Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 19 травня 2016 року матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001037 за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2015 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 28 липня 2015 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Кривого Рогу, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08 грудня 2011 року за ч. 1 ст. 263 КК України на 2 роки позбавлення волі,

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено виконання обов`язків, передбачених пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Мелітополь, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України такого, що судимостей не має,

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено виконання обов`язків, передбачених пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вироком вирішено питання речових доказів у провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2015 року вирок суду першої інстанції змінено. Зазначено у вступній частині вироку, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються за ч. 2 ст. 186 КК України замість ч. 2 ст. 185 КК України. В резолютивній частині вироку ухвалено зазначити, що контроль за поведінкою обвинувачених покласти на кримінально-виконавчу інспекцію, замість кримінально-виконавчої служби. В решті вирок суду залишено без зміни.

За обставин, встановлених судом та детально описаних у вироку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винуватими та засуджено за відкрите викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 19 червня 2015 року приблизно о 15.55 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на парковій алеї в парку «Комсомолу України» в Тернівському районі м. Кривого Рогу, відкрито заволоділи належними ОСОБА_8 грошовими коштами, а також його майном, що знаходилося у карманах брюк на загальну суму 368 грн. та з викраденим з місця події зникли.

У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду в цьому суді з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого. Обґрунтовуючи свої вимоги стверджує, що суд апеляційної інстанції, всупереч вимогам ст. 419 КПК України при перевірці доводів апеляційної скарги прокурора належним чином не перевірив їх, обґрунтованих відповідей не дав, прийнятого рішення про законність вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання та наявності достатніх підстав для звільнення від його відбування з випробуванням, не мотивував. Вважає, що з огляду на дані про особи засуджених, застосування ст. 75 КК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримання касаційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інкримінованому їм кримінальному правопорушенні, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діяння за ч. 2 ст. 186 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.

Статтею 75 КК України визначено, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. При цьому, рішення суду щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Як видно із вироку, призначаючи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винних, які позитивно характеризувалися за місцем проживання, визнав обставинами, які пом`якшують покарання щире каяття, визнання вини у скоєному та відшкодування заподіяної потерпілому шкоди.

Одночасно, врахувавши все зазначене, суд прийшов до висновку про можливість виправлення та перевиховання засуджених без ізоляції від суспільства із застосуванням положень ст. 75 КК України.
Однак з таким рішенням колегія суддів погодиться не може та вважає що воно прийнято без урахування належним чином усіх даних про особи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння вчинили умисний корисливий злочин, який відповідно до ст. 12 КК України класифікується як тяжкий. Крім того, зазначені особи в минулому вже притягувалися до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів.
Приймаючи рішення про наявність достатніх підстав для звільнення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд його взагалі не обґрунтував та врахував ті ж обставини, що були враховані при обранні виду та розміру покарання.

Колегія суддів вважає, що всі наведені судом першої інстанції дані про особи засуджених та обставини, які визнані судом такими, що пом`якшують покарання, які були враховані судом при призначенні покарання та застосуванні ст. 75 КК України у даному конкретному випадку не є такими, які б свідчили про можливість виправлення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ними контролю при звільненні від відбування покарання з випробуванням.
Переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційною скаргою прокурора, в якій він ставив питання про його скасування та ухвалення нового в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особам засуджених, неправильним застосуванням ст. 75 КК України та необхідністю призначення ОСОБА_6 і ОСОБА_7 більш суворого покарання, суд апеляційної інстанції не дав відповідей на всі їх доводи та безпідставно залишив його без зміни.

Відповідно до вимог ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення, в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Однак, суд апеляційної інстанції не дотримався наведених вимог кримінального процесуального закону та не перевірив належним чином наведених в апеляційній скарзі прокурора доводів.

За таких обставин, касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду апеляційної інстанції скасуванню, як така, що не відповідає вимогам законності та обґрунтованості.
Під час нового розгляду апеляційний суд повинен належно оцінити відомості про особи винних, обставини, які впливають на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, і прийняти законне, обґрунтоване й умотивоване рішення, маючи на увазі, що за тих самих даних про особи засуджених та обставин, які пом`якшують покарання, звільнення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись статтями 433, 434, 436 438 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2015 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3