АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 597/789/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/45/16 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2016 р. м.Тернопіль

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі :
Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ;

з участю: прокурора ОСОБА_6 ;

обвинуваченого ОСОБА_7 ;

захисника адвоката ОСОБА_8 ;

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Борщівського районного суду Тернопільської області від " 24 "листопада 2015 року, -

Встановила:
Цим вироком

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Беримівці Зборівського району Тернопільської області, громадянина України, з середньою освітою, проживаючого в АДРЕСА_1 , працюючого водієм автобуса ПАТ Тернопільське АТП-16127, раніше не судимого, -

засуджено за ч.2 ст.286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та з покладенням обов`язку, передбаченого п.3 ч.1 ст.76 КК України, а саме повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 в користь держави 1920 грн. судових витрат за проведення автотехнічної та судово-технічних експертиз.

Згідно вироку суду, 16 лютого 2015 року близько 20 год. 30 хв. ОСОБА_7 , керуючи технічно справним рейсовим автобусом Івеко Пегасо, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався автодорогою Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече за маршрутом Львів-Заліщики в бік м.Заліщики в умовах темної пори доби, з увімкненим в автобусі ближнім світлом фар в межах своєї смуги. Під час руху водій ОСОБА_7 не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб в разі її зміни своєчасно відреагувати та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, чим порушив вимоги п.2.3. (б,д) Правил дорожнього руху України, і на 432 км. + 150 м. вказаної автодороги, що неподалік с.Торське Заліщицького району, при роз`їзді із зустрічним вантажним автомобілем, світло фар якого дещо обмежувало йому видимість у напрямку руху, він зобов`язаний був вести автобус зі швидкістю не більше 43 км./год., однак, порушуючи вимоги п.12.2 ПДР України, ОСОБА_7 вів автобус з швидкістю 85 км./год., яка не забезпечувала безпеку дорожнього руху в темну пору доби. В цей час проїзною частиною автодороги на зустріч руху автобуса рухався пішохід ОСОБА_10 і водій ОСОБА_7 , маючи об`єктивну можливість завчасно виявити пішохода та вжити, при умові руху із безпечною швидкістю, заходів до повної зупинки автобуса, в порушення вимог п.12.3 ПДР України несвоєчасно застосував гальмування, унаслідок чого вчинив наїзд на потерпілого передньою правою частиною керованого ним транспортного засобу, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_10 отримав масивну травму тіла з чисельними переломами кісток скелету (черепа, ребер) та внутрішніх органів (головного мозку, легені, печінки), від яких помер на місці пригоди.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, посилаючись на те, що він є незаконний та необґрунтований. Зазначає, що у вироку не в повній мірі відображено обставини події, що мала місце 16 лютого 2015 року, зокрема, не зазначено той факт, що під час руху в автобусі знаходились 8 пасажирів, що не було взято до уваги ні органами слідства, ні судом, не враховано, що ДТП мало місце поза межами населеного пункту, що зафіксовано в протоколі огляду місця події, де відповідно до п.12.6 Правил дорожнього руху України дозволяється рух із швидкістю: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 не більше 130 км./год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою не більше 110 км./год., на інших автомобільних дорогах не більше 90 км./год.. Не взято до уваги, на його думку, те, що потерпілий ОСОБА_10 перебував в одязі темного кольору. Також, на думку обвинуваченого, не відповідає дійсності описаний у вироці суду висновок експерта №5-123/15 від 24 березня 2015 року щодо підтвердження, що система рульового керування, робоча гальмова система, прилади зовнішнього освітлення, колеса та шини автобуса Івеко Пегасо д.н.з. НОМЕР_1 відповідають вимогам Правил дорожнього руху України, оскільки відповідно до протоколу огляду місця події від 16 лютого 2015 року в автобусі розбито скло розсіювача передньої правої фари та й в п.3 самого висновку експерта зазначено, що прилади зовнішнього освітлення вимогам п.31.4.3 Зовнішні світлові прилади ПДР України не відповідають, оскільки виявлено технічні несправності (пошкодження) зовнішніх світлових приладів автобуса Івеко Пегасо реєстраційний номер НОМЕР_1 а саме зруйновано (розбито) скло розсіювача правої фари. Вказує, що висновок експерта 5-142/15 від 10 квітня 2015 року про те, що швидкість руху автобуса перед застосуванням екстреного гальмування могла становити близько 85 км./год. викладений у формі припущення, також зазначає, що слідчий експеримент з його участю проведений по збігу 3 місяців після ДТП. Крім того, вказує, що при призначенні покарання, суд не врахував поведінки потерпілого, яка, на його думку, призвела до виникнення для нього(обвинуваченого) небезпеки в русі, оскільки потерпілий в порушення Правил дорожнього руху, будучи у стані сильного алкогольного сп`яніння, перебуваючи в одязі темного кольору, рухався по смузі руху керованого ним автобуса. Також вказує, що судом при призначенні покарання не в повній мірі враховано думку потерпілих, які претензій до нього не мають, а також його передпенсійний вік, те що він раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягався, на час ДТП був тверезим, позитивно характеризується по місцю роботи, є вдівцем, єдиним близьким родичем своїх доньок (1986, 1987 року народження) та що його робота є єдиним джерелом доходу його сім`ї, а суд без будь-яких мотивів та обгрунтувань застосував до нього додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити, потерпілу ОСОБА_9 та міркування прокурора про законність і обґрунтованість вироку суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_10 за обставин, встановлених судом, та кваліфікація його дій за ч.2 ст.286 КК України відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються сукупністю зібраних у встановленому порядку доказів, які досліджені в судовому засіданні і належним чином оцінені судом та детально викладені у вироку.

Хоча обвинувачений ОСОБА_7 під час розгляду справи судом свою вину у вчиненні злочину не визнав, однак не заперечував той факт, що 16 лютого 2015 року саме він керував рейсовим автобусом Івеко Пегасо та збив пішохода.

Крім того, його вина доведена сукупністю зібраних у справі та досліджених судом доказів, якими спростовуються доводи ОСОБА_7 , викладені в апеляційній скарзі, щодо незаконності та необґрунтованості вироку.

Так, будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що він 16 лютого 2015 року керував рейсовим автобусом Івеко Пегасо д.н.з. НОМЕР_1 та біля 20 год. 30 хв. перед с.Торське Заліщицького району рухався зі швидкістю 60 км./год., а назустріч рухався вантажний автомобіль з увімкненими чотирма фарами ближнього світла, чим частково обмежив йому видимість дороги. В останній момент побачив перед автобусом, посередині своєї смуги руху пішохода, і почав гальмувати та прийняв вліво, однак уникнути удару не зміг. Автобус переїхав на зустрічну смугу руху, зумів зупинити його на обочині та частково на проїздній частині дороги.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в судовому засіданні зазначили, що 16 лютого 2016 року були пасажирами автобуса по маршруту Львів-Заліщики і біля 20 години в темну пору доби при під`їзді до м.Заліщики перед автобусом виник силует людини, водій звернув вліво, однак відбувся удар. Автобус переїхав зустрічну смугу руху і зупинився на узбіччі.

Потерпіла ОСОБА_9 суду першої інстанції пояснила, що ОСОБА_10 був її братом і вони проживали разом. Брат працював на АЗС в с.Торське. 16 лютого 2015 року під вечір брат подзвонив і сказав, що затримається та приїде автобусом. Через деякий час її повідомили, що брат загинув в ДТП.

З протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 16 лютого 2015 року вбачається, що при огляді ділянки автодороги Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече між смт.Товсте і с.Торське по факту наїзду на пішохода виявлено спарені сліди гальмування задніх коліс автобуса довжиною 34,9 м. шириною 0,5м., осип дрібних частин лако фарбового покриття жовтого кольору, скла та уламків полімерних частин. На правому узбіччі виявлено труп ОСОБА_10 Автобус Івеко Пегасо д.н.з. НОМЕР_1 знаходиться лівими та переднім правим колесом на лівому узбіччі, а заднє праве колесо на дорозі, на смузі зустрічного руху. В автобусі розбито вітрове скло, скло розсіювача передньої фари, пошкоджено капот та передній бампер. Виявлено слід відкидання тіла у вигляді повздовжніх потертостей на проїздній частині на віддалі 0,45 м. до правого краю дороги та 35,3 м. до базової лінії і переходить на узбіччя.

Згідно висновку експерта №5-124/15 від 26 березня 2015 року, первинний контакт при наїзді на пішохода відбувся передньою правою частиною автобуса Івеко Пегасо д.н.з. НОМЕР_1 на відстані наближено 17-56 см від повздовжньої осі автобуса, а саме правими частинами: переднього бампера, переднього номерного знака, передньої панелі, переднього вітрового скла. Наїзд автобуса Івеко Пегасо д.н.з. НОМЕР_1 на пішохода відбувся у поперечному напрямку по відношенню до елементів дороги на смузі руху до с.Торське Заліщицького району, а саме між зафіксованими слідами гальмування автобуса. У повздовжньому напрямку дещо передує розміщенню ділянки осипу дрібних частинок ЛФП, скла та уламків полімерних частин, ближня границя еліпса розсіювання даних частинок розміщується від місця наїзду на відстань, близьку до переміщення частинок в повздовжньому напрямку за час вільного падіння. Встановити в абсолютних величинах місце наїзду даного автобуса на пішохода відносно елементів дороги не вдається можливим в зв`язку з відсутністю уточнюючої слідової інформації, зафіксованої під час оглядку місця пригоди.

Згідно висновку експерта №5-142/15 від 10 квітня 2015 року при заданому слідством комплексі вихідних даних швидкість руху автобуса Івеко Пегасо д.н.з. НОМЕР_1 перед застосуванням водієм екстренного гальмування могла складати 85 км/год.

Щодо посилання обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на те, що висновок експерта про те, що швидкість автобуса могла складати 85 км./год. викладений у формі припущення, то як вбачається із даного висновку він проведений на основі даних, які були здобуті під час огляду місця дорожньо-транспортної події 16 лютого 2016 року, який проводився з участю спеціалістів НДКЦ, понятих та водія ОСОБА_7

13 травня 2015 року проведено слідчий експеримент з ОСОБА_7 , що підтверджується протоколом даної слідчої дії, дослідженого судом, в результаті якого проведено обміри, які зафіксовано і відображено на схемі, тобто встановлено всі вихідні дані, на підставі яких було призначено судову інженерно-транспортну експертизу.

З висновку експерта № 5-242/15 від 10 червня 2015 року вбачається, що виходячи з заданої слідством видимості у напрямку руху водієві автобуса Івеко Пегасо СС95.9Е18, яка становить 22,5 м., швидкість траспортного засобу не повинна була перевищувати 43 км/год. Швидкість руху автобуса 85 км/год., в даних дорожніх умовах, не відповідає встановленій слідством видимості дороги у напрямку руху 22,5 м. В умовах даної дорожньо-транспортної ситуації водій автобуса повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.2, 12.3, 12.6 г Правил дорожнього руху України. При заданому комплексі вихідних даних, водій автобуса Івеко, з моменту виникнення небезпеки для руху, під час руху з швидкістю 85 км/год., не мав технічної можливості зупинити керований ним транспортний засіб раніше, ніж пішохід досягне місця наїзду і тим самим уникнути наїзду на пішохода, однак мав таку можливість при умові руху з швидкістю, виходячи з видимості дороги у напрямку руху. Невідповідність дій водія автобуса з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП.

Вказаний висновок експерта ґрунтується на вихідних даних, які були здобуті, виходячи з перевірених в ході слідчого експеримента пояснень ОСОБА_7 , в тому числі щодо того, що потерпілий був одягнутий в темний одяг, перебував в стані алкогольного сп`яніння, рухався по смузі руху автобуса, яким він керував.

Даний висновок експерта є науково обгрунтованим, виконаний висококваліфікованим спеціалістом, а тому суд першої інстанції правильно послався на нього у вироку.

Як вбачається з висновку експерта №5-123/15 від 24 березня 2015 року технічних несправностей у системі рульового керування, робочої гальмівної системи, коліс та шин автобуса Івеко Пегасо д.н.з. НОМЕР_1 не виявлено, однак пошкоджені прилади зовнішнього освітлення автобуса, а саме динамічним ударом зруйновано (розбито) скло розсіювача правої фари, тому прилади зовнішнього освітлення вимогам п.31.4.3. Зовнішні світлові прилади ПДР України не відповідають. Зазначені пошкодження знаходяться в зоні основних аварійних пошкоджень автобуса і спричинені динамічним ударом, під час ДТП, експлуатаційного характеру не носять.

Суд помилково зазначив у вироку, що прилади зовнішнього освітлення в автобусі Івеко Пегасо відповідають вимогам ПДР України, що спростовується вищенаведеним висновком експерта і не впливає на висновок суду щодо винності ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Відповідно до висновку експерта №17 від 16 березня 2015 року при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_10 встановлено, що його смерть настала внаслідок масивної травми з чисельними переломами кісток скелету (черепа, ребер) та ушкодження внутрішніх органів (головного мозку, легенів, печінки). Між спричиненням потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень і настанням смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. При судово-токсилогічному дослідженні крові та сечі від трупа виявлено етиловий алкоголь, що може відповідати сильному алкогольному сп`янінню.

Згідно висновку експерта №38 від 25 червня 2015 року на одязі потерпілого ОСОБА_10 виявлені пошкодження, які могли утворитись під час ДТП.

Аналізуючи вищенаведені докази в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом, своїми діями порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_10 та правильно кваліфікував їх за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого.

Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про те, що дозволену швидкість руху він не перевищував і їхав з швидкістю 60 км/год., а тому в його діях відсутній склад інкримінованого йому злочину, то відповідно п.12.2 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху транспортного засобу повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.

Як вбачається з вищенаведеного висновку експерта №5-242/15 від 10 червня 2015 року в умовах темної пори доби та при умові часткового обмеження видимості у зв`язку із світлом зустрічного вантажного автомобіля, ОСОБА_7 не повинен був рухатись зі швидкістю керованого ним траспортного автобуса Івеко Пегасо більш як 43 км/год., тоді як сам він стверджує, що рухався з більшою, ніж зазначена швидкість. Невідповідність дій ОСОБА_7 вимогам даного пункту Правил дорожнього руху України є в причинному зв`язку з настанням даної ДТП.

Щодо доводів ОСОБА_7 про те, що судом у вироку не повно відображено події кримінального правопорушення, оскільки в момент ДТП в салоні автобуса перебувало 8 пасажирів, то даний факт колегія суддів вважає не суттєвим, оскільки відповідно до п.2 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначається обвинувачення, визнане судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, що в повній мірі було зроблено судом першої інстанції при постановленні вироку.

Щодо посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на те, що слідчий експеримент з його участю був проведений через 3 місяці після ДТП 13 травня 2015 року, то як вбачається при проведенні даної слідчої дії ні обвинувачений ОСОБА_7 , ні його захисник не вказували на будь-які порушення при його проведенні та складенні протоколу. Сам обвинувачений не зазначає в чому полягає незаконність чи протирічивість протоколу про проведення слідчого експерименту та не вказує на будь-які порушення при проведенні слідчого експерименту. На думку колегії суддів, дана слідча дія проведена та протокол про проведення слідчого експерименту складений відповідно до вимог КПК України.

При призначенні покарання суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу винного, який позитивно характеризується за місцем роботи, раніше не судимий, а також думку потерпілих, які претензій до нього не мають, відсутність обтяжуючих обставин, та обрав ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, тобто наближене до мінімального, та на підставі ст.75 КК України звільнив його від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком і покладенням обов`язку, передбаченого п.3 ч.1 ст.76 КК України.

За таких обставин посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого на те, що судом при призначенні покарання не в повній мірі враховано пом`якшуючі обставини, думка потерпілих та позитивні дані щодо його особи є безпідставними.

Також безпідставними є доводи обвинуваченого про те, що його робота водієм є єдиним джерелом доходу його сім`ї, а суд без будь-яких мотивів та обґрунтувань позбавив його права керувати транспортними засобами.

Як пояснив обвинувачений ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду справи в даний час він працює в ПАТ Тернопільське АТП-16127, де до цього працював водієм автобуса, з ним проживають його доньки 1986, 1987 року народження (відповідно віком 30 та 29 років), які працюють, а отже мають також самостійний заробіток.

Враховуючи те, що відповідно до ст.12 КК України вчинений обвинуваченим ОСОБА_7 злочин є тяжким та наслідки, які настали від ДТП по його вині смерть людини, суд обґрунтовано призначив йому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції є законним і обґрунтованим та зміні чи скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405,407 КПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Борщівського районного суду Тернопільської області від " 24 "листопада 2015 року стосовно ОСОБА_7 без зміни.

Дана ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3(трьох) місяців з дня її проголошення.

Судді:

___________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_13 ОСОБА_4

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2