Провадження № 11-кп/792/456/16
Справа № 681/375/16-к Головуюча в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю:
секретаря судового
засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене 09 лютого 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000059, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Хмельницької області на вирок Полонського районного суду від 22 квітня 2016 року,-
в с т а н о в и л а:
Цим вироком: відмовлено в затвердженні угоди про примирення від 21 квітня 2016 року між ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем смт. Михайлівка Черемховського району Іркутської області, мешканцем АДРЕСА_1 , українцем, громадянином України, не працюючим, не одруженим, з повною середньою освітою, раніше судимим 02 лютого 2016 року Полонським районним судом за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. і потерпілою ОСОБА_8 та засуджено ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік 6 місяців обмеження волі.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік 6 місяців та зобов`язано його з`являтись в органи кримінально-виконавчої системи для реєстрації.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України до покарання призначеного за даним вироком повністю приєднано невідбуте основне покарання, призначене вироком Полонського районного суду від 02 лютого 2016 року у виді штрафу в сумі 850 грн. і постановлено виконувати стягнення штрафу самостійно.

Долю речових доказів вирішено згідно вимог ст. 100 КПК України.
За вироком місцевого суду близько 15 год. 06 лютого 2016 року біля належного ОСОБА_8 будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_7 , шляхом вільного доступу, таємно викрав металевий стовпчик огорожі залізничну рейку довжиною 220 см і вагою 65 кг вартістю 169 грн., яку продав, а отримані гроші використав на власні потреби.
В своїй апеляційній скарзі прокурор просить вирок Полонського районного суду скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ст. ст. 71, 72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком суду остаточно визначити йому покарання у виді 1 року позбавлення волі та штрафу в розмірі 850 грн., які виконувати самостійно.
Вважає, що застосувавши ст. 75 КК України та звільнивши обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням суд всупереч вимог ст. 65 КК України у достатній мірі не врахував, що він вчинив новий умисний корисливий злочин середньої тяжкості маючи не зняту та не погашену судимість за вчинений аналогічний злочин.
Звертає увагу на те, що ОСОБА_7 через 4 дні після ухвалення вироку від 02 лютого 2016 року знову вчинив аналогічний корисливий злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, за який йому призначено значно м`якше (не пов`язане з реальним відбуванням) покарання, що жодним чином не буде сприяти його подальшому виправленню.
Поза належною увагою суду залишились і показання потерпілої ОСОБА_8 про те, що вона виявила вчинену обвинуваченим крадіжку до того, як звернулась у правоохоронні органи, пропонувала йому добровільно повернути викрадене, що він не зробив, викрадене майно повернуто лише за сприянням працівників поліції, що свідчить про відсутність будь-якого щирого каяття обвинуваченого та його небажання ставати на шлях виправлення.
Хоча у вироку і зазначено, але в достатній мірі не враховано, посередню характеристику обвинуваченого, відсутність у нього роботи, а отже і засобів до існування. Тому, призначивши ОСОБА_7 покарання та звільнивши від його подальшого відбування на підставі ст. 75 КК України, суд заохочує обвинуваченого до подальшого паразитичного способу життя за рахунок інших осіб.
Заслухавши: суддю-доповідача про зміст оскаржуваного судового рішення у необхідному обсязі; доводи прокурора про необхідність скасування вироку місцевого суду і постановлення нового вироку з підстав, зазначених в апеляційній скарзі без застосування до ОСОБА_7 ст.ст. 71, 72, 75, 76 КК України; пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_8 про безпідставність вимог апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а вирок місцевого суду скасуванню у зв`язку з істотним порушенням судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до п. 3 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
В ч. 1 ст. 412 КПК України виписано, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.
Відповідно до ч.ч. 3,5 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про примирення може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Згідно ч. 3 ст. 474 КПК України якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.
Відповідно до приписів ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону.
У випадку коли суд відмовляє в затвердженні угоди про примирення судове провадження продовжується в загальному порядку.
Проте, зазначених вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції не виконав.
Як вбачається із журналу судового засідання від 22 квітня 2016 року та фонограми фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, місцевий суд проводив судове провадження на підставі угоди про примирення між потерпілою ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_7 і відмовив в затвердженні зазначеної угоди. Проте, судове провадження у загальному порядку не продовжив і фактично вирок не ухвалив.
Відповідно до ст. 371 КПК України суд ухвалює вирок іменем України безпосередньо після закінчення судового розгляду в нарадчій кімнаті складом суду, який здійснював судовий розгляд. У випадках, передбачених цим Кодексом, ухвала постановляється в нарадчій кімнаті складом суду, який здійснював судовий розгляд.
У ст. 373 КПК України зазначені види вироків, якими є виправдувальний та обвинувальний.
В діючому КПК України не передбачено щоб в одному судовому рішенні було поєднано рішення суду про відмову в затвердженні угоди та ухвалення вироку на підставі угоди.
Статтями 407, 412 КПК України та іншими нормами чинного кримінального процесуального закону не врегульовано як має діяти суд апеляційної інстанції у випадку, коли ухвалюється таке зазначене судове рішення, що явно не відповідає вимогам КПК України.
За змістом положень статей 408, 417, 420 цього Кодексу у такому випадку апеляційний суд позбавлений можливості змінити вирок, ухвалити свій вирок чи прийняти рішення про закриття кримінального провадження. А в статті 415 КПК України визначено вичерпний перелік підстав призначення нового розгляду в суді першої інстанції, до якого наведені вище підстави скасування цього вироку не входять.
Разом з тим за приписами ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Згідно ж з п.п. 1,2 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться верховенство права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість держави (ст. 3 Конституції України, ст. 8 КПК України), законність.
З огляду на наведене, колегія суддів приходить до переконання, що найприйнятнішим рішенням у цьому кримінальному провадженні буде скасування вироку та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції. Ухваленням саме такого рішення не буде порушено баланс прав та законних інтересів як сторони захисту, так і сторони обвинувачення.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 415, 418, 419, 424 ч. 2 КПК України, колегія суддів,-
постановила:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Хмельницької області задовільнити частково.
Вирок Полонського районного суду від 22 квітня 2016 року стосовно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:/підписи/
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2