У Х В А Л А
судового засідання
12 квітня 2016 року м. Львів
Суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 ,
За участю секретаря ОСОБА_2
В С Т А Н О В И В:
Згідно змісту клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру поданого старшим слідчим СВ Франківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 та погодженого з прокурором Львівської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_4 29 січня 2016 року,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Львова, українець, громадянин України, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України
Згідно висновку експерта № 904/2015, смерть наступила, внаслідок поєднання механічної асфіксії у вигляді стискання органів шиї на рівні щитоподібного хряща та закриття отворів роту і носу тупим предметом.
29 січня 2016 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, яку на підставі висновку експерта № 904/2015, 29.01.2016 року було змінено та оголошено нову підозру у вбивстві через необережність, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 119 КК України. Крім того, під час досудового розслідування встановлено, що під час вчинення злочину ОСОБА_5 перебував в неосудному стані та йому було призначено судво-психіатричну експертизу, згідно висновку якої , ОСОБА_5 на даний час страждає хронічним психічним захворюванням у формі простої шизофренії, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними . В період інкримінованих йому дій, також перебував в хворобливому стані , не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними . За своїм психічним станом ОСОБА_5 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.
Сторона обвинувачення прокурор Львівської
місцевої прокуратури № 3
ОСОБА_4

Захисник адвокат ОСОБА_9
Учасники судового провадження: не визнані.
Відповідно до ухвали судді від 05 лютого 2016 року призначено підготовче судове засідання з розгляду клопотання, а згідно з ухвалою суду від 16 лютого 2016 року, клопотання повернуто прокурору для приведення його у відповідність до вимог процесуального законодавства України. Підстави такого рішення викладені в ухвалі. Дана ухвала оскаржена прокурором.
За результатами розгляду апеляційної скарги прокурора, ухвала суду першої інстанції скасована, з підстав викладених в ухвалі апеляційного суду Львівської області від 29 березня 2016 року, з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.
Приймаючи дане рішення суд апеляційної інстанції зазначив, що згідно вимог ст. 314 КПК України, розгляд кримінального провадження в підготовчому судовому засіданні завершується прийняттям одного із передбачених ч.3 ст. 314 КПК України рішень. Суд у певній логічній послідовності має право і повинен: визначити чи підсудне йому це кримінальне провадження; встановити, чи не має підстав для закриття провадження; встановити, чи відповідає вимогам КПК України, зокрема, клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру ( ст. 291 КПК України). При цьому, апеляційний суд зазначив: «…Якщо в названих документах будуть виявлені недоліки, без усунення яких кримінальне провадження не може бути призначене до судового розгляду, суд повертає надіслані йому документи прокурору для виправлення їх змісту та форми згідно з вимогами закону…» , правда не вказав, якою нормою закону, це передбачено. Крім того, суд першої інстанції вчинив саме так, виявивши недоліки які зазначив у своїй ухвалі, проте, дана обставина залишилася по за увагою колегії апеляційного суду.
Апеляційний суд мотивуючи своє рішення про скасування ухвали суду першої інстанції покликається на п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, у той же час зазначає, що: «…Як вбачається із
клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 , такий, в супереч висновкам суду, відповідає вимогам статті 291 КПК України, а також містить інформацію про примусовий захід медичного характеру, який пропонується застосувати. Доводи, якими керувався суд першої інстанції, повертаючи прокурору клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру в порядку передбаченому ч. 3 ст. 314 КПК України, не входять до переліку обставин, які були б підставою для повернення даного клопотання відповідно до вимог КПК України, та можуть бути перевірені судом в процесі судового розгляду даного кримінального провадження…», при цьому, апеляційний суд не покликався на норму закону, яка визначає такий «перелік обставин», а також не спростував висновки суду першої інстанції щодо невідповідності клопотання вимогам кримінально процесуального Кодексу України і зокрема їх невідповідності ст. 91, ст. 291, ст. 292 КПК України, які в силу вимог ст. 512 цього Кодексу перешкоджатимуть судовому розгляду клопотання. Не дано оцінки апеляційним судом і висновкам суду першої інстанції щодо відсутності у змісті обвинувального акта фактичних обставин щодо форми вини у вигляді необережності. Не спростовано відсутності в обвинувальному акті повних даних особи, яку вбито та наявності у клопотання трьох варіантів прізвища особи, відносно якої заявлено клопотання, а саме: ОСОБА_11 », « ОСОБА_12 », « ОСОБА_13 ».
У своїй ухвалі про повернення клопотання прокурору , суд першої інстанції, одним із мотивів, зазначив його не відповідають прямим вимогам процесуального законодавства і зокрема ст. 55 -59 КПК України, та у зв`язку з цим, п. 3 ч. 2 ст. 91 КПК України, однак, колегія апеляційного суду Львівської області скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, зазначила, що приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції, якою клопотання повернуто прокурору, винесена із істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону, а тому вважає за необхідне дану ухвалу скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, проте у чому полягає таке істотне порушення, і зокрема, ті які визначені законодавцем у ст. 412 КПК України, не зазначив жодного.
При цьому слід зауважити, що суд першої інстанції ухвали нікуди не виносив, а постановив її відповідно до вимог 371 та 376 КПК України.
Суд апеляційної інстанції призначив новий розгляд даного провадження в суді першої інстанції не зазначивши норми закону, якою він керувався при прийнятті такого рішення, тоді, коли ст. 415 КПК України, з посилкою на ст. 412 цього Кодексу, дійсно дають вичерпний перелік підстав, і відповідно до яких, суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2,3,4,5,6,7 частини другої ст. 412 цього Кодексу, проте, жодне з них не знайшло відображення в ухвалі апеляційного суду.
Після апеляційного розгляду, матеріали судового провадження 08 квітня 2016 року поступили до Франківського районного суду м. Львова та відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 11 квітня 2016 року із зазначенням підстави, - « для продовження розгляду», що у свою чергу, не може бути підставою.
Як суддя, якому матеріали обвинувального акта передані для призначення нового розгляду (згідно ухвали апеляційного суду) та продовження розгляду (згідно протоколу передачі судової справи), вважаю, що клопотання й надалі не відповідає вимогам процесуального законодавства, з підстав наведених в ухвалі від 22 лютого 2016 року, і в першу чергу із за відсутності чіткого формулювання обвинувачення, а саме п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, а також з підстав відсутності даних передбачених п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України та протиріччями, що не усунуті відповідно до прямих вимог ст. 91 КПК України.
Крім того, ставлення судді ОСОБА_1 , до оцінки матеріалів клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, на відповідність вимогам процесуального законодавства, в ході вирішення питань, передбачених ст.ст. 314 315 КПК України уже висловлене у скасованій ухвалі, а відтак, даний факт є тією обставиною, що викликатиме сумнів у моїй неупередженості при повторному їх вирішенні, та відповідно до ст. ст. 75 КПК України виключає участь судді в кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених ст.75 цього Кодексу,суддя зобов`язаний заявити самовідвід. З огляду на викладене, заявляю самовідвід з підстав, передбачених п. 4 ч.1 ст. 75 КПК України.
Приймаючи дане рішення щодо задоволення заяви про самовідвід, зважаю також, що відповідно до положень п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи у тому випадку коли, у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Аналогічні висновки містяться в Рішеннях Європейського Суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у справі «Білуга проти України» та Рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії» де зазначається, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 9 КПК України, Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
На підставі викладеного, керуючись ст. 9, п. 4 ч. 1 ст. ст. 75, 80,81, ч. 1 ст. 314, ч.2 ст. 369 372 КПК України, -

У Х В А Л И В:
Матеріали судового провадження № 1 - кп/465/413/16 передати до кримінальної канцелярії суду на повторну реєстрацію та визначення судді в порядку, передбаченому ст. 35 КПК України.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_15