Дата документу 11.05.2016

Справа № 334/1381/16-к
Провадження № 1-кп/334/195/16
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.05.2016р. Ленінського райсуду м.Запоріжжя у складі:

головуючого - ОСОБА_1 ;

при секретарі - ОСОБА_2 ;

за участю прокурора - ОСОБА_3 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Запоріжжі, українця, не одруженого, освіта середня-спеціальна, працюючого не офіційно, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; раніше не судимого;

у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

03.01.2016р. у вечірній час, обвинувачений ОСОБА_4 , знаходячись в квартирі за місцем свого проживання: кв. АДРЕСА_2 , маючи намір на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_5 , його колішня цивільна дружина, відволіклася, викрав її мобільний телефон «Nokia 206» вартістю 490гр., спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на вищевказану суму.

По справі потерпілою ОСОБА_5 заявлений цивільний позов на суму 490гр.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в пред`явленому йому звинуваченні повністю визнав, підтвердивши вищевикладені обставини. Крім того, він пояснив суду, що, їх з потерпілою старший син ОСОБА_6 , який є неповнолітнім, проживає багато років разом із батьком, обвинуваченим по справі, а ОСОБА_5 , мати дитини, яка позбавлена батьківських прав, жодної копійки не надає на утримання сина, проживаючи окремо в своє задоволення. Тому він і забрав у неї телефон. При цьому, ОСОБА_4 розкаюється у скоєному та просить суд строго його не карати.

Оскільки обвинувачений не оспорює фактичні обставини справи, суд, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів, відносно обставин, які ніким не оспорюються.

Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ст.185 ч.1 КК України, як умисне таємне викрадення чужого майна.

При призначенні міри покарання обвинуваченому, суд враховує його особу, визнання скоєного злочину та щире каяття, сприяння розслідуванню злочину, а також те, що обвинувачений раніше не судимий, працює неофіційно, має на утриманні неповнолітнього сина, мати якого потерпіла по справі, позбавлена батьківських прав, скоєний обвинуваченим злочин не належить до тяжкого, тому, суд вважає що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

Що стосується цивільного позову потерпілої ОСОБА_5 , заявленого в рахунок відшкодування матеріального збитку, то, суд вважає, що його слід залишити без розгляду, оскільки потерпіла, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, жодного разу у судові засідання не з`явилася та не підтвердила обгрунтованість своїх вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.368-371, 373-374,376 КПК України, суд

З А С У Д И В :

Визнати винним ОСОБА_4 за ч.1 ст.185 КК України та призначити покарання у вигляді 1 року позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст.75,76 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання, встановивши йому випробувальний термін строком на 1 рік, зобов`язавши його: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання і періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов ОСОБА_5 , заявлений в рахунок відшкодування матеріального збитку на суму 490гр. - залишити без розгляду.

На вирок суду протягом 30 днів може бути подана апеляція до апеляційного суду Запорізької області.

СУДДЯ: