Провадження № 11-кп/795/530/2016
Категорія - ст. 187 ч. 2 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 червня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 11 вересня 2015 року за № 0006844, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 березня 2016 року, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Христинівка Черкаської області, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 153, ч.2 ст.152, ч.1 ст.187, ч.2 ст. 187, ч.1 ст.263 КК України

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 березня 2016 року ОСОБА_8 виправдано за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України та визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 153, ч.2 ст.152, ч.1 ст.187, ч.2 ст. 187 КК України та призначено покарання:

- за ч.1 ст. 153 КК України у виді п`яти років позбавлення волі.

- за ч.2 ст. 152 КК України у виді п`яти років позбавлення волі.

- за ч.1 ст. 187 КК України у виді п`яти років позбавлення волі.

- за ч.2 ст. 187 КК України у виді семи років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини всього належного йому майна.

Відповідно ст. 70 ч.1 КК України ОСОБА_8 визначено покарання шляхом часткового складання призначених покарань та остаточно до відбуття призначено покарання у виді восьми років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини всього належного йому майна.

Строк відбування покарання визначено обраховувати з 11.09.2015 року.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_8 запобіжний захід залишено без змін - тримання під вартою.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України ОСОБА_8 зараховано в строк відбування у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 11 вересня 2015 року по 11 березня 2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за дві дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати за проведення експертизи у сумі 2775,14 грн.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено в частині відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. В задоволенні позовних вимог по відшкодування матеріальної шкоди ОСОБА_9 відмовлено.

По кримінальному провадженню вирішено питання речових доказів в порядку ст.100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що 11.09.2015 року, близько 16 години 30 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи поряд з будинком № 25 по вулиці Текстильників у м. Чернігові, з метою заволодіння чужим майном, застосовуючи насильство та погрожуючи ножем застосувати фізичне насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, напав на ОСОБА_9 , після чого відкрито викрав мобільний телефон марки «Lenovo A 536», вартість якого, згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи №2821-2825/15-24 від 29.09.2015 року, становить 1949,25 грн., в якому містилась сім-картка мобільного оператору ТОВ «Астеліт», вартість якої, згідно з висновком вказаної експертизи становить 20 грн., сім-картка мобільного оператору ПрАТ «Київстар», вартість якої, згідно з висновком вказаної експертизи становить 20 грн., карта пам`яті марки «Silicon Power» MicroSDHC 8 GB, вартість якої згідно з висновком вказаної експертизи становить 96 грн., мобільний телефон марки «Samsung GT-S5660», вартість якого становить 917 грн., золоте кільце, вартістю 1437,50 грн., золоте кільце, вартістю 3105 грн. та пару золотих сережок, вартістю 2909,50 грн., а всього заволодів майном на загальну суму 10454,25 грн., що належить ОСОБА_9 .

Таким чином ОСОБА_8 своїми умисними діями, які виразились у нападі з метою заволодіння чужим майном, що належить ОСОБА_9 , поєднаного з погрозою застосування фізичного насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 187 КК України.

Одразу після цього ОСОБА_8 відтягнув ОСОБА_9 до кущів, що розташовані за рогом будинку АДРЕСА_2 , де застосовуючи фізичне насильство та висловлюючи погрози до його застосування, вчинив відносно ОСОБА_9 дії, спрямовані на задоволення статевої пристрасті неприродним способом, шляхом орогенітального контакту. В подальшому, ОСОБА_8 , застосовуючи фізичне насильство та висловлюючи погрози до його застосування, вступив у статеві зносини з ОСОБА_9 в супереч волі останньої, а після цього вчинив відносно ОСОБА_9 дії, спрямовані на задоволення статевої пристрасті неприродним способом, шляхом аногенітального контакту, при цьому наніс їй не менше 7 травмуючих дій в область голови та тулубу, чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді: синця, саден обличчя, набряку та забиття м`яких тканин голови, поверхневої різано-колотої рани шиї, подряпин шиї та тулуба, які згідно з висновком судово-медичної експертизи №810 від 22.09.2015 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином ОСОБА_8 своїми умисними діями, які виразились у задоволенні статевої пристрасті неприроднім способом із застосуванням фізичного насильства, погрози до його застосування, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 153 КК України.

Окрім того, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 152 ч.2 КК України, а саме зґвалтування - статеві зносини із застосуванням фізичного насильства, погрози до його застосування особою, що раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст.153 КК України.

Одразу ж після чого, близько 17 год. 50 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи по вулиці Ріпкинській біля будинку № 15 в м. Чернігові, будучи особою, яка вчинила розбій з метою заволодіння чужим майном, підійшов ззаду до ОСОБА_10 , якій наніс удар рукою в область голови, від якого остання впала та ґрунтове покриття, після чого відтягнув її на узбіччя, де застосовуючи фізичне насильство, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи, що зазнала нападу, шляхом стискання шиї рукою, заволодів золотими сережками, вартість яких згідно з висновком судової товарознавчої експертизи №2989/2990/15-24 від 29.09.2015 року, становить 1488,20 грн., золотим браслетом, вартість якого, згідно з висновком вказаної експертизи, становить 1196,34 грн. та золотим кулоном, вартістю 1012 грн., а всього заволодів майном на загальну суму 3696,54 грн., що належить ОСОБА_10 , при цьому наніс їй не менше 13 травмуючих дій в ділянки тулубу та голови, чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому основної фаланги 5-го пальця правої кисті без зміщення, яке згідно з висновком судово-медичної експертизи №813 від 17.09.2015 відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я на строк більше ніж 21 добу; закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, садна голови та обличчя, які згідно з висновком експертизи відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; поверхневої різаної рани 2-го пальця лівої кисті, садна шиї, обох верхніх кінцівок, подряпини шиї, синці обох верхніх кінцівок, які згідно з висновку експертизи відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином ОСОБА_8 своїми умисними діями, які виразились у нападі з метою заволодіння чужим майном, що належить ОСОБА_10 , поєднаного з застосуванням фізичного насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, будучи особою, яка раніше вчинила розбій, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 187 КК.

Окрім того, згідно з обвинувальним актом ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що у невстановлений час, у невстановленому місці, незаконно, без передбаченого законом дозволу, придбав 24 патрони, калібру 9х18 мм та 15 патронів, калібру 5,45х39 мм, які є боєприпасами та які, без передбаченого законом дозволу, зберігав за місцем проживання. 11.09.2015 року, близько 23 год. 00 хв., в ході проведення огляду місця події за місцем мешкання ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_3 , працівниками міліції було виявлено та в подальшому вилучено 39 патронів, які згідно з висновком судово-балістичної експертизи №515 від 12.09.2015 є боєприпасами та придатні до стрільби, а саме: 24 патрони є 9 мм пістолетними патронами з кулею із сталевим сердечником, калібру 9х18 мм та 15 патронів є 5,45 мм проміжними патронами кулею із сталевим сердечником, калібру 5,45х39 мм, які ОСОБА_8 без передбаченого законом дозволу, зберігав за місцем проживання.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України. В цій частині обвинувачення не знайшло свого підтвердження в суді першої інстанції і він за цією статтею обвинувачення судом був виправданий.

На вирок суду обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок суду, а саме закрити кримінальне провадження відносно нього за ст. 152 ч.2, ст. 153 ч.1 КК України, залишити без змін вирок в частині виправдання за ч.1 ст. 263 КК України, та застосовуючи положення статті 69 КК України, призначити покарання за ч.1 ст. 187, ч.2 ст. 187 КК України. Вважає, що місцевий суд при винесенні вироку залишив поза увагою відсутність доказів його вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 152 ч.2, 153 ч.1 КК України, а також не врахував ряду пом`якшуючих його вину обставин, тому призначене покарання є явно несправедливим через його суворість.

Захисник ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить закрити кримінальне провадження відносно його підзахисного в частині обвинувачення у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст. 153, ч.2 ст. 152 КК України та змінити вирок в частині призначеного покарання за злочини, передбачені ч.1 та ч.2 ст. 187 КК України та призначити покарання з урахуванням положень ст. 69 КК України.

Свої вимоги адвокат аргументує порушенням місцевим судом вимог ст.ст. 91, 370 КПК України. На його думку, матеріали кримінального провадження не містять жодного доказу вини його підзахисного у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 153, ч.2 ст. 152 КК України та фактично зводяться до показань потерпілої. Більше того, сторона захисту вказує не тільки про відсутність доказів вини ОСОБА_8 , а наполягає на відсутності доказів самої події цих злочинів та посилаючись на показання свідка ОСОБА_11 підкреслює, що дані обставини інкримінованих злочинів свідку відомі лише зі слів самої потерпілої. Посилаючись на висновки судово-медичних експертиз автор скарги вважає, що вони повністю заперечують твердження потерпілої щодо скоєння відносно неї злочинів у сфері статевої свободи. Що стосується призначеного покарання, то захисник вважає при вказаних у вироку обставинах, що значно його пом`якшують, суд повинен був не тільки призначити його в мінімальних межах санкцій інкримінованих злочинів, а більше того призначити покарання нижче від найнижчої межі, з урахуванням вимог ст. 69 КК України.

Інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг на вирок суду не подавали.

В поданих прокурором запереченнях на апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника ставиться питання про залишення вироку місцевого суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення, оскільки при розгляді справи були враховані всі обставини справи, а докази, що були досліджені в судовому засіданні повністю підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідача, доводи захисника та обвинуваченого на підтримку поданих апеляційних скарг, позицію прокурора, який вважав вирок суду обґрунтованим і законним, просив залишити його без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, як під час досудового розслідування, так і в ході судового розгляду матеріалів провадження судом першої інстанції ОСОБА_8 частково визнав свою вину у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а саме не заперечував вчинення ним розбійних нападів та категорично заперечував свою причетність до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 153, ч.2 ст. 152 КК України.

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 березня 2016 року щодо ОСОБА_8 в частині виправдання за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України ніким не оскаржується. Також зі змісту апеляційних скарг учасників судового розгляду вбачається, що ними не оспорюються ні доведеність вини, ні кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 та 2 ст. 187 КК України.

Висновки суду про доведеність винності ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч.1 ст. 153, ч.2 ст. 152 КК України відповідають фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі і дослідженими судом доказами, і є обґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що районним судом вірно оцінено позицію обвинуваченого щодо невизнання ним своєї вини у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 153, ч.2 ст. 152 КК України як спосіб захисту та мету уникнення відповідальності.

Так, у ході судового розгляду потерпіла ОСОБА_9 упевнено вказала на обвинуваченого як на ту особу, яка скоїла відносно неї як розбійний напад, так і зґвалтування і на своїх показаннях наполягала.

З матеріалів справи вбачається, що потерпіла ОСОБА_9 , починаючи з моменту звернення її з письмовою заявою та протягом усього слідства і в суді давала послідовні показання, які підтвердила. Крім цього, дані обставини були нею підтверджені під час проведення слідчого експерименту, згідно протоколу від 17.10.2015 року (а.с. 137 т. №1), який зафіксований на оптичний носій, що долучений до матеріалів кримінального провадження (а.с. 141 Том №1), та ОСОБА_8 був впізнаний потерпілою при пред`явленні їй фотознімків (а.с.116 Том №1).

Такі твердження потерпілої ОСОБА_9 колегія суддів вважає правдивими, які об`єктивно підтверджуються наступними доказами, яким суд першої інстанції дав вірну юридичну оцінку, а також стороною захисту не надано жодних достеменних доказів щодо сумнівів її особистості та способу життя.

Так, згідно показань свідка ОСОБА_12 , даних нею в судовому засіданні, вона пояснила, що ОСОБА_13 сказала їй, що має зустрітись зі знайомим з сайту знайомств. Вона була присутня на цій зустрічі. Потім ОСОБА_13 сказала, що їй треба у садочок за дитиною, обвинувачений пішов з нею. Потім ОСОБА_13 зателефонувала з незнайомого номера і попросила підійти до дільничного. Потім ОСОБА_13 розповіла, що коли вони йшли в садочок, він її приставив до спини ніж і заставив знімати золото, потім зґвалтував. Дільничному вона показала фотографію обвинуваченого з сайту.

При цьому, не заслуговують на увагу твердження сторони захисту про те, що судом першої інстанції безпідставно взято до уваги показання свідка ОСОБА_11 , які були дані нею з чужих слів, оскільки такі показання були послідовними, не містили жодних суперечностей та підтверджуються іншими доказами.

Суд у відповідності до ч. 2 ст. 97 КПК врахував значення цих показань для з`ясування обставин скоєння злочинів, їхню переконливість та співвідношення цих показань з інтересами потерпілої.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що показання ОСОБА_11 з чужих слів не суперечать положенням ст.97 КПК України, у зв`язку з чим є допустимими.

Колегія суддів свідчення ОСОБА_11 вважає правдивими, які повністю узгоджуються із показами потерпілої ОСОБА_9 та знайшли своє підтвердження у ряді як прямих так і непрямих доказів за аналізом яких можна зробити висновок про обґрунтоване обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 153, ч.2 ст. 152 КК України, а саме:

Згідно з протоколом огляду місця події від 11.09.2015 року за участю потерпілої ОСОБА_9 було встановлено місце вчинення злочину. На місці події по АДРЕСА_2 , було виявлено та вилучено на гіпсовому зліпку слід взуття.

Постановою про визнання і приєднання речових доказів, видані добровільно 12.09.2015 року потерпілою ОСОБА_9 труси, визнано речовим доказом.

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.09.2015 року потерпіла ОСОБА_9 за рисами обличчя: капловухі вуха, праве око з дефектом, перекошені вуста, відсутній передній зуб, волосся темне, коротке, великі очі, серед пред`явлених їй фотознімків впізнала хлопця на знімку під №1, на якому зображений ОСОБА_8 , як того, який скоїв її зґвалтування та розбійний напад на неї.

Згідно з висновком експерта №810 від 22.09.2015 року у потерпілої ОСОБА_9 , 1990 р.н., маються тілесні ушкодження у вигляді синця, саден обличчя, набряку та забиття м`яких тканин голови, поверхневої різано-колотої рани шиї, подряпин шиї та тулуба, що по давності утворення можуть відповідати даті 11.09.2015 року. (т.1 а.с.119-120)

Колегія суддів вважає, що наявність вказаних у висновку експертизи тілесних ушкоджень повністю підтверджують показання потерпілої щодо механізму отримання нею тілесних ушкоджень за вказаних нею обставин. Наявність тілесних ушкоджень в ділянці статевих органів потерпілої внаслідок зґвалтування є необов`язковим наслідком такого насильства, на чому акцентує сторона захисту. Більше того, наявність таких ушкоджень як забиття м`яких тканин голови, поверхневої різано-колотої рани шиї, подряпин шиї та тулуба, на думку колегії суддів свідчать про подолання опору потерпілої та якраз свідчить про її зґвалтування. Про заподіяння їй тілесних ушкоджень саме при зґвалтуванні і наголошувала потерпіла в місцевому суді.

ОСОБА_8 відмовився від проходження судово-медичної експертизи, яка мала проводитись 12.09.2015 року, судово-психіатричної експертизи 27.10.2015 р. та від проведення освідування 13.09.2015 року. Таке небажання брати участь в експертних дослідженнях колегія суддів оцінює як спробу уникнути від відповідальності за скоєння зґвалтування, шляхом знищення біологічних слідів його, що прямо свідчить про пряму причетність ОСОБА_8 до цього злочину.

При затриманні ОСОБА_8 були вилучені його труси, додані до кримінального провадження у якості речового доказу.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи трусів ОСОБА_8 № 229 від 15-23.10.2015 року в слідах крові на зазначених трусах не виключається домішок крові, яка може походити від ОСОБА_9 .

Згідно з висновком імунологічної експертизи № 197 від 15-16.10.2015 року на трусах потерпілої ОСОБА_9 знайдена сперма.

Згідно з висновком імунологічної експертизи № 199 від 16-21.10.2015 року у змивах з рук, відібраних у ОСОБА_8 знайдена кров людини, походження якої від потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не виключається.

При пред`явленні ножа для впізнання потерпіла ОСОБА_9 вказала на ніж, яким ОСОБА_14 11.09.2015 р. їй погрожував та наносив удари.

На думку колегії суддів апеляційного суду, висновки наведених вище експертиз не виправдовують обвинуваченого і не свідчать про відсутність в його діях складу злочинів, передбачених ст. 152, 153 КК України. Навпаки, ці докази підтверджують у своїй сукупності разом з іншими прямими доказами показаннями потерпілої правильність висновків сторони обвинувачення про винуватість Киричатого у скоєнні зґвалтувань. Правова кваліфікація його дій за ст. ст.153 ч.1, 152 ч.2, 187 ч. 1 та 2 КК України є правильною.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції, вірно, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного, його формальні характеристики, наявність пом`якшуючих обставин. а саме: часткове визнання вини та щире каяття у вчиненні розбійних нападів, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, відсутність обставин, що обтяжують покарання, прийшовши до правильного висновку про необхідність призначення йому покарання у межах санкцій статей, які йому інкримінуються, в мінімальних межах, передбачених законом, з чим цілком погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Саме призначене районним судом покарання ОСОБА_8 , на переконання колегії суддів, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення та перевиховання, а тому не може бути визнано несправедливим внаслідок суворості.

Вирок суду є законним, обґрунтованим і справедливим, а тому скасуванню чи зміні він не підлягає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 418, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 березня 2016 року по кримінальному провадженню, щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили і підлягає виконанню з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4