «КАМАЗ-5320» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_8 , з причепом «ГКБ-8350» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_9 і рухався з вантажем без пасажирів по проїзній частині дороги вул. Модрівська зі сторони вул. Окружної в напрямку регульованого світлофором перехрестя із вул. Українською та вул. Леніна в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, де рух вантажних автомобілів заборонений.

Наближаючись до вказаного перехрестя водій ОСОБА_5 , проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, маючи можливість своєчасно виявити ввімкнений червоний сигнал світлофору, що забороняв рух у вибраному водієм ОСОБА_5 напрямку, ОСОБА_5 не зупинив керований ним автомобіль перед світлофором, продовжив рух через пішохідний перехід, по якому в напрямку справа наліво по ходу руху автомобіля почав перетинати проїжджу частину дороги малолітній пішохід ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого, здійснив наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_10 .

Своїми діями ОСОБА_5 грубо порушив вимоги забороняючого дорожнього знаку 3.3, п.п. 1.3, 1.5, 2.3 б), 8.7.3 е) та 8.10. Правил дорожнього руху України, де зазначено:

Забороняючий дорожній знак 3.3 «Рух вантажних автомобілів заборонено»;

п. 1.3. «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) «бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 8.7.3 «Сигнали світлофора мають такі значення:

… е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух…»;

п. 8.10. «У разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів».

Внаслідок наїзду малолітньому пішоходу ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: грубого порушення анатомічної цілості голови і грудної клітки з множинними переломами кісток черепу, грудної клітки, лівого плеча, розчавленням і витисканням речовини головного мозку з порожнини черепу, витисканням органів грудної клітки у черевну порожнину, відкритого перелому лівої плечової кістки, садна на лівій боковій поверхні грудної клітки і на кінцівках. Всі виявлені тілесні ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень як такі, що спричинили смерть потерпілого.

ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину не визнав та показав, що, коли він виїжджав з вул. Окружної на вул. Модрівську, він не бачив знака, який забороняє рух вантажного транспорту. Коли він під`їжджав до перехрестя вулиць Модрівської, Леніна і Української для нього горіло зелене світло світлофора. Крім його автомобіля на перехресті були інші автомобілі. Перед його автомобілем з права на ліво по ходу його руху дорогу почала перебігати жінка з дитиною, у зв`язку із чим він загальмував і почав маневрувати. Він відчув, що його автомобіль підскочив, а тому зупинився, щоб встановити із-за чого підскочив автомобіль. Він побачив на асфальту збитого кимось хлопчика, але той лежав не там, де рухався автомобіль під його, підсудного, керуванням. На перехресті були інші транспортні засоби, тому вважає, що хлопчика збив хтось інший, а його автомобіль підскочив, наїхавши на портфель хлопчика, який лежав в стороні від постраждалого саме там, де рухався його автомобіль. Вважає, що він не є винним у ДТП, а тому повинен бути виправданим.

Незважаючи на невизнання своєї вини підсудним, його вина повністю доведена показаннями потерпілого, свідків, матеріали справи.

Так допитаний в якості підозрюваного 29.10.2014 року ОСОБА_5 повністю визнав свою вину та пояснив, що має посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорій «А», «В», «С», «D» та «Е», його водійський стаж складає 37 років та він постійно керує різноманітними видами транспортну. Приблизно в березні 2014 року він придбав у власність автомобіль «КАМАЗ-5320» та причеп «ГКБ-8350», але вказані транспортні засоби на своє ім`я не перереєстровував. Автомобіль та причеп він придбав із метою зайняттям вантажоперевезеннями але як фізична особа підприємець не реєструвався. Приблизно 05.10.2014 року незнайома людина по телефону попросила його перевезти із Кіровоградської області до с. Нововоскресенського Херсонської області зерно, на що він погодився. 06.10.2014 року, керуючи автомобілем «КАМАЗ-5320» із причепом він виїхав із дому в Кіровоградську область. Вночі 07.10.2014 року він прибув на тік, де зранку автомобіль та причеп завантажили зерном, після чого він поїхав до с. Нововоскресенського Херсонської області. Загальна вага вантажу в кузові автомобіля та причепі складала 35 т. Він рухався через м. Кривий Ріг. Під час руху 07.10.2014 приблизно о 16.30 годині по вул. Модрівська збоку вул. Окружної в напрямку перехрестя вул. Українська та вул. Леніна він побачив, що з правого боку по ходу напрямку його руху встановлений дорожній знак 3.3. ПДР України «Рух вантажних автомобілів заборонено», якого раніше на цьому місці не було. Вказаний знак було встановлено в такому місці, що коли він його помітив, звернути назад він вже не міг, оскільки розвернутися не дозволяли габарити автомобіля та місцевість, тому прийняв рішення їхати далі та виїхати на вул. Українську. Дорога на вул. Модрівська має дві смуги в одному напрямку, спуск та правостороннє заокруглення. Які транспортні засоби він обганяв під час свого руху, уваги не звертав. Спочатку він рухався в крайньому правому ряді, потім перемістився в крайній лівий ряд, оскільки наближався до перехрестя із вул. Українською, яка знаходилася з лівого боку відносно напрямку його руху та куди він збирався повертати. Рухаючись в крайньому лівому ряді по правосторонньому заокругленню дороги та наближаючись до перехрестя із вул. Українська та вул. Леніна, він помітив встановлений праворуч світлофор, на якому горіло зелене світло та яке відразу ж почало блимати. Поряд із світлофором було встановлено дорожній знак «Пішохідний перехід». Попереду свого автомобіля він побачив, що перед пішохідним переходом зупинився легковий автомобіль, а по пішохідному переходу, біжучи, справа наліво по ходу його руху перетинає проїжджу частину жінка тримаючи за руку дитину. Він подав звуковий сигнал. Швидкість руху автомобіля в цей час складала приблизно 30 км/год. Він натиснув гальма, але так як автомобіль мав великий вантаж, він не міг миттєво зупинитися. В зв`язку з тим, що відстань між автомобілем який зупинився попереду перед пішохідним переходом, і його автомобілем була незначною, щоб уникнути зіткнення із стоячим попереду автомобілем, він вирішив зманеврувати в крайній правий ряд, де транспортні засоби на той час були відсутні. Зманеврувати ліворуч він не міг, оскільки там рухалася жінка із дитиною та його автомобіль могло знести та перекинути на стоячий автомобіль. Гальмуючи, він зманеврував в крайній правий ряд та на краю правого тротуару побачив хлопця, який біг в напрямку пішохідного переходу. Він, підсудний, тримаючи ногу на педалі гальма, продовжував подавати звуковий сигнал, але зупинити автомобіль перед пішохідним переходом не встигав, і коли автомобіль перебував вже в безпосередній близькості від пішохідного переходу, малолітній пішохід, не реагуючи на звуковий сигнал його автомобіля, вибіг на пішохідний перехід та в останнє він побачив його біля передньої частини свого автомобіля ближче до правої передньої частини. Потім він відчув, як підкинуло до гори ліву задню частину його автомобіля, можливо від наїзду на ранець пішохода, в якому знаходилися книги. Після наїзду на пішохода він, продовжуючи гальмувати, проїхав ще трохи в бік вул. Леніна та зупинився. Вийшовши із автомобіля, побачив лежачого на дорозі хлопця, у якого була розчавлена голова. Він перебував в сильному шоковому стані від побаченого. З того часу, коли він побачив світлофор, на якому горіло зелене світло та відразу ж почало блимати, він більше на світлофор не дивився, а слідкував за дорожньою обстановкою та маневрував, тому пояснити яке світло світлофора горіло саме в момент перетинання його автомобілем пішохідного переходу, сказати не може. Його дружина їздила до опікунів загиблого хлопця, щоб висловити співчуття та надати матеріальну допомогу.

На питання слідчого ОСОБА_5 повністю підтвердив свої показання, надані 11.10.2014 року під час допиту в якості свідка, та покази надані 16.10.2014 року під час проведення слідчого експерименту за його участі в якості свідка.

Також пояснив, що, рухаючись по правосторонньому заокругленню дороги вул. Модрівська, він побачив встановлений з правого боку відносно напрямку його руху світлофор на відстані приблизно 80,0 м. Побачити його раніше не міг, оскільки дорога мала правостороннє заокруглення та з правого боку відносно напрямку його руху росли дерева. Побачив мигаюче зелене світло світлофора на відстані приблизно 20,0 м. від свого автомобіля (т. 1 а.с. 168-172).

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що його дочка була позбавлена батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_10 , і він, потерпілий, був призначений опікуном дитини, яка закінчила 4 класи школи та ходила до школи самостійно. Маршрут у дитини був один і той же, вранці та після занять ОСОБА_10 , йдучи на заняття та повертаючись додому, перетинав перехрестя вул. Модрівська із вул. Українською та вул. Леніна по регульованому пішохідному переході. Особисто він, потерпілий, навчав ОСОБА_10 , як правильно перетинати проїжджу частину дороги на зелене світло для пішоходів та по пішохідним переходам, що ОСОБА_10 добре засвоїв. 07.10.2014 року вранці ОСОБА_10 пішов до гімназії. Цього ж дня о 16.11 годині він зателефонував та повідомив, що у нього закінчилися уроки, та він йде додому. Цього ж дня приблизно о 16.35 годині на телефон його дружини зателефонував якийсь чоловік та повідомив, що їй необхідно приїхати на вул. Українську де трапилася дорожньо-транспортна пригода, в якій загинув її син. Він, потерпілий, спільно з дружиною прийшли до перехрестя вул. Української із вул. Леніна та Модрівська та побачили на проїжджій частині дороги, за пішохідним переходом збоку вул. Модрівська труп ОСОБА_10 , у якого була відсутня голова, далі стояв «КАМАЗ» із причепом. Позаду причепа був слід юза лівих коліс причепа, перед пішохідним переходом збоку вул. Модрівська сліди юза транспортних засобів були відсутні. Спочатку підсудний обіцяв допомагати їм, каявся. Він, потерпілий, сам професійний водій, розуміє, що водій може потрапити в різні ситуації, тому на початку майже співчував підсудному, але після того, як підсудний відмовився визнавати свою вину та почав перекладати її на когось ще, вважає, що підсудний заслуговує самого строгого покарання. Також підтримує свій позов.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що рухався по вул. Модрівській з боку вул. Окружної в бік вулиць Леніна, Української. Звернув увагу на сильно завантажений автомобіль КАМАЗ, якій, обганяючи трактор, виїхав на зустрічну смугу руху, так що автомобіль, якій рухався по зустрічній смузі руху, був змушений знизити швидкість. Після цього він, свідок, обігнав КАМАЗ і перестроївся в ліву смугу руху, оскільки мав намір повертати наліво. Загорілося красне світло світлофору, і він, свідок, зупинився перед пішохідним переходом і відразу почув звуковий сигнал позаду та зрозумів, що сигналить саме КАМАЗ, який він обігнав. Він, свідок, зрозумів, що водій КАМАЗа сигналить дітям, які в цей час переходили дорогу по пішохідному переходу. Він, свідок подивився праворуч та побачив, як ОСОБА_12 наїхав на дитину, яка перебігала дорогу по пішохідному переходу на зелене світло. Спочатку КАМАЗ контактував з дитиною бампером, від чого дитина відлетіла вперед та впала, і КАМАЗ переїхав через дитину переднім лівим колесом, а потім лівими колесами причепу. На його, свідка, очах голова у дитини була розчавлена. Водій КАМАЗа загальмував і КАМАЗ через кілька метрів зупинився, зманеврував праворуч. Коли загорілося зелене світло світлофору, він, свідок, продовжив рух, під`їхав до КАМАЗа, водій якого вийшов із кабіни, взявшись за голову, та переписав номера КАМАЗа. Потім він з`їздив до дитячого садка за дитиною і повернувся на місце ДТП, де розповів робітникам міліції все, що бачив.

Свідок ОСОБА_13 показав в судовому засіданні, що керував маршруткою та повертав з вул. Української у бік вул. Модрівської. Він бачив, що на пішохідному переході зупинився легковий автомобіль, якій пропускав дітей, що перебігали дорогу. Двоє дітей перебігли дорогу, а третього розчавив КАМАЗ, наїхавши переднім колесом на грудну клітину, а задніми на голову, після чого проїхав ще 100-200 метрів і лише потім зупинився.

Свідок ОСОБА_14 показала, що вона управляла трамваєм та бачила, що з боку Модрівської їхав та сигналив КАМАЗ. Моменту наїзду на дитину вона не бачила, але бачила, як ОСОБА_12 почало носити по дорозі, коли він гальмував.

Свідок ОСОБА_15 показав суду, що рухався по вул. Модрівській з боку вул. Окружної в бік вул. Леніна. Звернув увагу на автомобіль КАМАЗ, який знаходився вже на перехресті та почав різко маневрувати, проїхав трохи та зупинився. Він, свідок, зупинив автомобіль на червоне світло світлофора. На яке світло проїжджав перехрестя КАМАЗ, він не бачив. Коли він стояв на перехресті, побачив попереду дитину, в якій була розчавлена голова. Він, свідок, вийшов із автомобіля, підійшов до хлопця, накрив його ковдрою, взяв його телефон та зателефонував його матері, повідомивши куди потрібно приїхати. Він, свідок, діждався приїзду швидкої допомоги та батьків дитини, віддав мобільний телефон дитини та поїхав забирати своїх дітей.

Свідок ОСОБА_16 , яка не була допитана на досудовому слідстві пояснила в судовому засіданні, що самого ДТП вона не бачила. Бачила хлопця, який лежав на місці ДТП та чула від людей, які були на місці пригоди, що сам хлопчик винний в тому, що сталося. Пізніше вона, свідок, на стовбці прочитала об`яву про те, що шукають свідків ДТП та прийшла до суду, щоб повідомити про те, що їй відомо.

Як вбачається із протоколу огляду місця ДТП, труп постраждалого був знайдений за регульованим пішохідним переходом, що співпадає з показами свідків, які бачила наїзд, про те, що дитину спочатку буфером автомобіля відкинуло вперед, а потім стався наїзд, що підтверджує, що наїзд на пішохода мав місце саме на регульованому пішохідному переході (т. 1 а.с. 4-16).

Та обставина, що свідок ОСОБА_11 , який рухався попереду автомобіля під керуванням підсудного зупинився перед пішохідним переходом на красне світло світлофору і стояв на перехресті ще деякій час після наїзду, свідчить про те, що підсудний виїхав на пішохідний перехід саме на красне світло світлофору.

Згідно висновку експерта постраждалому ОСОБА_10 були заподіяні тілесні ушкодження в вигляді грубого порушення анатомічної цілості голови і грудної клітки з множинними переломами кісток черепу, грудної клітки, лівого плеча, розчавленням і витисканням речовини головного мозку з порожнини черепу, витисканням органів грудної клітки у черевну порожнину, відкритого перелому лівої плечової кістки, садна на лівій боковій поверхні грудної клітки і на кінцівках. Всі виявлені тілесні ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень як такі, що спричинили смерть потерпілого (т. 1 а.с. 26-32).

В ході слідчого експерименту підсудний розповідав на місці та показував, як сталася ДТП (т. 1 а.с. 106-118).

Згідно висновку експерта, який був зроблений на підставі показань ОСОБА_5 та інших наданих експерту матеріалів справи, ДТП сталася внаслідок порушення ОСОБА_5 знаку 3.3, п.п. 1.3, 1.5, 2.3 б), 8.7.3 е) та 8.10. Правил дорожнього руху України (т.1 а.с. 143-145).

Оцінивши докази в їх су, суд вважає, що ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ст. 286 ч.2 КК України за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, яке заподіяло потерпілому смерть.

При обранні міри покарання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, та особистість підсудного. Підсудний в силу ст. 89 КК України є не судимим, позитивно характеризується за місцем мешкання, злочин, вчинення якого йому інкриміноване, є необережним, але вчинені підсудним порушення Правил дорожнього руху є надзвичайно грубими, такими, що могли спричинити ще більш тяжкі наслідки, в даному випадку привести до загибелі більшої кількості людей, а підсудний винним себе не визнав, не покаявся, відшкодовувати шкоду потерпілому не бажає.

У зв`язку із вказаним суд вважає, що покарання повинно бути призначено тільки у вигляді позбавлення волі.

Потерпілий заявив цивільний позов про стягнення з підсудного матеріальної та моральної шкоди від ДТП.

Підсудний позов не визнав, оскільки не вважає себе винною у ДТП особою.

Суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Витрати на поховання постраждалого підтверджуються накладною (т . 3 а.с. 23).

Суд вважає, що загибеллю малолітньої дитини його близьким родичам спричинені моральні страждання, і суд вважає, що заявлений розмір моральної шкоди відповідає рівню моральних страждань.

Оскільки підсудний на досудовому слідстві пояснював, що автомобіль, на якому було скоєне ДТП фактично належить йому, хоча юридично це не оформлено, суд вважає недоцільним в даному судовому засіданні скасовувати арешт, накладений на автомобіль, оскільки можливо звернення стягнення на це майно при виконанні вироку в частині цивільного позову.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України,

У Х В А Л И В :
ОСОБА_5 визнати винним та призначити йому покарання за ст.286 ч. 2 КК України у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_5 обрати у вигляді особистого зобов`язання, зобов`язавши його не виїжджати с постійного місця проживання, після набрання вироком законної сили ОСОБА_5 взяти під варту і направити в місця позбавлення волі для відбуття міри покарання.

Строк покарання рахувати з дня взяття ОСОБА_5 під варту.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь:

- держави витрати на експертизу в сумі 294,84 гривень (двісті дев`яноста чотири) гривні 84 копійки;

- ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 6640 гривень, моральну шкоду в розмірі 150000 гривень, а всього стягнути на його користь 156640 (сто п`ятдесят шість тисяч шестисот сорок (гривень).

На вирок суду може бути подано апеляцію в апеляційний суд Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1