Ухвала
іменем україни
09 серпня 2016 рокум. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії:

головуючоїОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засіданняОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, такого, що не має судимості,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, такого, що не має судимості,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК, за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_8 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 січня 2016 року,

в с т а н о в и в:

Вироком Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 29 жовтня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 296 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді штрафу в розмірі трьохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5950 грн.; ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 296 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді штрафу в розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн.

Прийняте рішення щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Стягнуто з засуджених на користь Тисменицької міської лікарні 5778 грн. завданої злочином шкоди.

Згідно з вироком ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винуватими і засуджено за те, що вони 22 березня 2015 року близько 02.30 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння на території АЗК № 10 ТОВ «Вог рітейл» на вул. К. Левицького, 114 у м. Тисмениця Івано-Франківської області, групою осіб, з мотивів явної неповаги до суспільства вчинили грубе порушення громадського порядку, що супроводжувалось особливою зухвалістю. Під час хуліганських дій засуджені безпричинно, з метою принизити людську гідність розпочали словесний конфлікт з ОСОБА_9 , в ході якого висловлювались в громадському місці нецензурною лайкою та нанесли потерпілому численні удари в обличчя і різні частини тіла, спричинивши легкі тілесні ушкодження.

Вироком Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 січня 2016 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у частині призначеного покарання скасовано та призначено засудженим за ч. 2 ст. 296 КК покарання по 2 роки обмеження волі кожному.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком по 2 роки кожному та покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2-4 ч. 1 ст. 76 КК.

Урешті вирок місцевого суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину і особам засуджених, просить вирок апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вказує, що за наслідками апеляційного розгляду апеляційний суд ухвалив процесуальне рішення у формі вироку, а не ухвали, чим порушив вимоги статей 407, 418, 420 КПК. Неправильним застосуванням кримінального закону вважає звільнення засуджених на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням, що призвело до м`якості призначеного покарання.

Захисник ОСОБА_10 подав заперечення на касаційну скаргу прокурора, в яких, посилаючись на законність та обґрунтованість вироку апеляційного суду щодо ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , просить залишити його без зміни.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_5 на часткову підтримку касаційної скарги в частині необґрунтованого застосування апеляційним судом щодо засуджених положень ст. 75 КК, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у касаційній скарзі та запереченнях доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню на таких підставах.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка діяння за ч. 2 ст. 296 КК не перевірялись, оскільки законність і обґрунтованість судових рішень у цій частині не оскаржено.

Згідно з вимогами ст. 420 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі:

1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення;
2) необхідності застосування більш суворого покарання;
3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції;
4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
У всіх інших випадках відповідно до положень ст. 418 КПК суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, погодившись з доводами апеляції прокурора про необґрунтоване застосування місцевим судом положень ст. 69 КК при призначенні ОСОБА_6 і ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 296 КК, що призвело до м`якості призначеного покарання, апеляційний суд скасував вирок у цій частині та призначив засудженим покарання у межах санкції ч. 2 ст. 296 КК у виді обмеження волі на строк по 2 роки кожному, про що й просив прокурор в апеляційній скарзі.

Оскільки згідно приписів ст. 51 КК покарання у виді штрафу є найлегшим із усіх передбачених кримінальним законом видів покарань, тому, дійшовши висновку про застосування щодо засуджених більш суворого покарання у виді обмеження волі, апеляційний суд відповідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК правильно ухвалив своє рішення у формі вироку.

При цьому, повною мірою врахувавши тяжкість вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, дані про особи винних, які позитивно характеризуються, злочин вчинили вперше, мають незадовільний стан здоров`я, ОСОБА_6 є інвалідом третьої групи, пом`якшуючі покарання обставини визнання вини та каяття засуджених, сприяння слідству, повне відшкодування завданої злочином шкоди, відсутність претензій з боку потерпілого, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 і ОСОБА_7 без відбування покарання, а тому застосував положення ст. 75 КК, звільнивши засуджених від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком по 2 роки кожному, та поклав обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Призначене ОСОБА_6 і ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК відповідає вимогам ст. 65 КК, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Підстав вважати його явно несправедливим через м`якість колегія суддів не убачає. Відсутні такі підстави і в касаційній скарзі прокурора.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для скасування вироку апеляційного суду, не встановлено.

За таких обставин касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Вирок Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 січня 2016 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3