Ухвала іменем україни 01 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі за участю прокурораОСОБА_4 ОСОБА_5
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000401, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 26 листопада 2015 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя

АДРЕСА_1 , такого, що судимостей не мав.

За вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 26 листопада 2015 року, ОСОБА_7 засуджено за ст. 386 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі

100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Цим же судовим рішенням його визнано невинуватим та виправдано за ч. 2 ст. 146 КК України.

Згідно із судовими рішеннями ОСОБА_7 визнано винуватим

у тому, що він 25 жовтня 2013 року приблизно о 13.05 год. у гаражному приміщенні, розташованому на АДРЕСА_1 , погрожуючи насильством ОСОБА_8 і його близьким родичам, примушував останнього відмовитися від показань у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 000347 від 22 жовтня 2013 року, за ч. 2 ст. 153, ч. 1 ст. 186 КК України.

У касаційній скарзі захисник просить скасувати оскаржувані судові рішення, стверджуючи, що в діях його підзахисного відсутній склад інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який не підтримав касаційну скаргу і заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення скарги відсутні.

Так, відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Тобто під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом, а неповнота досудового розслідування чи судового розгляду, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Таким чином, твердження захисника про те, що судом було неправильно встановлено фактичні обставини справи, місце вчинення кримінального правопорушення, не можуть бути розглянуті судом касаційної інстанції, оскільки знаходяться поза межами його розгляду.
Що стосується тверджень сторони захисту про відсутність у діях ОСОБА_7 суб`єктивної сторони інкримінованого йому складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 386 КК України, оскільки він не керувався мотивом помсти потерпілому за раніше надані ним показання, то вони також виявилися безпідставними.
Як випливає з положень кримінального закону, суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 386 КК України, характеризується прямим умислом, тобто особа усвідомлює, що незаконним способом впливає на особу і бажає цього. При цьому мотивами такого протиправного діяння є перешкоджання всебічному, повному і об`єктивному розгляду конкретної справи з метою її вирішення, як того бажає суб`єкт.
Щодо мотиву помсти, то він є обов`язковим елементом суб`єктивної сторони наведеного кримінального правопорушення, якщо суб`єкт погрожує застосуванням неправомірних дій вже за раніше дані показання.
Разом із тим згідно з матеріалами провадження ОСОБА_7 засуджено за примушування свідка до відмови від дачі показань, а не за погрозу застосуванням неправомірних дій за раніше дані показання, тобто до суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, за яке засуджено ОСОБА_7 , мотив помсти не входить.
Отже доводи захисника про відсутність у діях останнього складу кримінального правопорушення виявилися голослівними.
З огляду на фактичні обставини справи та положення закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів вважає правильною кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ст. 386 КК України, оскільки той, застосовуючи психологічне насильство, вимагав у ОСОБА_8 , щоб останній відмовився від раніше даних ним показань.
Крім того, аналогічні доводи про відсутність у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення захисник наводив у своїй апеляційній скарзі, вони перевірялися судом апеляційної інстанції, який визнав їх безпідставними. Ухвала цього суду належним чином мотивована згідно з вимогами ст. 419 КПК України.

Отже, у задоволенні касаційної скарги сторони захисту необхідно відмовити.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення,

у матеріалах провадження не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 26 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_1 __________________ ОСОБА_2 _________________ ОСОБА_3