АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/790/ 329/16 Слідчий суддя: ОСОБА_1
Справа № 643/2576/16-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія ст. 193 КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

підозрюваної - ОСОБА_8 ,

перекладача - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Харківської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 6 березня 2016 року про застосування особистого зобов`язання стосовно ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0001938,-

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 6 березня 2016 року було частково задоволено клопотання старшого слідчого Московського ВП ГУНП в Харківській області у кримінальному провадженні № 0001938, та застосовано стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на підозрювану обов`язків: прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою; повідомляти слідчого, прокурора, суддю про зміну місця свого проживання. Застосовуючи такий запобіжний захід слідчий суддя вважав встановленими заявлені у клопотанні ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, та врахував дані про особу підозрюваної, а саме наявність у неї двох малолітніх дітей, один з яких є дитиною-інвалідом. Крім того, слідчий суддя, посилаючись на вимоги п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, зазначив, що прокурором не доведено, що ОСОБА_8 , перебуваючи на волі переховувалася від органу досудового розслідування, перешкоджала кримінальному провадженню чи їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину, а також посилався на відсутність доказів наявності у ОСОБА_8 судимості.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, прокурор Харківської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 6 березня 2016 року скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого про застосування стосовно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що слідчим суддею не враховано, що підозрювана ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні умисного злочину, за який передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі на строк до п`яти років, підозрювана не має місця проживання у м. Харкові, зареєстрована та фактично проживає у м. Донецьк, що наданий час є територією АТО, офіційно не працює, а отже не має законних джерел існування, не має міцних соціальних зв`язків, обізнана про осіб свідків та потерпілої, які допитані в ході досудового розслідування, що свідчить про можливість впливу на них з метою надання показів на користь підозрюваної. Крім того, зі слів підозрюваної, вона раніше була судима за вчинення особливо тяжкого злочину та відбувала покарання у Чернігівській виправній колонії № 44. У зв`язку з цим, прокурор зазначає про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка наполягала на задоволенні апеляційних вимог, посилаючись на обґрунтованість підозри та наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, пояснення захисника ОСОБА_7 та підозрюваної ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.
З матеріалів справи вбачається, що 04.03.2016 року за заявою ОСОБА_10 про те, що її знайома ОСОБА_11 , знаходячись в неї дома за адресою: АДРЕСА_1 викрала її малолітню доньку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001938 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.146 КК України. ОСОБА_8 підозрюється у тому, що 04.03.2016 року о 11.00 годині ОСОБА_8 , знаходячись за місцем мешкання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 маючи умисел на викрадення її малолітньої доньки ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою отримання грошової винагороди в сумі еквівалентної 3000 доларів США, шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_14 щодо своїх намірів, повідомила неправдиві відомості про те, що хоче зводити малолітню ОСОБА_15 в бутербродну, яка розташована недалеко від будинку, поїсти піцу. ОСОБА_16 , довіряючи ОСОБА_8 дозволила взяти дочку і піти з нею в бутербродну. ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на незаконне викрадення малолітньої дитини, усвідомлюючі протіправність та суспільно-небезпечний характер своих дій, передбачаючі їх наслідки, використовуючи той факт, що ОСОБА_17 не могла усвідомлювати значення скоєних стосовно неї протиправних дій в силу її малолітнього віку, викрала ОСОБА_15 , після чого на таксі попрямувала в м. Донецьк. По шляху проходження на автомобілі ОСОБА_8 неодноразово дзвонила і відправляла «СМС» повідомлення з вимогами передати гроші в сумі 3000 доларів США. У той же день близько 14.00 годин злочинні дії ОСОБА_8 були викриті працівниками поліції, які виявили останню спільно з малолітньою ОСОБА_18 в м. Ізюм Харківської області. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведеності стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, що підтверджується протоколами допитів потерпілої ОСОБА_19 , свідка ОСОБА_20 , даними протоколу огляду предмету, а саме мобільних телефонів, з яких відбувалося смс-листування між ОСОБА_8 та ОСОБА_19 , протоколом допиту підозрюваної ОСОБА_8 , відповідно до якого підозрювана визнала, що дійсно взяла малолітню дитину без дозволу батьків та повезла до себе в м. Донецьк, не визнаючи при цьому, що діяла з корисних мотивів. Згідно вимог ч. 1 та 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

При цьому частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Апеляційний суд, розглядаючи апеляційну скаргу прокурора, виходить з вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, і дає оцінку рішенню суду першої інстанції з урахуванням об`єму обставин, встановлених слідчим суддею у судовому засіданні, і відмічає, що надані стороною обвинувачення до суду першої інстанції матеріали не містять жодних відомостей про те, що ОСОБА_8 є особою, яка раніше судима, у тому числі і за скоєння особливо тяжкого злочину, вона переховувалась від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину. Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 184 КПК України обов`язок надання відповідних доказів, якими обґрунтовується клопотання про застосування запобіжного заходу покладено на сторону обвинувачення.

Апеляційний суд приймає до уваги, що підозрювана у судове засідання апеляційного суду двічі з`являлась, обставин, які б свідчили, що ОСОБА_8 після застосування до неї особистого зобов`язання ухилялась від слідчого прокурором не повідомлено, тому є підстави вважати, що підозрювана на даний час співпрацює зі слідством. Надані стороною обвинувачення при розгляді апеляційної скарги копія вироку від 24.01.2013 року у відношенні ОСОБА_8 разом із довідкою про її звільнення, а також копія заяви ОСОБА_10 від 13.03.2016 року з її поясненнями про ніби то погрози з боку ОСОБА_8 не були предметом розгляду суду першої інстанції, оскільки вони не надавались слідчому судді, тому апеляційний суд не може дати оцінку рішенню від 06.03.2016 року стосовно цих обставин, і відмічає, що вони можуть бути приводом для звернення до суду згідно вимог ст. 200 КПК України. Колегія суддів вважає хибними посилання апелянта щодо відсутності у підозрюваної місця проживання у м. Харкові, офіційного працевлаштування, та міцних соціальних зв`язків, як підставами для застосування найсуворішого запобіжного заходу, оскільки остання зазначила, що проживає у готелі у місті Харкові, тимчасово зареєстрована як біженка у м. Костантинівка Донецької області на території, яка підконтрольна Українській владі, і ці її твердження не спростовані. Крім того, встановлено, що підозрювана виховує двох малолітніх дітей, один з яких є інвалідом, що обумовлює неможливість працевлаштування ОСОБА_8 на теперішній час. Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності при розгляді клопотання стороною обвинувачення неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, тому не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді за доводами та обґрунтуваннями апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора Харківської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_6 залишити без задоволення. Ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 06 березня 2016 року у відношенні ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий:

Судді: