АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 лютого 2016 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря ОСОБА_4
та учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001180 щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Балківці, Новоселицького району, мешканця АДРЕСА_1 , судимого 07.03.2012року Першотравневим районним судом м.Чернівців за ст.ст.185 ч.1, 185 ч.2, 185 ч.3, 70 КК України на 3 роки позбавлення волі, обвинуваченого в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України,-

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , інваліда 3 групи, раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Високопільського районного суду Херсонської області від 28.02.2014 р. за ст.ст.185 ч.2, 186 ч.2, 15 ч.3 185 ч.2 КК України на 4 роки позбавлення волі, покарання не відбуте,

обвинуваченого в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівців від 24 грудня 2015 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України і йому призначено покарання у виді 4 роки позбавлення волі.
Цим же вироком ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України і йому призначено покарання у виді 4 роки 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Високопільського районного суду Херсонської області від 28.02.2014 р. та остаточно призначено

провадження №11кп/791/58/16 р. головуючий у 1 інстанції ОСОБА_10
ОСОБА_9 покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишено у виді тримання під вартою, строк відбування покарання вирішено їм обчислювати з 07.08.2015 року.
Вирішено долю речових доказів.
На цей вирок обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , захисники ОСОБА_7 і ОСОБА_6 подали апеляційні скарги.
Обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_6 в своїх апеляційних скаргах просили скасувати вирок суду та ухвалити новий, яким виправдати ОСОБА_8 , закривши кримінальне провадження в цій частині.
Обвинувачений ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі просив вирок суду змінити та перекваліфікувати його дії з ч.2 на ч.1 ст.186 КК України і призначити йому покарання із застосуванням ст.ст. 66, 69 КК України.
Захисник ОСОБА_7 в своїй скарзі просив вирок суду щодо ОСОБА_9 змінити, перекваліфікувати його дії на ч.2 ст. 185 КК України та призначити останньому покарання не пов`язане з позбавленням волі. При цьому вказував, що ОСОБА_9 викрав майно потерпілої таємно, в зговорі з ОСОБА_8 не був і разом з ним не діяв та не розумів того, що потерпіла його бачила.
Обвинувачений ОСОБА_8 вказував, що своєї вини у вчиненому ОСОБА_9 злочині не визнає і попередньої змови між ними не було, а навпаки, він відмовляв останнього від вчинення крадіжки. Також вказував, що в судовому засіданні свідки вказували, що не пам`ятають у кого був вилучений мобільний телефон, але суд у вироку зазначив, що телефон вилучили саме у нього. Зазначав також, що його покази, дані в судовому засіданні, невірно відображені у вироку, а обвинувачення ґрунтується тільки на припущеннях, оскільки ніяких доказів його вини немає.
Захисник ОСОБА_6 посилався на те, що суд взяв в основу вироку не існуючі покази свідків, ігноруючи показання самих обвинувачених, та зробив помилковий висновок щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення. Зазначав також, що умисел на викрадення майна потерпілої виник у ОСОБА_9 і майном потерпілої заволодів саме він, а відношення його підзахисного до вчиненого те, що він намагався відмовити ОСОБА_9 від вчинення злочину. Це свідчить, на його думку, про відсутність складу злочину в діях ОСОБА_8 .
Обвинувачений ОСОБА_9 в своїй скарзі вказував, що сумку потерпілої викрадав сам, без будь-якої домовленості з ОСОБА_8 , і навпаки, останній відмовляв його від викрадення сумки. Також зазначав, що під час слідчої дії по вилученню телефону працівниками міліції були порушені вимоги КПК України.
Заслухавши доповідь судді, обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які просили задовольнити подані ними апеляційні скарги, посилаючись на обставини, що наведені в кожній з них, прокурора, який просив відмовити в задоволенні всіх апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апелянтів, колегія суддів вважає, що вимоги обвинувачених та захисників безпідставні і в задоволенні апеляційних скарг необхідно відмовити.
Згідно вироку суду, 07.08.2015року близько 11-ї години ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на міському пляжі по вул. Донбасівській в м. Чернівці, пересвідчившись, що за ними ніхто не спостерігає, таємно викрали сумку, яка лежала на розстеленому покривалі та належала ОСОБА_11 , вартістю 200 грн., в якій знаходились речі потерпілої, а саме: косинка вартістю 30 грн., плаття вартістю 100 грн., майка вартістю 50 грн., штани вартістю 100 грн., мобільний телефон «Нокіа 7500» ІМЕІ НОМЕР_1 вартістю 800 грн. з сім-картою МТС № НОМЕР_2 вартістю 10 грн., на рахунку якої коштів не було, та в`язка ключів, а всього майна на суму 1290 грн. В момент викрадення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 побачили потерпіла ОСОБА_11 та свідок ОСОБА_12 .. Після цього ОСОБА_8 та ОСОБА_9 усвідомлюючи, що їх викрито, незважаючи на вигуки потерпілої залишити її речі, діючи умисно, відкрито, з метою утримання викраденого майна, втекли з місця події, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд.
Винність обвинувачених в скоєнні інкримінованого їм злочину при обставинах, що наведені у вироку, підтверджується дослідженими та перевіреними в суді доказами.
Так, потерпіла ОСОБА_11 в судовому засіданні дала показання, що 07.08.2015року вона разом з дочкою відпочивала на річці Прут. Через деякий час туди прийшли обвинувачені та сіли неподалік від них. Коли вона з дочкою пішла купатись, то побачила, що обвинувачені разом нахилились над її сумкою. Вона почала кричати їм, щоб залишили її сумку, намагалась їх наздогнати, але ті, забравши її сумку, побігли в лісопосадку.
Свідок ОСОБА_12 в суді дала показання, що того дня вона з мамою відпочивала на річці Прут. Коли з мамою зайшла у воду, то побачила, що обвинувачені підійшли до їхніх з мамою речей. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 втікали разом, викрадена ними сумка була в руках у ОСОБА_13 .
Свідки ОСОБА_14 і ОСОБА_15 суду дали показання, що працюють в міліції. На початку серпня 2015 року вони отримали повідомлення про те, що на міському пляжі викрали сумку. Вони разом з оперативною групою виїхали на місце вчинення злочину і неподалік лісопосадки затримали обвинувачених. В одного з обвинувачених було ними вилучено мобільний телефон, про що було складено протокол.
Свідок ОСОБА_16 суду дав показання, що в серпні 2015 року перебував в оперативній групі і в той день були затримані обвинувачені. Мобільний телефон в присутності понятих видав ОСОБА_8 .
З протоколу огляду місця події від 07.08.2015року вбачається, що під час проведення цієї слідчої дії було зупинено ОСОБА_8 ,який в присутності понятих на пропозицію працівників міліції видав мобільний телефон «Нокіа 7500» ІМЕІ НОМЕР_3 та пояснив, що цей телефон дав йому знайомий на ім`я ОСОБА_17 , з яким він разом викрав жіночу сумку, скориставшись тим, що її власниця з дочкою знаходилася в воді. (т.1а.с.8-9).
З протоколу слідчого експерименту вбачається, що потерпіла ОСОБА_11 на місці показала та пояснила яким чином і при яких обставинах ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відкрито викрали її майно. (т.1а.с.142-149).
Суд у вироку мотивував чому взяв за основу показання свідків, потерпілої та інші докази і не прийняв до уваги показання обвинувачених.
Посилання апелянтів в поданих ними апеляційних скаргах на те, що два працівники міліції в суді не могли сказати в кого з обвинувачених вони вилучили мобільний телефон, ніяким чином не спростовує той факт, що ці працівники при огляді місця події затримали особу, яка назвалася ОСОБА_8 і що останній видав їм викрадений ним разом з іншою особою мобільний телефон.
З протоколу затримання ОСОБА_8 від 07.08.2015року (т.1 а.с.40-42) вбачається, що зазначений протокол складено слідчим ОСОБА_16 , який також складав протокол огляду місця події та приймав безпосередню участь в затриманні ОСОБА_8 та вилученні у нього мобільного телефону.
Обвинувачений ОСОБА_8 при складанні вказаних протоколів будь-яких зауважень при цьому не висказував.
Та обставина, що обвинувачені були малознайомі, також свідчить про малоймовірність того, що один з обвинувачених міг назватися іншою особою, вказавши при цьому правильно прізвище, ім`я, по батькові, місце народження та проживання іншого обвинуваченого.
Твердження апелянтів про те, що мобільний телефон було вилучено не у ОСОБА_8 , суперечить дійсним обставинам справи,письмовим доказам та показанням потерпілої і свідків. В справі також відсутні будь-які об`єктивні дані про те, що мобільний телефон «Нокіа 7500» ІМЕІ НОМЕР_1 було вилучено не у ОСОБА_8 , а в іншої особи.
За таких обставин колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за попередньою змовою між собою відкрито заволоділи майном потерпілої ОСОБА_11 , правильним.
А тому вимоги ОСОБА_9 про перекваліфікацію його дій на ст.186 ч.1 КК України є безпідставні.
Вимоги захисника ОСОБА_7 про перекваліфікацію дій ОСОБА_9 зі ст.186 ч.2 на ст.185 ч.2 КК України з тих підстав, що обвинувачений під час викрадення майна не чув вигуків потерпілої і не усвідомлював, що остання бачить момент викрадення ним її сумки, а з обвинуваченим ОСОБА_8 він не діяв за попередньою змовою, є безпідставні, оскільки це спростовується показаннями потерпілої ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_12 про обставини вчиненого злочину та іншими дослідженими доказами по справі. Крім того, і в разі відсутності змови між обвинуваченими, ОСОБА_9 усвідомлював те, що ОСОБА_8 бачить та усвідомлює протиправність його дій. Тобто, і в цьому випадку ОСОБА_9 усвідомлював, що заволодіває чужим майном відкрито і повторно. А тому твердження захисника ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_9 таємно викрадав чуже майно, суперечить дійсним обставинам справи та правильному тлумаченню об`єктивної частини цього діяння.
Вимоги захисника ОСОБА_6 і обвинуваченого ОСОБА_8 про скасування вироку щодо обвинуваченого ОСОБА_8 та постановлення виправдувального вироку в цій частині є також необґрунтовані з підстав, що наведені в цій ухвалі.
Посилання обвинувачених та їх захисників на те, що суд першої інстанції поклав в основу вироку показання окремих свідків, яких ті не давали в судовому засіданні, також не відповідає дійсності. При цьому апелянти не заперечували правильність викладених у вироку показань потерпілої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , показання яких безпосередньо свідчать про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 діяли спільно та за попередньою змовою між собою.
Складність для окремих свідків через великий проміжок часу опізнати і пригадати прізвища обвинуваченого, в якого було вилучено мобільний телефон, ніяким чином не свідчить про те, що при складанні протоколу огляду місця події, де було вказано прізвище особи, в якої було вилучено викрадене у потерпілої майно, всі учасники цієї слідчої дії умисно внесли в цей документ та засвідчили своїми підписами неправді дані.
Крім того, в протоколі огляду місця події, згідно якого у ОСОБА_8 було вилучено мобільний телефон, також є і підпис останнього (т.1 а.с. 40-42).
Підстав для зміни чи скасування вироку колегія суддів не вбачає.
У зв`язку з внесеними змінами до ст.72 КК України, колегія суддів вважає необхідним з власної ініціативи прийняти рішення про зарахування обвинуваченим ОСОБА_8 і ОСОБА_9 в строк відбуття покарання період їх попереднього увьязнення з 07 серпня 2015 року по 23 лютого 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області,-
У Х В А Л И Л А :
В задоволенні апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та захисників ОСОБА_6 і ОСОБА_18 відмовити, а вирок Першотравневого районного суду м.Чернівців від 24 грудня 2015 року щодо ОСОБА_8 і ОСОБА_9 залишити без змін.
Зарахувати в строк відбуття покарання засудженим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 період їх попереднього ув`язнення з
07 серпня 2015 року по 23 лютого 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими ОСОБА_8 і ОСОБА_9 в той же строк з дня вручення їм копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_19
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3

Копія вірна: суддя