Справа № 748/689/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/1026/2016
Категорія - ст.166 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, які зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000298, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 липня 2016 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Товкачівка Прилуцького району Чернігівської області,громадянки України, з неповною загальною середньою освітою, не одруженої, не працюючої, що має на утриманні двох дітей : дочок ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровану в АДРЕСА_1 , проживаючу в АДРЕСА_2 , в силу статті 89 КК України не судимої,

що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 166 КК України.

З участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченої ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 липня 2016 року ОСОБА_10 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 166 КК України з призначенням покарання у виді двох років позбавлення волі.

На підставі статті 79 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на два роки.

На підставі статті 76 КК України на ОСОБА_10 покладені обов`язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи та періодично з`являтись до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації.

Питання речових доказів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Прокурор не погодився з вироком суду в частині призначеного покарання та звернувся з апеляційною скаргою, в якій, не оспорюючи фактичних обставин справи та доведеності вини обвинуваченої, просить скасувати вирок, за м`якістю призначеної міри покарання та постановити новий, яким визнати ОСОБА_10 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 166 КК України та призначити їй покарання у виді двох років позбавлення волі.

Доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував ті обставини, які свідчать про реальну особу обвинуваченої та її ставлення до виховання дітей. Наголошує на тому, що під час судового розгляду до матеріалів справи долучено документи, які свідчать про систематичне залишення обвинуваченою без нагляду своїх дітей, що підтвердили і свідки, допитані у судовому засіданні. Отже, суд не врахував ті обставини, які свідчать про системність антисоціальної поведінки обвинуваченої по відношенню не лише до померлого малолітнього сина ОСОБА_11 , а й до старшої доньки обвинуваченої, що, на думку прокурора, свідчить про її небажання ставати на шлях виправлення.

Не погоджується з твердженням суду в частині тяжкості призначеного покарання у співвідношенні з вчиненням обвинуваченою злочину середньої тяжкості. Зокрема, вказує на те, що судом не враховано обставини вчинення злочину, той факт, що опіки шкіри заподіяно дитині,яка протягом понад однієї години знаходилась, фактично, у безпорадному стані та не могла їх уникнути, характер отриманих опіків, що складав 55 відсотків, що вказує на злісний характер вчинення злочину та про реальне відношення обвинуваченої до виховання власних дітей. В зв`язку з чим, прокурор вказує на те, що призначене покарання з випробувальним терміном не сприятиме у перевихованні обвинуваченої та не зможе у повній мірі забезпечити її належну поведінку.

Як встановив суд, відповідно до ст. 6 Закону України «Про охорону дитинства», дитині гарантується право на охорону здоров`я, створення безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний та моральний розвиток.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину і піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Всупереч вищевказаним нормам законодавства України, а також у порушення п.1.18 розділу IV Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених Наказом МВС України № 1417 від 30.12.2014 року, яким забороняється використання побутових електронагрівальних приладів без негорючих теплоізоляційних підставок, ОСОБА_10 , будучи рідною матір`ю малолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , будучи попередженою з боку виконавчого комітету Смолинської сільської ради про недопущення неналежного виховання своїх неповнолітніх дітей та притягнутою до адміністративної відповідальності за невиконання обов`язків щодо виховання дітей, неодноразово залишала свого малолітнього сина ОСОБА_11 без нагляду дорослих, тим самим злісно ухилялася від виконання своїх батьківських обов`язків, що спричинило тяжкі наслідки.

В результаті цього, 2 травня 2014 року, близько 12 год. 00 хв., ОСОБА_10 , вкотре залишила на тривалий час (протягом 1 години) у закритій кімнаті свого житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в якій знаходилось відро з водою та ввімкненим в електромережу електрокип`ятильником, свого малолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без нагляду дорослих.

У подальшому, малолітній ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дістав з води увімкнений в електромережу кип`ятильник, який впав на легкозаймисті матеріали, що знаходилися в кімнаті будинку, від нагрівання та спалахування яких загорілись дитячі ходунки та одяг, в яких знаходився малолітній ОСОБА_11 , що у підсумку призвело до отримання малолітнім ОСОБА_11 тілесних ушкоджень у вигляді: опіку полум`ям ІІІ ст. 55% поверхонь тіла з розвитком опікового шоку, на що вказують ознаки дії високої температури на шкіру: опік ІІІ ст. з крововиливами та гнійно - продуктивним запаленням на поверхні усій видимій поверхні спини; правої бічної поверхні тулуба; передньої поверхні грудей; частині живота; передньо - зовнішній поверхні правого стегна і тазу праворуч; передній поверхні правої гомілки і правої стопи; області лівого колінного суглоба; практично циркулярно правої руки і правої кисті; потиличної області голови (з обпаленням волосся) з переходом на щоку, підборіддя і вухо праворуч, наявність слідів кіптяви в дихальних шляхах, ознаки опіку дихальних шляхів ( поверхневі некрози з геморагічний компонентом, серозно-гнійне запалення в головних бронхах); респіраторний дистрес - синдром в легенях, набряк - набухання тканини головного мозку; дрібно вогнищевий серозно-гнійний лепто менінгіт, змішана дистрофія нейроцитів, фокуси некронефрозу, шунтування кровоточу в нирках, порушення гемо реології та мікроциркуляції в судинах внутрішніх органів; метаболічні зміни міокарда по типу вогнищ міоцитоліза, міоцитолізису, спазм, малокрів`я деяких артерій міокарда, запалення в навколишній жировій тканині підшлункової залози.

Наявні опіки шкіри, що займають площу не менше як 55% площі, утворились від дії відкритого полум`я. та могли утворитися при займанні одягу. Опіки полум`ям ІІІ ст. 55% поверхні тіла знаходиться у прямому (причинно-наслідковому) зв`язку із настанням смерті. Які згідно висновку експерта № 1275/2 від 03 жовтня 2014 року, мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя, від яких 15 травня 2014 року о 03 год. 15 хв. настала смерть малолітнього ОСОБА_11 .

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, просив вирок суду скасувати, в зв`язку із м`якістю призначеного покарання, постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України та призначити їй покарання у виді двох років позбавлення волі, в решті вирок суду залишити без зміни, обвинувачену ОСОБА_10 , яка не погодилась з апеляційною скаргою прокурора, не заперечувала того факту що з її вини загинув її малолітній син, в чому щиро кається, однак заперечувала твердження прокурора про те що вона не займається вихованням дочок, заявила що не має батьків, була засуджена за вбивство батька, який знущався над її матір`ю, з сестрою у неї напружені відносини, внаслідок чого вона була змушена виїхати в іншу місцевість, проживає лише з дітьми , отримує допомогу від держави як одинока мати , страждає на тяжку хворобу - ВІЧ 4-го ступеню та отримує безкоштовну противірусну терапію від держави, просила не позбавляти її волі, оскільки її діти залишаться без будь якого піклування, а її стан здоров`я в місцях позбавлення погіршиться, що поставить під загрозу її життя, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів підстав для її задоволення не знаходить.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини, доведеність винності та кваліфікація дій обвинуваченої в судовому засіданні суду першої інстанції ніким, в тому числі самою обвинуваченою, не оспорювались.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчинені кримінального правопорушення, за яке її визнано винуватою, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які ретельно досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку, ніким із учасників судового провадження не оспорюється, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, як під час досудового слідства, так і в ході судового розгляду судом першої інстанції ОСОБА_10 повністю визнавала свою вину у скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення та підтвердила фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті. При цьому, в скоєному щиро розкаялась, зазначила, що цілковито усвідомлює протиправність своїх дій, в результаті яких наступила смерть її дитини, однак, просила врахувати, що в неї є малолітня дочка 2016 року, яку вона має намір виховувати, крім того просила дати їй шанс на виправлення та не призначати міру покарання пов`язану із позбавленням волі.

За встановлених у кримінальному провадженні фактичних обставин, дії обвинуваченої ОСОБА_10 правильно кваліфіковані за статтею 166 КК України, як злісне невиконання встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що спричинило тяжкі наслідки, а саме смерть дитини.

При обранні обвинуваченій ОСОБА_10 виду та міри покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України вірно врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, особу винної, яка має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , її відношення до скоєного, відсутність даних щодо неналежного виконання обвинуваченою своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої дитини, а також те, що до адміністративної відповідальності вона притягувалась протягом 2013 року, не перебуває на обліку в лікарів нарколога та психіатра. Прийняв до уваги обставину, що пом`якшує покарання щире каяття та відсутність обставин, які його обтяжують.

Відповідно до роз`яснень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, із урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочин, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину тощо.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання у кожному конкретному випадку і щодо кожного обвинуваченого, суд зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання, і призначити покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Призначення покарання, співмірного зі ступенем тяжкості вчиненого діяння, особою винного та обставинами, що впливають на визначення його виду і розміру, має на меті не тільки покарати, а й сприяти виправленню засудженого.

Доводи прокурора про те, що міра покарання, призначена ОСОБА_10 вироком суду є занадто м`якою не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та протирічить, як практиці призначення покарань в Україні так і практиці Європейського Суду з прав людини.

Колегія суддів також звертає увагу на ту обставину, що як матеріали кримінального провадження, так і твердження апеляційної скарги прокурора ґрунтуються на тих характеризуючих особу матеріалах, що були зібрані у 2014 році. На даний час ОСОБА_10 мешкає в іншому районі Чернігівської області, виховує малолітню дитину 2016 року і жодних даних, які б вказували на неналежне виконання нею своїх батьківських обов`язків прокурором надано не було. Ті обставини, що ОСОБА_10 притягувалась до адміністративної відповідальності у 2013 році не можуть бути враховані під час вирішення питання щодо визначення міри покарання, оскільки на даний час вона вважається особою, що не притягувалась до такої відповідальності. Крім того, в матеріалах провадження міститься характеристика щодо ОСОБА_10 , яка характеризує її з негативного боку, однак колегія суддів критично ставиться до даних у ній зазначених, оскільки ОСОБА_10 з кінця серпня 2014 року не проживає в селі Козероги Чернігівського району Чернігівської області, а тому місцева влада не може володіти достовірними даними про те, якою на даний час є поведінка обвинуваченої. Характеристики з теперішнього місця проживання обвинуваченої та її дитини в селі Перепис Городнянського району Чернігівської області надано не було. Окрім того, обвинувачена має дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 стосовно якої не позбавлена батьківських прав, що також виховується обвинуваченою. При цьому, наполягаючи на врахуванні при призначенні покарання обвинуваченій і погашеної судимості, прокурором не долучено до матеріалів кримінального провадження вироку суду, який міг тим чи іншим чином характеризувати особу обвинуваченої, окрім того вказаний злочин було вчинено в неповнолітньому віці. Не зібрано даних щодо стану здоров`я обвинуваченої, а її твердження про наявність в неї тяжкої хвороби нічим не спростовані. Колегія суддів вважає безпідставним твердження прокурора про необхідність врахування при призначенні покарання обвинуваченій факт перебування нею на обліку в наркологічному диспансері з 2002 року з приводу алкоголізму, оскільки на той час остання вже тривалий час - з 13.07.2001 року перебувала в місцях позбавлення волі , що унеможливлює вживання нею алкоголю. При цьому, в матеріалах кримінального провадження маються дві довідки , одна на а.п. 93 містить інформацію про те, що ОСОБА_10 не перебуває та ніколи не перебувала на обліку в наркологічному диспансері, інша на а.с. 95 зазначає про перебування останньої на такому обліку з 2002 року. При цьому будь яких заходів щодо усунення протиріч прокурором не вжито. Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. А збір даних про особу обвинуваченого є обов`язком слідчого та прокурора, оскільки є необхідною складовою при визначені виду та міри покарання.

Більш того, наполягаючи на такій мірі покарання, як позбавлення волі для обвинуваченої прокурор жодним чином не згадав про малолітню дитину ОСОБА_12 , яка знаходиться на вихованні обвинуваченої і суд не володіє даними про те, що виховання вона здійснює неналежним чином. Отже, в даному випадку, на думку колегії суддів, пріоритетним необхідно вважати і захист інтересів дитини, яка в разі задоволення апеляційної скарги прокурора може залишитись без батьківського піклування. При цьому, прокурор залишив поза увагою той факт, що звільнена остання була у відповідності до вимог ст. 79 КК України, а не згідно ст. 75 КК України.

Наразі, колегія суддів не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування вироку суду першої інстанції у зв`язку з м`якістю призначеного ОСОБА_10 покарання, оскільки не вважає обране їй покарання м`яким за пред`явленим обсягом обвинувачення, знаходить його достатнім і необхідним для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень з врахуванням фактичних обставин кримінального провадження та даних про особу обвинуваченої що містяться в матеріалах кримінального провадження та приходить до висновку що виправлення ОСОБА_10 можливе без ізоляції її від суспільства, в умовах контролю за виконанням нею покладених судом першої інстанції обов`язків.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне. В суді першої інстанції автор апеляційної скарги прокурор ОСОБА_13 підтримував обвинувачення в частині порушення обвинуваченою ОСОБА_10 п.1.18 розділу IV Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених Наказом МВС України № 1417 від 30.12.2014 року, проте залишив поза увагою, що події кримінального правопорушення інкриміновані останній мали місце 02.05.2014 року, за вісім місяців до набрання ними чинності. Вказаний нормативний акт не є законом, однак в розумінні ч.2 ст. 5 КК України не мав бути застосований при викладенні ОСОБА_10 обвинувачення.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченої судового рішення не встановлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 418, 419, 376 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 липня 2016 року щодо ОСОБА_10 залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_14 ОСОБА_15 ОСОБА_16