1-кс/381/304/15
381/2460/15-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 червня 2015 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі сідчого судді- ОСОБА_1 , з участю прокурора ОСОБА_1 , скаржниці- ОСОБА_2 , її представників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , слідчого- ОСОБА_5 , з участю секретаря- ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_2 на постанову про закриття кримінального провадження № 0000024 від 19.06.2014 року (постанова від 05.06.2015 року),-

в с т а н о в и в :
ОСОБА_2 , яка є потерпілою в кримінальному провадженні № 0000024 від 19.06.2014 року звернулась до суду зі скаргою на постанову про закриття кримінального провадження від 05.06.2015 року посилаючись на те, що кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України передчасно, а оскаржувана постанова є невмотивованою та необґрунтованою.

В судовому засіданні скаржниця та її представники підтримали вимоги скарги та просили скасувати постанову слідчого СВ Фастівського МВ ГУ МВС України в Київській області про закриття кримінального провадження, пославшись на доводи, викладені в скарзі та надали суду пояснення відповідно до викладеного у скарзі.

Прокурор заперечував проти задоволення скарги, вважає її необгрунтованою, безпідставною і суду пояснив, що постанова про закриття провадження є цілком законною та обгрунтованою, а тому відсутні підстави для її скасування.

Слідчий вважає, що ним при проведенні досудового розслідування в рамках даного кримінального провадження встановлена відсутність в діянні складу злочину, передбаченого ст..382 КК України, а щодо складу злочину передбаченого ст..164 ч.1 КК України він має місце, проте відсутнє поняття «злісне ухилення», а тому ним було прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження вважає, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 п. 4 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора: рішення прокурора про закриття кримінального провадження-заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо: встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно ч.3 ст.284 КПК України, про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Судом встановлено, що 19.06.2014 року за наслідками розгляду скарги ОСОБА_2 до Фастівської міжрайонної прокуратури від 22.04.2014 року було внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування. Попередня кваліфікація кримінального правопорушення ч.1 ст.382 КК України.

Пізніше, 03.12.2014 року за заявою ОСОБА_2 було внесено в ЄРДР відомості про склад злочину, передбаченого ст..164 КК України і в подальшому зазначені кримінальні провадження об`єднані в одне, якому присвоєно № 0000024.

На думку скаржниці, під час винесення оскаржуваної постанови порушено порядок збирання доказів та дачі їм правової оцінки та діями слідчого виражена підтримка ОСОБА_7 .

До того ж, скаржниця зазначила, що за її заявою від 17.06.2014 року було внесено відомості в ЄРДР з приводу невиконання рішення суду про визначення місця проживання спільної дитини ОСОБА_8 .. Правова кваліфікація ч.1 ст.382 КК України. Постановою від 07.10.2014 року зазначене кримінальне провадження було закрито в зв`язку з тим, що саме по собі рішення суду не несе зобов`язань для ОСОБА_7 в його виконанні, а тому в діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ч.1 ст.382 КК України. Дана постанова була скасована слідчим суддею за скаргою ОСОБА_9 . В рамках даного кримінального провадження слідчим було складено повідомлення про підозру, проте прокурором вона погоджена не була.

Як було встановлено в судовому засіданні під час розгляду поданої скарги, підставою для внесення відомостей в ЄРДР за ч.1 ст.382 КК України та за ч.1 ст.164 КК України послугували наступні обставини.

18.12.2013 року Фастівським міськрайонним судом Київської області було прийнято рішення по справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_7 , третя особа- Служба у справах дітей Фастівського міськвиконкому про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_9 , третя особа- служба у справах дітей Фастівського міськвиконкому про визначення місця проживання дитини.

Данним рішенням було вирішено: Позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 , третя особа- Служба у справах дітей Фастівського міськвиконкому про визначення місця проживання дитини задоволено. Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_1 . В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 відмовлено.

27 лютого 2014 року колегія суддів Апеляційного суду Київської області ухвалила Рішення по справі №22- п 780/1209/2014 за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18.12.2013р. за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_7 , третя особа: служба у справах дітей Фастівського міськвиконкому про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_9 , третя особа служба у справах дітей Фастівського міськвиконкому про визначення місця проживання дитини.

Відповідно до Ухвали Апеляційного суду Київської області було відхилено апеляційну скаргу та вирішено залишити рішення Фастівського міськрайсуду від 18.12.2013 року без змін.

Після набрання законної сили рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18.12.2013р. ОСОБА_9 здійснила реєстрацію доньки за адресою: АДРЕСА_1 , саме: за адресою реєстрації та фактичного проживання.

07 квітня 2014 року скаржниця звернулась із заявою до Фастівського МВ ГУ МВС України в Київській області про притягнення ОСОБА_7 до відповідальності за невиконання та перешкоджання виконанню рішень суду. В усній формі їй було повідомлено про відмову у відкритті кримінального провадження.

22 квітня 2014 року, враховуючи усну відмову, ОСОБА_9 звернулась із скаргою до Фастівської міжрайонної прокуратури Київській області про притягнення ОСОБА_7 до відповідальності за невиконання та перешкоджання виконанню рішень суду. На підставі такого звернення було відкрито кримінальне провадження №0000024.

На підставі цих рішень та дій, ОСОБА_9 звернулась до Фастівського міськрайонного суду Київської іоласті та отримала виконавчий лист №2/381/1121/13 від 18.12.2013 року.

Постановою ВП №42726230 від 02.04.2014 року ВДВС Фастівського МРУЮ у відкритті виконавчого провадження відмовлено та повернуто виконавчий, з підстав: відсутності вжиття заходів примусового характеру при виконанні рішень суду. Не погодившись із такою відмовою, ОСОБА_9 подала позовну заяву до Фастівського міськрайонного суду про відібрання дигини.
Рішенням від 25.07.2014 року Фастівського міськрайонного суду Київської області у справі №381/2467/14-ц за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відібрання малолітньої дитини, було прийнято рішення:

1)
Відібрати малолітню ОСОБА_10 від ОСОБА_7 і передати її матері ОСОБА_9 , яка проживає: АДРЕСА_1 ;
2) Рішення суду у частині відібрання дитини та повернення її позивачці допустити негайному виконанню.
14.10.2014 року колегія суддів Апеляційного суду Київської області ухвалила рішення за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення суду від 25.07.2014 року, яким відхилила апеляцію, а рішення Фастівського міськрайсуду від 25.07.2014 року залишено без змін.

Також, відповідно до рішення Фастівського міськрайонного суду від 08.04.2014 року у справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_7 , третя особа-відділ ДВС Фастівського МРУЮ про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, вирішено припинити з 04.03.2014 року стягнення аліментів на підставі виконавчого листа № 2/38/1116/13 виданого 18.12.2013 року Фастівським міськрайонним судом Київської області на підставі рішення Апеляційного суду від 25.09.2013 року про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання дитини ОСОБА_8 в розмірі ? частини заробітку з 18.06.2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17.07.2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилено, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Як зазначила скаржниця ОСОБА_9 під час розгляду скарги та її представники, з часу внесення в Єдиний реєстр досудових розслідувань її заяви та відкриття кримінального провадження, слідчим ОСОБА_5 всупереч ст. 9 КПК України, не вчинено жодної слідчої дії спрямованої на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження, а саме не було допитано свідків, які могли дати свідчення про вчинення злочину, невраховано вищезазначені приписи рішень суду. Слідчим не з`ясовано яким чином ОСОБА_7 завуальовано чинить перешкоди у виконанні рішень суду, прикривається показами дитини.

Як вбачається з матеріалів самого кримінального провадження № 0000024 від 19.06.2014 року, яке було вивчено під час розгляду скарги, 08.04.2015 року за вх..2101 в Фастівський МВ із Фастівської міжрайонної прокуратури надійшли матеріали кримінального провадження за № 0000024 від 19.06.2014 року із вказівками проведення подальшого досудового розслідування.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що при проведенні подальшого досудового розслідування була допитана як свідок старший державний виконавець ОСОБА_11 , яка повідомила, що при проведенні виконавчої дії, а саме відібранні малолітньої дитини ОСОБА_8 від батька- ОСОБА_7 з метою її передачі матері- ОСОБА_12 , що відбулися за адресою АДРЕСА_2 від 12.08.,19.08.,26.08., 17.10.,18.11. за 2014 рік та 22.01.2015 і 16.04.2015 року виконати судове рішення державний виконавець не мала можливості через те, що малолітня ОСОБА_8 відмовилась від переїзду, а саме піти до своєї матері ОСОБА_12 . Застосування засобів фізичного впливу з метою переміщення вказаної дитини із місця проживання батька ОСОБА_7 до місця проживання її матері- ОСОБА_12 чинним законодавством України не передбачено, а тому застосовувати такі заходи державний виконавець не має повноважень. Такі заходи не взяли під свою відповідальність і інші служби м.Фастова заподіяні під час проведення вказаних виконавчих дій, а також протилежні сторони спору-батьки дитини та їх представники.

Також, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час проведення досудового розслідування із Фастівської міжрайонної прокуратури надійшла скарга ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження, яку він мотивує тим, що в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ст..164 ч.1 та ст..382 ч.1 КК України, оскільки малолітня ОСОБА_8 весь час проживає із ним, він утримує її, добросовісно виконує покладені законом зобов`язання по забезпеченню дитини житлом, харчуванням, одягом тощо. А тому, в його діях відсутнє поняття злісності ухилення від сплати аліментів, що належить до оціночних категорій і має бути визначено в кожному конкретному випадку. Також, ОСОБА_7 зазначив, що дитина категорично відмовляється йти жити до матері. Активних дій для перешкоджання рішенню суду він не вчиняє. При цьому ОСОБА_7 посилається на Інструкцію з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року, відповідно до якої при виконанні рішення про відібрання дитини не допускається застосування до дитини заходів фізичного впливу.

З огляду на викладене, вищезазначені письмові докази, а саме : протокол допиту та протокол додаткового допиту державного виконавця ОСОБА_11 та пояснення (неодноразові) ОСОБА_7 і були покладені слідчим в основу змісту оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження.

Проте суд категорично не погоджується із вказаними висновками слідчого та позицією прокурора щодо закриття даного кримінального провадження враховуючи наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 9 КПК України, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; повага до людської гідності; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів , а також у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Статтею 284 КПК України чітко визначені підстави до закриття кримінального провадження.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим, прокурором речей і документів, які стосуються цього провадження у їх сукупності.
Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні пдлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). За загальним правилом, визначеним в ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження було встановлено, що слідчий фактично не виконав вказівки процесуального керівника, при ухваленні постанови обмежився лише внутрішніми документами державного виконавця (вимога на проведення виконавчих дій, акти державного виконавця) , не дав оцінку показів інших свідків, що свідчили на боці потерпілої і чітко зазначали про ухилення та перешкоджання ОСОБА_7 діям державного виконавця під час проведення виконавчих дій, не звернув уваги на неодноразові звернення начальника відділу ДВС Фастівського МРУЮ з поданнями до Фастівського МВ про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , а отже оцінював докази надані сторонами вибірково, необ`єктивно та без врахування положень кримінального закону.

А саме, згідно положень кримінального кодексу, невиконання судового рішення виражається у відмові його виконати або в ухиленні від його виконання. Ухилення та сама відмова, яка має завуальований характер. Це означає, що особа відкрито не заявляє про відмову виконати судове рішення, але діє таким чином, що фактично унеможливлює його виконання.

Також, судом встановлено, що слідчим було все ж таки підготовлено та подано прокурору для погодження повідомлення про підозру ОСОБА_7 датоване 20.03.2015 року (т.2 а.с.155-159) в рамках зазначеного кримінального провадження і слідчим було зроблено висновок про умисні дії ОСОБА_7 про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 та ч.1 ст.382 КК України, проте ОСОБА_7 вручено не було, оскільки не погоджено з прокурором. Даний факт дає суду підстави вважати, що існують все ж таки обставини, що викликають сумніви в об`єктивності проведення розслідування та що воно було проведено без процесуальних порушень, оскільки зміст даного повідомлення про підозру майже аналогічний змісту оскаржуваної постанови за виключенням резулятивної та мотивувальної частин.

Таким чином, на думку суду, орган досудового розслідування дійшов до помилкового висновку про те, що дане кримінальне провадження підлягає закриттю, оскільки слідчим встановлено, що активних дій, які б перешкоджали виконанню рішення суду, жодна особа не вчиняла, а на думку суду та з огляду на зібрані матеріали кримінального провадження чітко вбачаються саме завуальовані дії особи, які безпосередньо чинять перешкоди у виконанні рішення, що підтверджується протоколом допиту малолітнього свідка ОСОБА_8 , який здійснювався без згоди і присутності матері, проте за присутності і згоди батька, невиконанням з боку ОСОБА_7 вимог про проведення виконавчих дій протягом п`яти разів, наявність переліку документів, що виступають на користь батька дитини, які датовані ще до відкриття виконавчого провадження, що свідчать про наміри уникнути виконання рішення суду.

А відтак, суд вважає, що правові підстави для закриття кримінального провадження у органа досудового розслідування були відсутні, оскільки не проведено всебічно, повно та об`єктивно саме досудове розслідування та не дана належна правова оцінка зібраним доказам.

Отже, при прийнятті оскаржуваної постанови не враховано зазначені обставини, а відтак рішення про закриття кримінального провадження прийнято передчасно, обставини події правоохоронними органами були досліджені не в повному обсязі.

До того ж, органом досудового розслідування, не прийнято до уваги відомості, які містяться в заяві потерпілої ОСОБА_2 від 09.08.2014 року (т.2 а.с.66) стосовно ненадання її згоди на проведення допиту її доньки-малолітньої ОСОБА_8 .. Тим більше, цей допит було проведено без її участі, до того ж з участю осіб, професійна діяльність яких, а також законність їх присутності не була встановлена слідчим.

Статтею 77 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено порядок виконання рішення суду про відібрання дитини, а ч. 3 цієї статті визначено, що в разі, якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про відібрання дитини, до нього застосовуються заходи передбачені законом.

.Відповідно до ст..124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими для всіх без винятку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, організацій, установ, посадових осіб, окремих громадян та їх об`єднань і підлягають виконанню на всій території України. Зважаючи на особливе значення судових рішень як актів правосуддя, законодавством за невиконання судових рішень встановлено кримінальну, майнову та адміністративну відповідальність.

Отже, враховуючи все вищевикладене, є обгрунтовані підстави для скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження, оскільки слідчі дії під час проведення досудового розслідування проведено не в повному обсязі, не досліджено всіх обставин події, висновки, покладені в основу постанови про закриття є необгрунтованими, однобічними та такими, що не відповідають нормам кримінально-процесуального законодавства та кримінального закону.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 303-307 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :
Скаргу ОСОБА_2 на постанову про закриття кримінального провадження № 0000024 від 19.06.2014 року (постанова від 05.06.2015 року) задовольнити.

Постанову слідчого СВ Фастівського МВ ГУ МВС України в Київській області від 05.06.2015 року про закриття кримінального провадження №0000024 від 19.06.2014 року - скасувати.

Кримінальне провадження № 0000024 від 19.06.2014 року направити начальнику Фастівського МВ (з обслуговування м.Фастова та Фастівського району) ГУ МВС України в Київській області для відновлення досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти ухвали можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1