Справа № 517/474/16-к
Провадження № 1-кп/517/66/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року смт. Захарівка

Суддя Фрунзівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , розглянувши обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, відомості про який внесені 19 липня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000562, -

встановив:
До Фрунзівського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

10 листопада 2016 року суддею ОСОБА_1 заявлено самовідвід на підставі п.4 ч.1 ст.75 КПК України, про що подано вмотивовану заяву.

Обвинуваченим у даному кримінальному провадженні є ОСОБА_2 , який спочатку обіймав посаду помічника прокурора Фрунзівського району Одеської області та неодноразово виконував обов`язки прокурора району, а в подальшому прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області, який здійснював повноваження прокурора місцевої прокуратури на території Фрунзівського (теперішня назва Захарівського) району Одеської області. У зв`язку з характером своєї роботи судді ОСОБА_1 доводилося часто спілкуватися з ОСОБА_2 , в результаті чого між ними склалися робочі та ділові стосунки, що може викликати у сторін кримінального провадження сумніви у його об`єктивності та неупередженості.
У пункті 2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді», які схвалені резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року зазначено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Згідно зі статтею 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ черговим з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Зважаючи на складність і різноманітність цивільних справ, життєвих явищ, із ними пов`язаних, законодавець не став встановлювати вичерпний перелік для самовідводу судді, надавши можливість у кожному окремому випадку вирішувати питання про його об`єктивність і неупередженість.
Згідно ч.1 ст.80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.
Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і, відповідно до статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства (далі - Конвенція) кожен при вирішенні спору щодо його прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) від 20 липня 2006 року зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Занд проти Австрії» (заява №7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року) комісія звернула увагу на те, що стаття 6 Конвенції передбачає: «всю організаційну систему судів, включаючи не тільки питання, які підпадають під юрисдикцію певних видів судів, але також встановлення окремих судів та визначення їх місцевої юрисдикції».
Окрім того, у рішеннях у справі «Посохов проти Росії» (заява № 63486/00) від 4 березня 2003 року та у справі «Федотова проти Росії» (заява № 73225/01) від 13 квітня 2006 року Європейський суд з прав людини також вказав, що суд не є встановленим законом у разі, якщо правила, які регламентують склад суду, не були додержані.
Таким чином, можна стверджувати, що «судом, встановленим законом» (пункт 1 ст. 6 Конвенції) не вважається суд, який розглядає справу, не дивлячись на наявність підстав для заявлення самовідводу.
Отже, самовідвід це обов`язок, зокрема судді, метою якого є гарантування неупередженості та об`єктивності здійснення правосуддя, який попереджає можливість скасування рішення з мотивів незаконності складу суду.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що наведені вище обставини, можуть викликати у сторін кримінального провадження сумніви у неупередженості ОСОБА_1 , як головуючого судді у цьому провадженні.
Керуючись ст.ст.75, 80, 82 КПК України, суд -

постановив:
У зв`язку з заявленим самовідводом кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 368 КК України, відомості про який внесені 19 липня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000562 передати до канцелярії Фрунзівського районного суду Одеської області, для визначення іншого суді у порядку, встановленому ст. 35 КПК України.
Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя: