Провадження № 11-кп/792/427/16
Справа № 684/171/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження внесене в ЄРДР за №0000011 від 01 лютого 2016 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Старосинявського районного суду від 05 квітня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Дунаєвецького району с. Слобідка - Малієвецька. мегшканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, на утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей, не працюючого, раніше судимого:
- 21 серпня 2015 року Старосинявським районним судом за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на один рік,-
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Старосинявського районного суду від 21 серпня 2015 року і остаточно призначено 3 роки 6 місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_8 змінено з домашнього арешту на взяття під варту і взято його під варту із залу суду.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 постановлено рахувати з 5 квітня 2016 року.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 245 грн. 52 коп. за проведення судової експертизи.
Питання про речові докази вирішено на підставі ст. 100 КПК України.

За вироком місцевого суду близько 21 год. 17 січня 2016 року, ОСОБА_8 , з метою таємного викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, підійшов до огородженого металевим парканом домогосподарства ОСОБА_9 по АДРЕСА_2 та відчинивши хвіртку, яка була зачинена та підперта цеглиною, проник на територію подвір`я, де з приміщення гаража без вхідних воріт, шляхом вільного доступу умисно, таємно, викрав 4 бувші у використанні колеса до автомобіля, а саме два металеві диски з гумою марки «Belshina» розмірами 175/70 R 13 загальною вартістю 1012 грн., та два металеві диски з гумою марки «Pneumant» розмірами 165/70 R 13 загальною вартістю 1060 грн., спричинивши таким чином ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 2072 грн., які в подальшому реалізував ОСОБА_11 .
В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеності вини та кваліфікації його дій, просить вирок суду змінити та застосувати до нього ст. 69 КК України і призначити покарання у виді обмеження волі.

Просить врахувати, що він щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, повністю визнав свою вину, відшкодував завдані збитки, є єдиним годувальником в сім`ї, на утриманні перебувають троє малолітніх дітей, а тому просить призначити обмеження волі, щоб мати змогу працювати і допомагати дітям.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення: прокурора про законність та обґрунтованість вироку, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до норм, передбачених ч.1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Висновок суду 1 інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні крадіжки, вчиненій повторно, поєднаній з проникненням у сховище, ґрунтується на зібраних у справі доказах, не оспорюється в апеляційній скарзі, як не оспорюється апелянтом і правильність кваліфікації його дій.

В судовому засіданні обвинувачений винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, розкаявся у скоєному, не заперечував факту вчинення злочину.
Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд першої інстанції визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які в подальшому не могли бути оспорені в апеляційному порядку, обмежився лише допитом обвинуваченого та потерпілого, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 і правильно кваліфікував його дії за ч.3 ст.185 КК України.

Таке рішення суду відповідає вимогам закону.

У зв`язку з цим фактичні обставини справи не були предметом розгляду в апеляційному суді.

Покарання ОСОБА_8 призначено відповідно до вимог ст.65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують його.

При цьому суд першої інстанції в повній мірі врахував те, що ОСОБА_8 щиро розкаявся, повністю визнав свою вину, активно сприяв розкриттю злочину.

Окрім того, відповідно до роз`яснень п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання" із змінами від 12.06.2009 року, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, то у таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Відповідно до п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 „Про практику призначення судами кримінального покарання, при визначенні покарання за правилами ст. 71 КК України до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком. У разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК України) або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (статті 81, 107 КК України ) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.
Згідно приписів ч.4 ст.71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Враховуючи, що ОСОБА_8 раніше судимий за аналогічний злочин і новий злочин вчинив в період іспитового строку, підстав для зміни вироку і пом`якшення йому покарання, в тому числі і з застосуванням ст.69 КК України з позбавлення волі на обмеження волі, про що порушено питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.

Доводи апеляційної скарги про перебування на утриманні 3-х неповнолітніх дітей є безпідставними, оскільки обвинувачений ніде не працював, відтак з нього не стягувались аліменти, проживав окремо від дружини та дітей, оскільки шлюб розірвано.

Призначене покарання за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 408, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Старосинявського районного суду від 05 квітня 2016 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_8 час попереднього ув`язнення з 05 квітня 2016 року по 15 червня 2016 року включно з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим ОСОБА_8 , який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді /підписи/
Згідно з оригіналом:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2 .