Справа № 367/761/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/398/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 20 26.05.2016

УХВАЛА
Іменем України
26 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря : ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали кримінального провадження № 0000003 за апеляційними скаргами захисників і обвинувачених на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 22 січня 2016 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ворзель Київської області, громадянина України, одруженого, маючого неповну середню освіту, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз 25 травня 2007 року Бородянським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 186 КК України до 7 років позбавлення волі,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією його майна; постановлено стягнути з нього на користь ОСОБА_9 у відшкодування майнової шкоди 765 грн., на користь ОСОБА_10 - 3 800 грн., на користь ОСОБА_11 - 800 грн.; стягнуто з нього на користь держави витрати за проведення експертиз в розмірі 1 809 грн. 30 коп.;

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку смт. Бородянка Київської області, громадянку України, маючу середню спеціальну освіту, неодружену, не працюючу, проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_3 , в силу ст. 89 КК України немаючої судимості,

визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та призначено їй покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі із конфіскацією майна. Цим же вироком вирішено питання про речові докази,

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду, ОСОБА_7 разом з невстановленою досудовим розслідуванням особою 01 січня 2014 р. приблизно о 20 годині 30 хвилин (точний час досудовим розслідуванням не встановлено) прибув до приміщення продуктового магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », за адресою: АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_9 . З метою заволодіння чужим майном та незаконного збагачення за чужий рахунок, з корисливих мотивів, ОСОБА_13 за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою, зайшов до приміщення вищевказаного магазину, де ОСОБА_7 взяв з холодильника «Rich» п`ять пляшок слабоалкогольного напою «Шейк» та підійшов до прилавку. В цей момент інша невстановлена досудовим розслідуванням особа, обійшов прилавок, підійшов до продавця магазину ОСОБА_11 та, погрожуючи їй пневматичним газобалонним багатозарядним пістолетом «МР-654К», калібру 4,5 мм № НОМЕР_1 , почав вимагати гроші, а потім і мобільний телефон. Після чого заволодів з каси магазину грошовими коштами в сумі 727 грн. та мобільним телефоном ОСОБА_11 марки «Samsung GT-S3600» ІМЕІ: НОМЕР_2 вартістю 800 грн. в якому знаходилась сім карта оператора мобільного зв`язку з номером НОМЕР_3 .
Після цього, ОСОБА_13 з невстановленою досудовим розслідуванням особою з місця вчинення злочину зникли із викраденим майном, завдавши власниці магазину ОСОБА_9 матеріального збитку на суму 765 грн., та продавцю магазина ОСОБА_11 - на суму 800 грн.
Крім того, 07 січня 2014 р., приблизно о 20 годині 40 хвилин (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_7 з невстановленою досудовим розслідуванням особою, прибув до приміщення продуктового магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 », за адресою: АДРЕСА_4 , власником якого є ОСОБА_10 . З метою заволодіння чужим майном та незаконного збагачення за чужий рахунок, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою ОСОБА_7 зайшов до приміщення вищевказаного магазину, де невстановлена досудовим розслідуванням особа залишилась стояти біля прилавку в залі магазину, а ОСОБА_7 обійшов прилавок та підійшов до продавця магазину ОСОБА_14 і, погрожуючи їй пневматичним газобалонним багатозарядним пістолетом «МР-654К», калібру 4,5 мм № НОМЕР_1 , почав вимагати гроші. Після цього заволодів грошовими коштами в сумі 3 800 грн., що знаходились в коробці під прилавком зі сторони продавця, і разом з невстановленою досудовим розслідуванням особою з місця події зникли, чим завдали потерпілому ОСОБА_10 матеріального збитку на загальну суму 3 800 грн.
Крім того, 11 січня 2014 р., приблизно о 18 годині 30 хвилин (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_12 на автомобілі «Daewoo Lanos», д. н. з. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_15 , приїхали до м. Буча Київської області, де ОСОБА_7 наказав ОСОБА_15 зупинити вищевказаний автомобіль біля продуктового магазину розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , власником якого є ОСОБА_16 . Маючи умисел на заволодіння чужим майном, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_12 , за попередньою змовою, зайшли до приміщення вищевказаного магазину, де ОСОБА_12 залишилась стояти біля вхідних дверей, з метою попередження ОСОБА_7 про появу сторонніх осіб біля магазину, а в цей час ОСОБА_7 , знаходячись біля прилавку та погрожуючи продавцю ОСОБА_17 пневматичним газобалонним багатозарядним пістолетом «МР-654К», калібру 4,5 мм № НОМЕР_1 , заволодів грошовими коштами в сумі 1 000 грн. з каси магазину. Після цього ОСОБА_7 з ОСОБА_12 вибігли з магазину та, сівши в автомобіль «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_15 , з місця події зникли, чим спричинили матеріального збитку потерпілій ОСОБА_16 на загальну суму 1 000 грн.
Крім того, 11 січня 2014 р., приблизно о 19 годині 00 хвилин (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_7 з ОСОБА_12 , прибув до приміщення продуктового магазину, що за адресою: АДРЕСА_6 . З метою заволодіння чужим майном та незаконного збагачення за чужий рахунок, з корисливих мотивів, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_12 , підійшли до запасного входу до приміщення вищевказаного продуктового магазину, де ОСОБА_12 залишилась стояти поряд із запасним входом з метою попередити ОСОБА_7 про появу сторонніх людей, а ОСОБА_7 через запасний вхід, двері якого були відчинені, зайшов в середину службового приміщення магазину, де на той час перебувала продавець ОСОБА_18 . ОСОБА_7 штовхнув її у плече, від чого вона упала на підлогу, а потім, погрожуючи пневматичним газобалонним багатозарядним пістолетом «МР -654К», калібру 4,5 мм № НОМЕР_1 , почав вимагати від неї гроші. Натомість потерпіла ОСОБА_18 попередила іншого продавця ОСОБА_19 , щоб вона закрила двері між торговим залом магазину і підсобним приміщенням. ОСОБА_19 намагалась закрити вказані двері, але цьому перешкоджав ОСОБА_7 . В цей час потерпіла ОСОБА_18 піднялася з підлоги і вибігла з магазину на вулицю, щоб покликати підмогу, де біля службового входу побачила ОСОБА_12 , обличчя якої було замотано шарфом. ОСОБА_7 зробив спробу зайти в торговий зал магазину з вулиці, чому почала перешкоджати ОСОБА_19 , тримаючи двері. Сильним ривком ОСОБА_7 вдалося відчинити двері, а ОСОБА_19 разом із дверима по інерції вибігла на вулицю, де ОСОБА_7 наніс їй один удар по обличчю, а другий по потилиці. При цьому вона помітила в руках ОСОБА_7 пістолет, який він навів їй в обличчя. Оскільки в цей момент ОСОБА_18 зупинила автомобіль, що рухався по дорозі, і попросила допомоги, зателефонувати в міліцію, ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_12 з місця події зникли в невідомому напрямку.
В апеляційних скаргах:
- захисник ОСОБА_12 ОСОБА_20 просить вирок Ірпінського міського суду від 22 січня 2016 року, яким ОСОБА_12 засуджена за ч. 2 ст. 187 КК України, змінити, перекваліфікувати її дії на ч. 2 ст. 186 КК України та призначити їй покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Вимоги обґрунтовує тим, що її підзахисна не знала, що ОСОБА_7 мав при собі пістолет і збирався його використовувати; за наказом ОСОБА_7 вона стояла в магазині (м. Буча) біля дверей, спиною до прилавка і не бачила пістолету. В продуктовому магазині в АДРЕСА_6 ОСОБА_7 зайшов до магазину, а Дідковська в магазин не заходила, стояла і курила під магазином, ніяких дій не вчиняла. Вказані факти підтверджуються показаннями ОСОБА_7 , який пояснив, що між ним і Дідковською не було жодних домовленостей про розбійний напад та про свої наміри і наявність пістолету він їй не розповідав, це підтвердив і свідок ОСОБА_15 . Таким чином, на думку апелянтки, в судовому засіданні не було виявлено ніяких доказів того, що між ОСОБА_12 та ОСОБА_7 була домовленість про здійснення розбійного нападу в магазинах і про те, що ОСОБА_12 знала, що у ОСОБА_7 був пістолет. Тому, на думку захисника, в діях ОСОБА_7 мав місце ексцес виконавця, тому дії ОСОБА_12 повинні бути перекваліфіковані на ч. 2 ст. 186 КК України. Крім того, на думку захисника, суд першої інстанції при призначенні покарання, неповно врахував обставини, які пом`якшують покарання, а саме, те, що ОСОБА_12 має посійне місце проживання, де характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину-інваліда з дитинства, яка часто хворіє і потребує материнської опіки, та в даний час доглядає за сліпою свекрухою, яка є інвалідом І групи. Апелянтка зазначає, що її підзахисна має низку хронічних захворювань та добросовісно виконувала покладені на неї процесуальні обов`язки протягом всього часу судового розгляду.

- захисник ОСОБА_21 , який представляє інтереси ОСОБА_12 просить змінити вирок Ірпінського міського суду від 22 січня 2016 року щодо його підзахисної, перекваліфікувавши її дії з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України і призначити їй мінімальне покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши її від відбування покарання з випробуванням. Вимоги обгрунтовує тим, що ОСОБА_12 на досудовому слідстві та в ході судового розгляду вказувала, що вона вважала, що вони з ОСОБА_7 йшли до магазинів здійснювати крадіжку, про розбійний напад і наявність зброї їй не було відомо. Окрім того, апелянт зазначає, що надані свідками ОСОБА_19 та ОСОБА_15 показання свідчать про те, що ОСОБА_12 під час скоєння інкримінованих їй злочинів, ніяких дій, направлених на здійснення нападів, не вчиняла. Таким чином, в діях ОСОБА_7 мав місце ексцес виконавця, а співучасники несуть відповідальність лише за діяння, вчинені в межах згоди (домовленості), що відбулася між ними. Захисник зазначає, що ні в ході досудового розслідування, ні в судовому засіданні не було добуто доказів на підтвердження того, що між ОСОБА_12 і ОСОБА_7 була домовленість про вчинення розбою, а токож що Дідковській було відомо про наявність у ОСОБА_7 , зброї. Таким чином, апелянт вважає, що дії обвинуваченої повинні бути перекваліфіковані з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України. При призначенні покарання, суд першої інстанції не врахував її стан здоров`я, те, що вона має ряд невиліковних захворювань, є інвалідом 3-ї групи, їй призначено пожиттєвий прийом ретровірусної терапії та специфічного лікування, який вона не зможе отримувати в місцях позбавлення волі; також не було взято до уваги, що син обвинуваченої є інвалідом дитинства, чоловік обвинуваченої інвалід 2-ї групи, а його мати інвалід 1-ї групи (повністю сліпа, має ряд тяжких захворювань). Відповідні документи були надані суду і досліджені в судовому засіданні, але при призначенні покарання, суд першої інстанції не взяв їх до уваги. Також апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_12 повністю визнала свою вину, співпрацювала із слідством, давала правдиві і послідовні показання, виконувала покладені на неї процесуальні обов`язки;

- обвинувачена ОСОБА_12 просить змінити вирок Ірпінського міського суду від 22 січня 2016 року та перекваліфікувати її дії із ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України, призначивши їй мінімальне покарання в межах ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням. Вимоги обгрунтовує тим, що ні в ході досудового розслідування, ні в судовому засіданні не було доведено, що між нею та ОСОБА_7 була попередня домовленість про скоєння розбійних нападів на продавців магазинів чи на їх пограбування. В обох випадках, вона залишалася біля входу в магазин, здогадувавшись, що ОСОБА_22 має намір скоїти протиправні дії (крадіжку) грошей чи товарів з цих магазинів, але сама не здійснювала будь-яких активних дій для досягнення цієї цілі та не бачила, що робив в приміщеннях вказаних магазинів ОСОБА_7 . Окрім того, обвинувачена вказує, що про наявність у ОСОБА_7 пістолета їй не було відомо і побачила вона його під час затримання працівниками міліції. Враховуючи викладене, апелянтка вважає, що її дії було неправильно кваліфіковано судом першої інстанції за ч. 2 ст. 187 КК України, а її дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України. Окрім того зазначає, що при призначенні їй покрання у вигляді 7 років позбавленя волі з конфіскацією її майна, судом першої інстанції, на її думку, було обрано відносно неї покарання, яке за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінальних правопорушень, вчинених нею, не врахована її роль в їх скоєнні та дані про її особу. Також апелянтка вказує, що при обранні покарання, судом не було враховано як пом`якшуючі обставини: стан її здоровя (має ряд невиліковних захворювань), те, що вона є інвалідом 3-ї групи та їй призначено пожиттєвий прийом ретровірусної терапії та специфічного лікування, яке вона не зможе отримувати в місцях позбавлення волі, те, що її син є інвалідом дитинства, чоловік інвалід 2-ї групи, а його мати інвалід 1-ї групи (повністю сліпа, має ряд тяжких захворювань). Відповідні документи були надані суду і досліджені в судовому засіданні, але суд першої інстанції не взяв їх до уваги, не мотивувавши це у вироку. Апелянтка звертає увагу на те, що вона повністю визнала свою вину, співпрацювала із слідством, давала правдиві і послідовні показання, виконувала покладені на неї процесуальні обов`язки;

- обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок Ірпінського міського суду від 22 січня 2016 року та призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції. Вимоги обгрунтовує тим, що вирок суду першої інстанції ухвалено з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що про призвело до неправильних всиновків про його винуватість за умов неповноти судового розгляду. Вказує, що підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції через неповноту судового розгляду, оскільки були неналежно з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт та об`єктивну сторону злочину, не досліджено ознаки, на підставі яких встановлюється суб`єкт і суб`єктивна сторона злочину.

В доповненнях до апеляційної скарги, які надійшли до апеляційного суду 17 травня 2016 року, обвинувачений просить скасувати вирок Ірпінського міського суду щодо нього та ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187 КК України та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду. Обгрунтовує свою позицію тим, що в обвинувальному акті від 07 лютого 2014 року не було висунуто обвинувачення ні йому, ні ОСОБА_12 , а сам обвинувальний акт складено з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, і за таких обставин, на думку апелянта, суд першої інстанції грубо порушив вимоги ч. 1 ст. 337 КПК України, оскільки не мав правових і законних підстав проводити судовий розгляд. Окрім того обвинувачений зазначає, що судом першої інстанції було допущено порушення у виді безпідставного пред`явлення ще двох обвинувальних актів, в результаті чого прокурором не лише було допущено повторне порушення вимог кримінального процесуального закону, а й не було виконано вимоги ст. 341 КПК України, тобто не було погоджено вищевказані обвинувальні акти з прокурором вищого рівня. Окрім того обвинувачений зазначає, що в обвинувальному акті від 19 листопада 2015 року при намаганні висунути обвинувачення, було порушено вимоги індивідуальності, а саме не зазначено ролі кожного члена групи та в чому саме кожна окремо особа обвинувачується. На думку апелянта, при ухваленні вироку суд першої інстанції допустив низку інших порушень, зокрема, не вірно розрахував процесуальні витрати та порушив його право на захист.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , який в дебатах та останньому слові підтримав подану ним апеляційну скаргу разом з доповненями та просив її задовольнити, також підтримав апеляційні скарги ОСОБА_12 та її захисників; захисника ОСОБА_8 на підтримку поданих апеляційних скарг; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених та захисників; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК україни.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Однак, при розгляді даного кримінального провадження суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався не повністю.

Пунктом а) ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, передбачено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. Пунктом с) частини 3 вищенаведеної статті визначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.

Статтею 64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Частиною 1 статті 412 КПК України визначено, що під істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

У п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України зазначено, що підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, тобто за наявності таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Частиною 2 вищенаведеної статті передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

У ч. 1 ст. 128 КПК України визначено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Частиною 5 вищенаведеної статтті визначено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Дослідивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції було прийняте з істотним порушенням вищенаведених норм.

Так, ст. 291 КПК України містить вичерпний перелік обов`язкових відомостей, які повинні міститися в обвинувальному акті.

Разом з тим, при судовому розгляді кримінального провадження №0000003 щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_12 вказаних вимог дотримано не було.

Зокрема, в ході судового розгляду вказаного провадження, прокурором неодноразово змінювалося обвинувачення, проте, в жодному випадку не було дотримано вимог ст. 338 КПК України, відповідно до яких прокурор має право змінити обвинувачення в суді з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.
У вказаному провадженні зазначених вимог дотримано не було, окрім того, в обвинувальному акті від 19 листопада 2015 року, який фактично, ліг в основу прийнятого судом першої інстанції рішення, було порушено вимоги п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, згідно з якими обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Всі відомості, вказані в даній статті повинні бути узгоджені та не суперечити одна одній.

Всупереч вказаним вимогам закону, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000003 від 19 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_12 не містить персоніфікації діянь кожного із фігурантів та формулювання обвинувачення стосовно кожної особи, що порушує вимоги норм як чинного законодавства України, так і міжнародної практики, оскільки для повноцінного захисту своїх прав особа має право знати, в чому вона обвинувачується.

Окрім цього, при розгляді провадження в суді першої інстанції було порушено право на захист обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки в період часу з 27 січня 2015 року, а саме з моменту позбавлення права адвоката ОСОБА_23 , який на вказаний період захищав обвинуваченого, займатися адвокатською діяльністю, до 05 серпня 2015 року, судом першої інстанції не було вжито жодних заходів щодо забезпечення ОСОБА_7 права на захист.

Більше того, за вказаних обставин судом першої інстанції проводилися судові засідання та процесуальні дії, що підтверджується матеріалами провадження, зокрема, журналами судових засідань.

Крім того, слід наголосити, що згідно ч.4 ст.107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим.

В матеріалах кримінального провадження наявні журнали судових засідань від 28.05.2015 року, 12.10.2015 року та 23.10.2015 року, однак, при дослідженні диску з технічним записом виявлено, що вказані судові засідання відсутні.

Також колегія суддів приходить до висновку, що розгляд цивільних позовів та відшкодування судових витрат було проведено з порушенням як норм процесуального, так і матеріального права, зокрема, при розрахунку розміру шкоди, яка підлягає компенсації та розподілу процесуальних витрат, які обвинувачені повинні нести солідарно.

Окрім того, з обвинувального акту у даному кримінальному провадженні не можливо зробити висновок про ступінь співучасті обвинувачених та форму вини кожного стосовно вчиненого діяння, оцінити фактичні обставини в повному обсязі та дійти висновку щодо кваліфікації їх діянь.

Таким чином, судом першої інстанції при розгляді провадження не було взято до уваги вищенаведені обставини, що потягло за собою прийняння рішення з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, усунути які в ході апеляційного розгляду неможиво, в зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про доцільність скасування вироку Ірпінського міського суду Київської області від 22 січня 2016 року з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції, під час якого необхідно ретельно перевірити доводи апеляційних скарг.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 30 днів, оскільки ризики, передбачені ст.177 КПК України, не відпали та виправдовують тримання його під вартою. При цьому колегія суддів, враховуючи дані про особу ОСОБА_7 , тяжкість вчиненого ним діяння, за яке його засуджено на 9 років позбавлення волі вважає, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти зазначеним ризикам.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_12 , її захисників ОСОБА_20 та ОСОБА_21 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Ірпінського міського суду Київської області від 22 січня 2016 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_12 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Запобіжний захід ОСОБА_7 залишити попередній тримання під вартою до 11 червня 2016 року, який визначений ухвалою апеляційного суду Київської області.

С У Д Д І :

____________________ ___________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4