Справа № 296/2257/16-к
У Х В А Л А

14 березня 2016 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши клопотання про накладення арешту на майно,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні ГУ НП в Житомирській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000221 від 21.10.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191, ч.1 ст.209 КК України.

Слідчий звернулася з клопотанням, погодженим прокурором відділу прокуратури Житомирської області ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно, яке було виявлено та вилучено 25.02.2016 року у ході проведення обшуку в житлі та іншому домоволодінні ОСОБА_4 , де проживає ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , зазначаючи в обгрунтування, що зазначене у клопотанні майно набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав.

Згідно положень ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 КК України.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до вимог ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Однак, всупереч вимог ст.171 КПК України у клопотанні відсутнє обґрунтування необхідності арешту зазначеного у клопотанні майна саме з зазначенням процесуального статусу його власників відповідно до положень ст.170 КПК України, а також не зазначено власника будинку за адресою АДРЕСА_2 і не додано документи, які це підтверджують.

Згідно ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст.170-173, 309 КПК України,-

У Х В А Л И В:

Клопотання про арешт майна повернути та встановити строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1