Справа №489/7327/14-к 25.07.2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 липня 2016 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючої ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0002683, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 9 квітня.2015року відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Батумі, Грузія, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_12

потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15

представника потерпілої ОСОБА_13 ОСОБА_16

____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 11кп/784/84 /16. Головуючий 1-ї інстанції ОСОБА_17
Категорія: ч. 2 cт. 186 КК України Суддя - доповідач апеляційної інстанції ОСОБА_1

В С Т А Н О В И В:
Захисник обвинуваченого ОСОБА_18 в своїй апеляційній скарзі просить вирок суду щодо ОСОБА_9 скасувати, кримінальне провадження відносно підзахисного закрити.

Прокурор в апеляційній скарзі просить оскаржуваний вирок в частині призначеного ОСОБА_9 покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 186 КК України призначити покарання 6 років позбавлення волі.

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09.04.2015р. ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання - 4 роки позбавлення волі.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_9 на відшкодування майнової шкоди на користь потерпілої ОСОБА_13 - 7864,05 грн., на користь потерпілої ОСОБА_14 2582,4 грн., на користь ОСОБА_15 3555,9 грн.. Ухвалено стягнути з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_13 на відшкодування моральної шкоди 3000 грн..

На обґрунтування своєї апеляційної скарги про скасування вироку та закриття кримінального провадження захисник обвинуваченого ОСОБА_8 посилається на те, що ні на досудовому слідстві, ні в суді не здобуто доказів вини ОСОБА_9 .. Вважає, що повідомлення ПТ «Ломбард-Скарбниця» з приводу закладу ОСОБА_9 злотих виробів не можуть свідчити про його причетність до вчинення інкримінованих йому злочинів. Посилається на те, що закладені ОСОБА_9 золоті вироби належали останньому, що може підтвердити свідок ОСОБА_19 , а також цей факт підтверджується фотозображеннями ОСОБА_9 та ОСОБА_19 з золотими прикрасами. Крім того, вказує на те, що ОСОБА_9 за станом здоров`я фізично не міг вчинити пограбування потерпілих.

Не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікації дій обвинуваченого, прокурор посилається на те, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі винного. Вважає, що судом не в повній мірі взято до уваги те, що ОСОБА_9 є раніше судимим за вчинення аналогічних злочинів, відповідно до попередніх вироків йому щоразу призначалась реальна, але мінімальна міра покарання, що не слугувало виправленню обвинуваченого.

Судом 1-ої інстанції встановлено, що 22.05.2014р. приблизно о 14.30 год. ОСОБА_9 , діючи повторно, знаходячись біля будинку № 57-б по вул. Молодогвардійській в м. Миколаєві, маючи умисел на заволодіння чужим майном, підбіг ззаду до ОСОБА_13 та, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для її життя та здоров`я, наніс останній удар рукою в область грудної клітини, чим завдав потерпілій фізичний біль. Після отриманого удару ОСОБА_13 розвернулася обличчям до ОСОБА_9 , який в цей момент відкрито зірвав з шиї ОСОБА_13 золотий ланцюжок вагою 20,45 гр. вартістю 6319,05 гри. із золотим кулоном вагою 5 гр. вартістю 1545 грн., чим спричинив потерпілій майнову шкоду на загальну суму 7864,05 грн..

28.05.2014р. приблизно о 12.15 год. ОСОБА_9 , діючи повторно, знаходячись біля будинку №1 по вул. Васляєва в м. Миколаєві, маючи умисел на заволодіння чужим майном, підбіг ззаду до ОСОБА_20 та, застосувавши насильство, яке не є небезпечним для її життя та здоров`я, що виразилося в заподіянні фізичного болю потерпілій, відкрито зірвав з шиї останньої золотий ланцюжок вагою 5,57 гр. вартістю 1782,40 грн. із золотим хрестиком вагою 2,5 гр. вартістю 800 грн., а всього на загальну суму 2582,40 грн..

01.06.2014р. приблизно о 14.30 год. ОСОБА_9 , діючи повторно, знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, підбіг ззаду до ОСОБА_21 , схопив останню рукою за праве передпліччя та, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, що виразилося у заподіянні останній фізичного болю, відкрито зірвав з шиї останньої золотий ланцюжок вагою 7,5 гр. вартістю 2317,50 грн., а також золотий ланцюжок вагою 3,87 гр. вартістю 1238,40 грн., а всього на загальну суму 3555,90 грн..

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

З урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_9 злочину, який відноситься до тяжких, того, що ОСОБА_9 - раніше судимий, характеризується позитивно за місцем проживання, є інвалідом 2-ої групи, суд призначив йому покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_12 на підтримку апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , прокурорів, які просили апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення, задовольнити апеляційну скаргу прокурора, скасувавши вирок в частині призначеного покарання через його невідповідність тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, потерпілих, представника потерпілої ОСОБА_13 ОСОБА_16 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого та просили задовольнити апеляційну скаргу прокурора, повторно дослідивши у порядку ч. 3 ст. 404 КПК України обставини, встановлені під час кримінального провадження, у запропонованому сторонами обсязі, обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається, обвинувачений ОСОБА_9 винним себе у вчиненні інкримінованих йому злочинів не визнав, пояснив, що він потерпілих не грабував, золоті вироби, які здавав в ломбард, належать йому.

Допитана в суді апеляційної інстанції за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_19 показала, що перебуває з ОСОБА_9 у цивільному шлюбі, їй відомо, що останній здавав у травні червні 2014 року у ломбард золоті вироби, які належали їм, за їх обоюдною згодою, оскільки їм необхідні були гроші на відкриття приватної клініки. Також поясняла, що ОСОБА_9 є інвалідом 2 групи у зв`язку з хворобою хребта, а тому за станом здоров`я не може вільно рухатися.

На підтвердження про наявність у ОСОБА_9 та ОСОБА_19 золотих прикрас сторона захисту надала суду фото з їх зображеннями (т.1 а.с. 186, т.1 а.с. 316 -317), корінець квитанції про купівлю в Грузії золотого ланцюжка 583 проби вагою 20,51 грам (т. 1 а.с 110-111), копії загранпаспортів ОСОБА_9 та ОСОБА_19 про їх поїздку до Грузії у вересні 2013 року (т.1 а.с 112-113, 184-185), довідку ломбарду «Скарбниця» про те, що ОСОБА_9 не лише 22.05., 28.05. та 01.06. 2014 року, а і на протязі липня вересня 2014 року закладав до ломбарду речі, в тому числі золоті ювелірні вироби (т.1 а.с. 140). На підтвердження доводів про стан здоров`я обвинуваченого сторона захисту надала медичні документи, а саме: виписку із медичної карти стаціонарного хворого № 958 Київської міської клінічної лікарні №18 про його знаходження на стаціонарному лікуванні з 02.09. по 13.09. 2014 року (т.1 а.с. 143- 145), довідку міської лікарні швидкої медичної допомоги м. Миколаєва від 26.02.2015р. (т.1 а.с.147), висновок ВКК № 155 від 16.06.2015р. міської лікарні № 4 м. Миколаєва (т.1 а.с. 198-197), пенсійне посвідчення ОСОБА_9 від 08.09.2015р. (т.1 а.с. 297).

За висновками проведеної за клопотанням сторони захисту експертизи № 36-К від 18.04.2016р. ( т.2 а.с. 9 -13) наявне у ОСОБА_9 захворювання опорно рухового апарату, яке підтверджено клінічними даними, даними додаткових методів дослідження і клінічними спостереження, виключає можливість інтенсивних фізичних навантажень. З представлених медичних документів відомо, що регресу наявного у ОСОБА_9 захворювання (поліпшення стану) в період з січня лютого 2014 року по вересень 2014 року не спостерігається. Таким чином, можливе пересування ОСОБА_9 бігом в високому темпі в період з 22.05.2014р. по 01.06.2014р. виключається.

Проте, .потерпіла ОСОБА_13 суду показала, що 22.05.2014р. приблизно о 14.30 год. .в м. Миколаєві біля будинку № 57-б по вул. Молодогвардійській її вдарили в спину, від чого вона обернулась та побачила незнайомого їй раніше ОСОБА_9 , який ривком зірвав з неї золотий ланцюжок вагою 21 гр. з кулоном, та почав від неї тікати. Вона добре запам`ятала ОСОБА_9 , тому впізнала його. Наполягала, що у неї не має сумнівів, що злочин відносно неї вчинив саме ОСОБА_9 ..

Як вбачається з вироку, суд 1-ої інстанції визнав недопустимим доказом протокол пред`явлення особи для впізнання від 11.09.2014р., згідно якого потерпіла ОСОБА_13 впізнала ОСОБА_9 , як особу, яка вчинила відносно неї пограбування, оскільки при проведенні впізнання було порушено право ОСОБА_9 на захист, оскільки він був фактично затриманий за підозрою у вчиненні злочину, але його захисник був повідомлений про його затримання після проведення вказаної слідчої дії.

При цьому суд 1-ої інстанції правильно визнав достовірними показання потерпілої ОСОБА_13 , яка безпосередньо як в суді 1-ої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції прямо вказала на ОСОБА_9 , як на особу, яка вчинила відносно неї грабіж 22.05.2014р.. Твердження потерпілої ОСОБА_13 про те, що саме ОСОБА_9 вчинив цей злочин, не викликають сумнівів. Ці твердження потерпілої узгоджуються з її заявою про вчинення кримінального правопорушення, яка була зареєстрована Ленінським РВ ММУ УМВС України в Миколаївський області 22.05.2014р. о 15год. 55хв., в якій вона повідомляла, що бачила особу, яка вчинила злочин, запам`ятала його прикмети, які описала (т.1 а.с.77).

Потерпіла ОСОБА_20 , як в суді 1-ої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, показала, що 28.05.2014р.приблизно о 12.15 год. вона йшла з дитиною зі школи, коли біля будинку № 1 по вул. Васляєва в м. Миколаєві до неї ззаду підбіг незнайомий молодий чоловік, схопив її за плечі, зірвав золотий ланцюжок вагою 5,5 гр. з хрестиком вагою 2,5 гр., після чого з місця події втік. Хоча вона бачила злочинця лише ззаду, але за статурою та кольором волосся вона впізнає саме ОСОБА_9 , як особу яка вчинила відносно неї злочин. Запам`ятала також, що у нього була важка хода.

Показання потерпілої ОСОБА_20 підтверджуються змістом її заяви до правоохоронних органів про вчинення кримінального правопорушення від 28.05.2014р. (т.1 а.с. 88).

Допитана в апеляційному суді потерпіла ОСОБА_21 підтвердила свої показання, які вона давала в суді 1-ої інстанції, пояснила, що 01.06.2014р. приблизно о 14.30 год. біля будинку № 68-а по вул. Космонавтів в м. Миколаєві до неї ззаду підбіг незнайомий молодий чоловік, зірвав з її шиї два золотих ланцюжка вагою один 3,9 гр., другий - 7,5 гр.. З місця злочину з викраденим втік. Хоча вона його обличчя не бачила, але запам`ятала ОСОБА_9 зі спини, впізнає по статурі.

Показання потерпілої ОСОБА_21 узгоджуються зі змістом її заяви до правоохоронних органів про вчинене кримінальне правопорушення від 01.06.2014р. (т.1 а.с.91).

Суд вважає достовірними показання потерпілих в частині того, що вони впізнають ОСОБА_9 , як особу, яка вчинила відносно них злочин, оскільки ОСОБА_9 відкрито викрадав майно у потерпілих, які його бачили та запам`ятали. Саме за їх описом зовнішності злочинця оперативним шляхом працівниками міліції встановлено його особу та проводились оперативні заходи для його розшуку.

Ці обставини підтверджуються також показаннями свідка ОСОБА_22 оперуповноваженого Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, який пояснив, що в вересні 2014 року на розі пр. Леніна та вул. Садовій м. Миколаєва він у складі оперативно розшукової групи приймав участь у затриманні ОСОБА_9 , який був доставлений до Ленінського РВ міліції, де дав пояснення з приводу скоєних ним грабежів. При цьому . ОСОБА_9 розповів, що викрадені золоті вироби здавав до ломбарду на Центральному ринку та пр. Леніна м. Миколаєва. Вказана ОСОБА_9 інформація була перевірена. За результатами перевірки було встановлено, що дійсно в день вчинення грабежів золотих виробів у потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 . ОСОБА_9 закладав аналогічні золоті вироби у ломбард.

Ці обставини підтверджуються:

показаннями свідка ОСОБА_23 , яка суду 1-ої інстанції підтвердила, що вона працює в ломбарді, в який ОСОБА_24 приносив золоті вироби, які реалізовувалися, так як не продовжувався термін зберігання виробів в ломбарді;

показаннями свідка ОСОБА_25 , яка суду 1-ої інстанції пояснила, що вона працює в ломбарді "Скарбниця" і 22 та 28.05.2014 року під час знаходження її на роботі ОСОБА_24 здавав золоті вироби, що підтверджено документами. Вироби ОСОБА_24 назад не викупав і вони були реалізовані.

Показання потерпілих та свідка ОСОБА_22 повністю узгоджуються з дослідженими письмовими доказами, а саме:

згідно повідомлень ПТ "Ломбард-скарбниця" ОСОБА_9 безпосередньо після вчинення злочину (т.1 а.с. 78, 90, 92)

22.05.2014 р. о 15.25.25 год.(грабіж вчинено приблизно о 14.30 год.) звернувся до ломбардного відділення по пр. Леніна, 21 в м. Миколаєві та заклав ланцюг деформований, за реактивом 583 проби золото, загальною вагою 20,51 гр. чистою вагою 20,45 гр., який за своїми характеристиками відповідає опису викраденого у потерпілої ОСОБА_13 ланцюга. На виріб звернено стягнення 23.06.2014р.; оскільки ОСОБА_9 його з ломбарду не викупив.

28.05.2014р. о 13.21.21 год. (грабіж вчинено приблизно о 12.15 год) звернувся до ломбардного відділення по пр. Леніна, 21 в м. Миколаєві та заклав ланцюг деформований, за реактивом 585 проби золото, загальною вагою 5,63 гр., чистою вагою 5,57 гр., який за своїми характеристиками відповідає опису викраденого у потерпілої ОСОБА_20 ланцюга. На виріб звернено стягнення 18.06.2014р; оскільки ОСОБА_9 його з ломбарду не викупив.

01.06.2014р. о 14.51.54 14.57.13 год. (грабіж вчинено приблизно 14.30 год.) ОСОБА_9 звернувся до ломбардного відділення по пр. Леніна, 21 в м. Миколаєві та заклав ланцюг деформований, за реактивом 500 проби золото, загальною вагою 7.57 гр., чистою вагою 7,5 гр.; ланцюг деформований, за реактивом 585 проби золото, загальною вагою 3,91 гр., чистою вагою 3,87 гр., тобто ОСОБА_9 заклав 2 ланцюга, які за своїми характеристиками відповідали опису двох викрадених у потерпілої ОСОБА_15 ланцюгів. На вироби звернено стягнення 18.06.2014р., оскільки ОСОБА_9 їх з ломбарду не викупив.

Вказані докази узгоджуються з показаннями потерпілих та свідків про час, обставини пограбування та розпорядження обвинуваченим викраденим майном і підтверджують причетність ОСОБА_9 до скоєння кримінальних правопорушень.

У відповідності до вимог ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Таким чином, суд, оцінюючи у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, наведені вище докази, які надані стороною обвинувачення, вважає, що вони є належними, допустимими та достовірними, а їх сукупність поза всяким сумнівом доводить винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому епізодів грабежів у потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ..

Суд вважає достовірними показання потерпілих в частині того, що вони впізнають ОСОБА_9 , як особу, яка вчинила відносно них злочин, оскільки ОСОБА_9 відкрито викрадав майно у потерпілих, які його бачили та запам`ятали. Саме за їх описом зовнішності злочинця оперативним шляхом працівники міліції встановили його особу та проводили оперативні заходи для його розшуку, за результатами якого ОСОБА_9 був затриманий 11.09.2014р., що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_22 оперуповноваженого Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області. Крім того, про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні грабежів свідчить той факт, що інформацію, яким чином він розпорядився викраденим майном, він сам повідомив працівникам міліції. Ця інформація підтвердилась повідомленнями ломбарду.

Тому доводи сторони захисту про відсутність доказів вини ОСОБА_9 є безпідставними.

За встановлених обставин кримінального провадження суд критично ставиться до достовірності доказів, на які посилається сторона захисту на підтвердження своїх доводів про невинуватість ОСОБА_9 ..

Ті обставини, що ОСОБА_9 у 2014 році закладав інше майно у ломбард, яке з його слів та свідка ОСОБА_19 належало їм, не спростовують встановлених фактів того, що 22.05., 28.05. та 01.06. 2014 року він закладав у ломбард золоті вироби відкрито викрадені ним у потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ..

Що стосується тверджень ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_19 про те, що за станом здоров`я, який не дозволяв ОСОБА_9 вільно рухатися, він не міг вчиняти ці грабежі, то це суперечить дійсності. Саме в ті дні 22.05, 28.05. та 01.06. 2014 року, як встановлено його стан здоров`я не перешкоджав йому пересуватися по місту, закладати речі у ломбард тощо, що ОСОБА_9 не заперечує.

Що стосується висновку експертизи про те, що наявне у ОСОБА_9 захворювання опорно рухового апарату виключає можливість його пересування бігом в високому темпі, що на думку сторони захисту, є безумовним доказом його невинуватості, то, виходячи з того, що жоден доказ не має наперед встановленої сили, суд оцінює такий висновок у сукупності з іншими доками, а тому ставиться до такого висновку критично. По перше, цей висновок суперечить іншим доказам, які безсумнівно доводять, що саме ОСОБА_9 скоїв злочини щодо потерпілих. По друге, як вбачається з висновку п.1 наявне у ОСОБА_9 захворювання виключає можливість інтенсивних фізичних навантажень, що з обставинами вчинення інкримінованих йому злочинів не пов`язано. Крім того, ОСОБА_9 вчиняв кримінальне правопорушення щодо потерпілих літньої жінки, жінки з малолітньої дитиною, жінки інваліда, які не могли чинити опір ОСОБА_9 або доганяти його. Тобто, йому не потрібно було застосовувати особливі зусилля, щоб втекти з місця злочину. З показань потерпілої ОСОБА_13 вбачається, що ОСОБА_9 намагався наздогнати перехожий, але не здогнав, оскільки мав при собі важку сумку, ОСОБА_9 зник у дворах. Крім того, експерти посилаються на медичні документи, що регресу захворювання у ОСОБА_9 на момент вчинення злочинів не було. Проте, до такого висновку також є підстави поставитися критично, оскільки: згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 958 Київської міської клінічної лікарні № 18 ОСОБА_9 у зв`язку з наявним у нього захворюванням опорно рухового апарату знаходився на стаціонарному лікуванні з 02.09. по 13.09.2014 року (т.1 а.с.332-333). Проте, як встановлено, 11.09.2014р. ОСОБА_9 перебував не в Києві в лікарні, як зазначено у довідці а в Миколаєві, самостійно пересувався по місту, де був затриманий.(т.1 а.с. 84),

Виходячи з викладеного, апеляційний суд критично ставиться до тверджень обвинуваченого про його непричетність до вчинення злочинів щодо потерпілих у справі, та розцінює їх як намагання уникнути кримінальної відповідальності.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що з урахуванням сукупності досліджених доказів, яким надано належну оцінку, суд 1-ої інстанції правильно дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.. Виходячи з цього, не вбачається підстав для скасування оскаржуваного вироку та закриття провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч.2 ст.186 КК України, як того просить сторона захисту.

Що стосується призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , то суд 1-ої інстанції в повній мірі врахував характер та суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин. Дані про особу ОСОБА_9 , який. раніше двічі судимий за аналогічні злочини, проте за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у нарколога не перебуває, за станом здоров`я є інвалідом 2-ої групи.

З урахуванням сукупності усіх обставин, суд 1-ої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч.2 ст. 186 КК України. При цьому вмотивовано зазначив, що його виправлення можливо лише в умовах ізоляції від суспільства.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що призначене ОСОБА_9 покарання відповідає вимогам ст. ст. 65 - 67 КК України, за своїм видом і розміром є достатнім та необхідним для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Тому, підстав для призначення ОСОБА_9 більш суворого покарання, як того просить прокурор, не вбачається.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. ст. 405, 407, 532 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 9 квітня .2015 року відносно ОСОБА_9 залишити без зміни.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_9 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 11 вересня 2014 року по 18 червня 2015 року включно, а також з 27 січня 2016 року по 25 липня 2016 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня його проголошення, а засудженим , який тримається під вартою, в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуюча

Судді