В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19.05.2016 Справа №607/4491/16-к

Тернопільський міськрайонний суд

в складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003128 від 02 листопада року 2015 року, щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Дитятин Галицького району Івано-Франківської області, проживає в АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, розлученого, не працює, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

за участі:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,-

встановив:

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, всупереч вимог ст. ст. 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та в порушення вимог п. 13 ст. 10 Закону України «Про міліцію» (ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію»), п. 2 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12 жовтня 1992 року, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України № 622 від 21 серпня 1998 року, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, посягаючи на громадську безпеку, що супроводжувалось незаконним поводженням з бойовими припасами, без передбаченого законом дозволу, у березні 2015 року під час участі в антитерористичній операції на території Донецької області отримав на позиції у визначеному законодавством України порядку, для виконання завдань, бойові припаси та вибухові речовини: 120 військових патронів калібру 7,62 мм (7,62х39) штатні патрони до автомата Калашникова (АК-47, АКМ, карабіна СКС, ручних кулеметів РПД і РПК та іншої зброї) промислового виготовлення, що є бойовими припасами придатними до стрільби; 32 військові патрони калібру 9 мм (9х18) штатні патрони до пістолета Макарова промислового виготовлення, що є бойовими припасами придатними до стрільби; 5 бойових наступальних осколкових ручних гранат РГД-5 із бойовими уніфікованими підривачами дистанційної дії типу УЗРГМ-2, що є бойовими припасами придатними до вибуху; 3 бойові оборонні осколкові гранати Ф-1 із бойовими уніфікованими підшивачами дистанційної дії типу УЗРГМ, що є бойовими припасами придатними до вибуху; 900 гр. бездимного пороху на основі нітроцелюлози та дифеніламіну як стабілізатора, придатного для горіння за допомогою вогнепровідного шнура, що є вибуховою речовиною метальної дії, не здавши їх свідомо при вибутті у відпустку, вчинив їх транспортування безпосередньо при собі (зберігаючи у кишенях формених штанів та у своїй сумці разом з особистими речами) впродовж 01 - 02 листопада 2015 року під час слідування із м. Волноваха потягом № 69 сполученням «Маріуполь-Львів» до м. Тернопіль в купе № 14, чим допустив носіння бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні, визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду. Дав показання про те, що дійсно, отримавши відпустку 01 листопада 2015 року, поїздом із м. Волноваха, де проходив військову службу, їхав додому та мав при собі в сумці та кишені штанів бойові припаси та вибухову речовину, зазначені в акті, зокрема патрони, порох, та які були вилучені працівниками поліції у м. Тернополі. Пояснив, що вдома сталось лихо пропав син, якого потім виявили вбитим, і з тих причин йому дали відпустку. Однак, будучи в стресовому стані, забув здати на місці служби вказані речі згідно інструктажу. У вчиненому щиро розкаявся та запевнив, що подібного більше не повторить. Просить не позбавляти його волі.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 263 КК України, як носіння бойових припасів, вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд, відповідно до вимог статей 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, фактичні обставини кримінального провадження, та вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення.

Водночас, беручи до уваги дані про його особу, зокрема: те, що повністю визнав вину, позитивно характеризується за місцем військової служби та проживання, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, злочин вчинив вперше; має на утриманні неповнолітнього сина, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних обставин, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 без реального відбування покарання, а тому приймає рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Також, для забезпечення належної поведінки ОСОБА_3 під час іспитового строку, на нього слід покласти обов`язки, передбачені п. п. 2-4 ст. 76 КК України.

Судові витрати підлягають стягненню з ОСОБА_3 у відповідності до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд,-

засудив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 /три/ роки.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 /один/ рік.

Покласти на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені п.п. 2-4 ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти орган кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації в орган кримінально-виконавчої інспекції.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта в загальній сумі 6 749грн. 48 коп.

Речові докази: 100 шт. патронів калібру 7,62 мм; 16 шт. патронів калібру 9 мм; уламки ручної гранати Ф-1, уламки ручної гранати РГД-5, глушник та бездимний порох на основі нітроцелюлози та дифеніламіну як стабілізатора вагою 1,16 гр., які на підставі приймальних актів № 11 від 16 лютого 2016 року та № 57 від 29 лютого 2016 року, зберігаються у складі озброєння УЛМТЗ ГУНП в Тернопільській області, - знищити.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Тернопільський міськрайонний суд.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуюча суддя ОСОБА_1