Справа № 282/1019/16
Провадження № 1-кп/282/108/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 листопада 2016 року
смт.Любар

Любарський районний суду Житомирської області в складі:

головуючого судді : ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань : ОСОБА_2

за участю прокурора : ОСОБА_3

обвинуваченої : ОСОБА_4

потерпілого : ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт Любар кримінальне провадження № 0000198 від 01.07.2016 року на підставі угоди про визнання винуватості, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Малий Браталів, Любарського району Житомирської області, жительку АДРЕСА_1 , українку, громадянку України, з повною загальною середньою освітою, одружену, не працюючу, на утриманні троє неповнолітніх дітей, раніше не судима

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 03 червня 2016 близько 12 години 00 хвилин перебуваючи в одній із кімнат житлового будинку ОСОБА_5 , що по АДРЕСА_2 , побачила на столі банківську картку ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_5 . Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_4 скориставшись відсутністю власника даної банківської картки та інших сторонніх осіб, усвідомлюючи, що ця картка є офіційним документом, що належить ОСОБА_5 незаконно заволоділа нею з метою зняття грошових коштів з рахунку, після чого покинула місце вчинення злочину.

05 червня 2016 близько 10 години 29 хвилин ОСОБА_4 маючи при собі банківську картку ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка належить, ОСОБА_5 , вирішила заволодіти його грошовими коштами, які там знаходились. З цією метою, ОСОБА_4 , маючи умисел на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_5 , перебуваючи в смт. Любар по вул. Котовського, 3 Житомирської області, з банкомату ПАТ КБ «ПриватБанк», який там знаходиться, знаючи PIN-код до даної банківської картки, зняла грошові кошти в сумі 1400 гривень, якими розпорядилась на власний розсуд.

Крім цього 23 червня 2016 року у ОСОБА_4 виник умисел на повторне заволодіння грошовими коштами ОСОБА_5 за допомогою його банківської картки ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 . Цього ж дня о 10 годині 19 хвилин з цією метою, ОСОБА_4 , маючи умисел на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_6 , перебуваючи в АДРЕСА_2 , з банкомату ПАТ КБ «ПриватБанк», який там знаходиться, знаючи PIN-код до даної банківської картки, зняла грошові кошти в сумі 1500 гривень, якими розпорядилась на власний розсуд, тобто повторно викрала чуже майно, яке належить ОСОБА_5 завдавши шкоди останньому збитку на суму 1500 гривень.

23.06.2016 близько 10 години 20 хвилин ОСОБА_4 перебуваючи по вул. Незалежності, 17-а в смт. Любар Житомирської області, після використання даної банківської картки, знявши з рахунку грошові кошти на загальну суму 2900 гривень, з метою приховання слідів вчиненого кримінального правопорушення викинула картку ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_5 , чим фактично знищила її.

Дії ОСОБА_4 , які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), шляхом вільного доступу органами досудового розслідування кваліфіковані правильно за ч. 1 ст. 185 КК України.

Дії ОСОБА_4 , які виразилися в таємному викрадені чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно органами досудового розслідування кваліфіковані правильно за ч. 2 ст. 185 КК України.

Дії ОСОБА_4 , які виразилися в таємному викрадені та умисному знищенні офіційного документу, вчиненого з корисливих мотивів органами досудового розслідування кваліфіковані правильно за ч. 1 ст. 357 КК України.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 , свою вину у вчиненому визнала повністю та просила суд затвердити угоду про примирення від 28.09.2016 року, досягнуту між нею та потерпілим, за якою вона визнала себе винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, примирилася з потерпілим та сторони дійшли згоди щодо призначення їй покарання.

Також пояснила, що укладення угоди з її сторони є добровільним, вона розуміє права, передбаченні п.1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені п.1 ч.1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї, у разі затвердження цієї угоди.

Потерпілий ОСОБА_5 , у підготовчому судовому засіданні підтримав угоду про примирення з обвинуваченою ОСОБА_4 , просив суд її затвердити, призначивши обвинуваченій покарання, визначене цією угодою. Також пояснив, що на даний час претензій до обвинуваченої не має, укладення угоди з його сторони є добровільним, наслідки затвердження угоди, передбачені п.2 ч.1 ст. 473 КПК України зрозумілі.

Перевіривши угоду про примирення та заслухавши думку потерпілого, обвинуваченої, прокурора, суд приходить до висновку, що укладення угоди сторонами є добровільним, зазначена угода про примирення відповідає вимогам КПК України та закону і підлягає затвердженню.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.469 КПК України за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_4 вчинила злочини, передбачені ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, які відповідно до ст.12 КК України є злочинами середньої тяжкості.

При цьому, судом з`ясовано, що обвинуваченій цілком зрозумілі права, визначені п.1 ч.5 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п.1 ч.1 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом. Потерпілий також розуміє наслідки затвердження даної угоди, визначені п.2 ч. 1 ст.473 КПК України.

Також судом встановлено, що умови угоди про примирення не суперечать вимогам КПК України та Кримінального кодексу України, правова кваліфікація дій кримінальних правопорушень вірна; умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб, відсутні підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися, не встановлено видимої неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, а також відсутні фактичні підстави для невизнання винуватості.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу винної, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , згідно ст.66 КК України є її щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої шкоди.

Обставини, які обтяжують покарання підозрюваної ОСОБА_4 згідно ст.67 КК України вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Міра покарання, узгоджена сторонами угоди про примирення, відповідає санкції ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України.

Згідно ч.5 ст.65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про примирення, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Відповідно до ч.5 ст. 469, п.1 ч.3 ст.314 КПК України передбачено, що укладення угоди про примирення може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку. При прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду про примирення.

Відповідно до ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Виходячи з вище наведеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_5 , та обвинуваченою ОСОБА_4 , та призначення останній узгодженої сторонами міри покарання.

Судові витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374, 468, 469, 471, 474, 475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :
Затвердити угоду про примирення між підозрюваною ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_5 від 29 вересня 2016 року.

Визнати винною ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, та призначити їй узгоджену сторонами міру покарання:

за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі;

за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі;

за ч. 1 ст. 357 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі;

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України та ч. 1 ст. 72 КК України шляхом поглинання більш суворим покаранням менш суворого покарання, призначити остаточне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням встановивши їй іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до ст.76 КК України, покласти на засуджену обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Апеляційного суду Житомирської області через Любарський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченій.

Суддя ОСОБА_1