Справа № 363/2388/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1103/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 48 17.08.2016

УХВАЛА
Іменем України
17 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Вишгородського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 14 липня 2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000028, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Малі Низгірці, Ружинського району, Жтомирської області, такого, що на обліку нарколога та психіатра не перебуває, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонера, раніше не судимого, -

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, повернуто прокурору, для виконання вимог закону.

Своє рішення про повернення обвинувального акту, суд першої інстанції мотивував тим, що при складанні обвинувального акту, прокурором було проігноровано вимоги п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки згідно змісту обвинувального акту, фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими за ч.1 ст.366 КК України, викладені поверхово, не конкретно, формулювання обвинувачення в цілому не містять обставин, що підлягають доказуванню відповідно до ст.91 КПК України, взагалі не визначено даних про подію правопорушення, зокрема час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення. Також суд першої інстанції зазначає, що фактичні обставини кримінального правопорушення та правова кваліфікація не узгоджуються з формулюванням обвинувачення.

Крім того, виклад фактичних обставин, на думку суду першої інстанції, не може одночасно вважатися і підміняти собою формулювання обвинувачення, як помилково дійшов висновку прокурор, яким складено, затверджено та підписано обвинувальний акт.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги мотивує тим, що у оскаржуваній ухвалі судом першої інстанції не наведено конкретних порушень, яких допустився прокурор при складанні обвинувального акту відносно ОСОБА_7 . Посилання на відсутність у обвинувальному акті обставин, які підлягають доказуванню відповідно до ст.91 КПК України, взагалі, на думку прокурора, не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення. При цьому суд першої інстанції в ухвалі обмежується лише перерахуванням усіх даних про подію правопорушення, які сформульовано в ст.91 КПК України, не зазначаючи, які конкретно обставини не встановлено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч. 2 ст. 370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Нормами кримінального процесуального законодавства, зокрема п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, передбачено, що обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Так, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Як вбачається з обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , вищевказаних вимог кримінального процесуального законодавства дотримано не було, оскільки у його тексті містяться суперечності, зокрема, стосовно узгодженості кримінально-правової кваліфікації діянь обвинуваченого та фактичних обставин провадження.

У порушення вимог ст.291 КПК України, в обвинувальному акті, не встановлено місце, час вчиненого кримінального правопорушення, форма вини, мотиви кримінального правопорушення.

Окрім того, складання та видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей утворюють три самостійні об`єктивні сторони кримінально-караного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, й вказане не відповідає встановленим в ході досудового розслідування та судового розгляду обставинам кримінального провадження.

Колегію суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в ухвалі від 07.04.2016 року було встановлено, що обвинувальний акт, як і вирок стосовно ОСОБА_7 містить суперечності, зокрема стосовно узгодженості кримінально-правової кваліфікації діянь обвинуваченого та фактичних обставин кримінального провадження, неконкретності обвинувачення та не розмежування об`єктивної сторони діяння. Попри це, прокурором у обвинувальному акті в новій редакції вказані недоліки усунуті не були.

Така неконкретність і суперечливість обвинувачення перешкоджає реалізації обвинуваченим ОСОБА_7 , передбаченого ст. 43 КПК України права знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про необхідність повернення прокурору обвинувального акту в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, в зв`язку з невідповідністю його вимогам КПК України.

Доводи прокурора про те, що судом першої інстанції було допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства, а також про те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів вважає необґрунтованими.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370 КПК України щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості та підстави для її зміни чи скасування відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги прокурора необхідно відмовити, а ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
Апеляційну скаргу прокурора Вишгородського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області залишити без задоволення, а ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 14 липня 2016 року, відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Головуючий:

Судді :