Справа № 25
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

25.03.2016 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Верхній Студений Міжгірського району, мешканець АДРЕСА_1 , гр. України, українець, із середньою освітою, одружений, працюючий вартівником у ТДВ «Виробничо-торгове підприємство», не судимий,
визнаний винним і йому призначено покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу в розмірі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто зі ОСОБА_6 на користь держави витрати в зв`язку із проведенням по справі експертизи в розмірі 1035. 96 грн.
Речові докази по справі : автомобіль марки «Дейву Ланос», державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні в ОСОБА_6 повернуто йому.
Згідно вироку, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.
27 листопада 2014 року приблизно о 9-й годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Дейво Ланос», державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , їдучи по вулиці Другетів у м. Ужгороді в напрямку від пл. Корятовича до с. Оноківці Ужгородського району, неподалік будинку № 124, що по вказаній вище вулиці, у порушення п. 2.3 «б» та п. 12.3 Правил дорожнього руху України (далі - Правил), з моменту виникнення небезпеки для руху виходу на проїзну частину дороги пішохода ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка переходила проїзну частину дороги з права на ліво по ходу руху автомобіля, по нерегульованому пішохідному переході позначеному інформаційно-вказівними дорожніми знаками п. 5.35.1 Правил, не зреагував на зміну дорожньої обстановки, не своєчасно вжив заходів для зменшення швидкості та своєчасного екстреного гальмування, у результаті чого скоїв наїзд на вказаного вище пішохода. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_8 отримала середнього ступеня тяжкості тілесну ушкодження.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України, вказує на те, що при призначенні ОСОБА_6 покарання допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Посилається на те, що суд, призначивши ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в сумі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень не врахував вимоги ст. 53 КК України відповідно до якої особі може бути призначено покарання у межах від тридцяти до п`ять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо санкціями Особливої частини цього Кодексу не передбачено призначення вищого розміру штрафу. Крім того, посилається на постанову Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 01.10.2015 року, якою зроблено правовий висновок з приводу застосування ст. 53 КК України при призначенні покарання у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією статті ( санкцією частини статті) Особливої частини КК України, - цей розмір визначається у певній кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, розмір якого встановлено законодавством України на час постановлення вироку, із визначенням його у грошовій сумі, здійснивши перерахування розміру у гривнях, виходячи з вимог закону щодо визначення суми одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. З урахуванням наведеного прокурор вважає, що винній особі має бути визначено покарання у неоподатковуваних мінімумах доходів громадян, а не у певній грошовій сумі, яка призначена оскаржуваним ним вироком, що призначене ОСОБА_6 покарання необхідно пом`якшити, оскільки цим не погіршується становище обвинуваченого, а вирок змінити. Просить вирок змінити : пом`якшити призначене ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання до штрафу в розмірі 260 (двісті шістдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4420 (чотири тисячі чотириста двадцять) гривень із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які просили пом`якшити призначене обвинуваченому покарання, посилаючись на важкий матеріальний стан останнього, розглянувши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час розгляду провадження місцевим судом ОСОБА_6 вину у вчиненні злочину визнавав повністю й щиро каявся в скоєному, що, враховуючи наведене, думку прокурора та обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції обґрунтовано визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих фактичних обставин, які ніким з учасників процесу не оспорювались. При визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, встановленні порядку їх дослідження та роз`ясненні, при цьому, обвинуваченому прав, судом першої інстанції вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України порушені не були. Тому, враховуючи вимоги ст. ст. 399, 404 КПК України апеляційним судом висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, у тому числі висновки суду про доведеність вини та кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України, не перевіряються, і перевіряються в межах доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання не дотримані закону України про кримінальну відповідальність.
Оскільки учасниками судового розгляду висновки суду першої інстанції в частині призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не оспорювались, тому з урахуванням положень ст. 404 КПК України також не перевіряються.
Крім того, з матеріалів кримінального провадження та вироку вбачається, що при призначенні ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції обставинами, що пом`якшують його покарання визнано щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку, що обставин, що обтяжують його покарання по справі не встановлено.
При оцінці доводів апеляційної скарги колегія суддів також враховує, що кримінальне правопорушення ОСОБА_6 вчинив вперше, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, вину визнавав повністю, підтвердивши встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи, активно допомагав слідчому в збиранні та досліджені доказів, визначену представником потерпілої суму збитків не оспорював та добровільно відшкодував у розмірі 40 (сорок) тисяч гривень, відсутність претензій до нього зі сторони представника потерпілої, позитивно характеризується за місцем роботи у ТДВ «Виробничо-торгове підприємство», є пенсіонером і має на утриманні хвору дружину - пенсіонерку.
Колегія суддів вважає, що вказані вище дані про особу ОСОБА_6 судом першої інстанції не були враховані ; такими, що дають підстави для пом`якшення йому покарання у межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України.
При прийнятті рішення колегія суддів враховує вимоги ч. 2 ст. 404 КПК України про те, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог прокурора, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалось питання про застосування примусових методів медичного або виховного характеру. Відповідно до вказаної норми права, якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_6 покарання є занадто суворим, а також занадто суворим визнає покарання про призначення якого клопоче прокурор.
Крім того, приймаючи рішення колегія суддів враховує вимоги ст. 53 КК України, правову позицію викладену в постанові Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 01.10.2015 року про призначення покарання у виді штрафу в певній кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, розмір якого встановлено законодавством України на час постановлення вироку.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість висновків суду про доведеність вини та кваліфікацію дій ОСОБА_6 та, які є безумовною підставою для його скасування з направленням справи на новий судовий розгляд, колегія суддів не вбачає.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга, яку подав прокурор, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції підлягає до часткового задоволення, а вирок до зміни.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу, яку подав прокурор Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , який приймав участь у розгляді справи, задовольнити частково.
Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 січня 2016 року щодо ОСОБА_6 змінити : пом`якшити призначене ОСОБА_6 покарання до штрафу в розмірі 200 (двісті) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 (три тисячі чотириста ) гривень із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

У решті вирок залишити без зміни.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у трьохмісячний строк із дня її проголошення.

Судді: