ОЧАКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №483/336/16-к
Провадження №1-кп/483/60/2016
ВИРОК
Іменем України
09 вересня 2016 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000107 від 03 лютого 2016 року та № 0000408 від 22 квітня 2016 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Очакові Миколаївської області, є громадянином України, має повну загальну середню освіту, не одружений, не працює, судимий Очаківськими міськрайонним судом Миколаївської області 19 листопада 2015 року за ч. 3 ст. 186 КК України до чотирьох років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на один рік, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст.185, ч. 1 ст. 263 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
18 квітня 2016 року, ОСОБА_4 , проходячи біля території домоволодіння АДРЕСА_2 , в розмові з ОСОБА_5 , на прохання останнього погодився передати речі ОСОБА_6 - куртку та мобільний телефон марки «LG KU 990». Маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи повторно, ОСОБА_4 з куртки сірого кольору, що належить ОСОБА_6 , таємно викрав майно, яке належить останньому - мобільний телефон марки «LG KU 990», вартістю 1500 грн., з сім-карткою мобільного оператора «Utel» вартістю 30 грн., після чого з місця події зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 1530 грн.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в таємному викраденні майна не визнав та надав показання про те, що приблизно в середині квітня 2016 року він та ОСОБА_6 , перебували біля території одного з домоволодінь по АДРЕСА_2 , де сиділи на лавці та вживали алкогольні напої. Згодом він пішов додому, а ОСОБА_6 залишився. На слідуючий день, коли він проходив біля цього домоволодіння, з двору вийшов ОСОБА_5 та запитав чи може він передати ОСОБА_6 куртку та мобільний телефон, які той залишив на лавці напередодні, на що він погодився. Взявши вказані речі, він куртку загубив, а телефон намагався повернути, однак ОСОБА_6 не було вдома. Через кілька днів, у зв`язку з матеріальними труднощами, продав телефон знайомому ОСОБА_7 за 50 грн., які витратив на придбання продуктів харчування. Вважає, що не вчиняв крадіжку, оскільки мав намір повернути телефон його власнику.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини, його вина у скоєному підтверджується дослідженими судом доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні дав показання про те, що у квітні 2016 року разом з ОСОБА_4 вживали алкогольні напої на вул. Свердлова біля домоволодіння ОСОБА_5 . Прийшовши додому, зрозумів, що забув куртку та телефон у вищевказаному місці. Коли на слідуючий день прийшов за своїми речами, ОСОБА_5 повідомив, що їх вже забрав ОСОБА_4 . Куртку він знайшов в траві на узбіччі дороги неподалік від місця проживання ОСОБА_8 , телефону в ній не було. Кілька разів він при зустрічі з ОСОБА_4 просив повернути телефон, однак той спочатку заперечував, що забрав його майно, потім визнав, але не повертав, у зв`язку з чим він звернувся з заявою до відділу поліції. Згодом телефон йому було повернуто працівниками поліції.

Аналогічні показання надав в судовому засідання свідок ОСОБА_5 , зазначивши, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 разом вживали алкогольні напої біля його двору, а на слідуючий день він виявив забуті речі останнього куртку та мобільний телефон. ОСОБА_4 погодився передати вказані речі ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні дав показання про те, що навесні 2016 року він зустрів знайомого ОСОБА_4 , який запропонував купити у нього мобільний телефон. На запитання чи телефон не крадений, обвинувачений відповів, що знайшов його. Він сплатив ОСОБА_4 за телефон 50 грн., а через кілька днів приїхали працівники поліції, яким він видав вказаний телефон та сім-картку від нього.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_7 про обставини, час та місце скоєння злочину узгоджуються з протоколом огляду предметів від 23 квітня 2016 року, під час якого оглянуто мобільний телефон марки «LG KU 990» та сім-картку мобільного оператора «Utel», які після огляду повернуто ОСОБА_6 ; розпискою ОСОБА_6 про отримання від працівників поліції мобільного телефону та сім-картки; протоколом та відеозаписом слідчого експерименту від 04 травня 2016 року, під час якого ОСОБА_4 підтвердив обставини заволодіння майном потерпілого; довідками про вартість мобільного телефону марки «LG KU 990» та сім-картки мобільного оператора «Utel».

Зазначені вище докази узгоджуються між собою, підтверджують вину обвинуваченого в таємному викраденні майна потерпілого, а також спростовують показання ОСОБА_4 в частині заперечення такого викрадення.

Доводи обвинуваченого про відсутність в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та наявність наміру повернути телефон, суд вважає безпідставними, оскільки заволодівши чужим майном, таємно від власника, він розпорядився ним у своїх корисливих інтересах.

Аналізуючи викладене, суд знаходить доведеною вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину і кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

ОСОБА_4 також обвинувачується в тому, що в середині жовтня 2015 року, (більш точної дати та часу в ході досудового розслідування встановити не представилося можливим), маючи умисел на незаконне придбання та зберігання бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, знаходячись біля міського пляжу, розташованого в м. Очакові Миколаївської області, незаконно придбав, шляхом привласнення знайденого, 11 патронів калібру 5,45 мм, які переніс до свого житла, що розташоване по АДРЕСА_1 , та зберігав за місцем свого проживання до моменту вилучення 09 лютого 2016 року в ході проведення обшуку співробітниками поліції.

Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковано органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 263 КК України, як носіння, зберігання та придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, винним себе не визнав, заперечує свою причетність до придбання, носіння та зберігання бойових припасів, та дав показання про те, що вилучені патрони йому не належать, звідки вони взялись в квартирі, йому не відомо. На досудовому розслідуванні на прохання слідчого давав показання про те, що знайшов патрони на березі моря та зберігав в своїй квартирі. Також зазначив, що йому належить квартира АДРЕСА_3 , в якій на час проведення обшуку проживали його співмешканка ОСОБА_9 та знайома ОСОБА_10 . Також в квартирі періодично проживали інші особи, які не мали власного житла. Крім квартири, він інколи проживає за іншою адресою у бабусі, яка хворіє та потребує догляду. Під час проведення обшуку його вдома не було, він за день до цього пішов до бабусі, для догляду за нею.

Під час судового розгляду стороною обвинувачення як докази вини ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, суду надано:

- протокол обшуку від 09 лютого 2016 року, проведеного в присутності ОСОБА_9 , в ході якого в квартирі АДРЕСА_3 , в приміщенні кухні під матрацом виявлено 11 патронів;

- висновок судової балістичної експертизи від 17 лютого 2016 року № 315, відповідно до якого надані на експертизу патрони у кількості 11 шт. є боєприпасами 5,45 мм військовими патронами, виготовленими промисловим способом;

- протокол огляду патронів від 22 лютого 2016 року, під час якого при відкритті спецпакету після проведення експертизи виявлено 8 патронів, які передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області та квитанцію про прийняття патронів на зберігання;

- протокол та відеозапис проведення слідчого експерименту від 26 лютого 2016 року, під час якого ОСОБА_4 вказував на обставини придбання та зберігання ним патронів.

Крім того, сторона обвинувачення посилається на показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Однак, суд вважає, що вищевказані докази не доводять вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та при цьому виходить з наступного.

Так, свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні надала показання про те, що проживала з ОСОБА_4 протягом семи років у незареєстрованому шлюбі в його квартирі АДРЕСА_3 . В лютому 2016 року, в той час, коли ОСОБА_4 не було вдома, працівники поліції провели обшук в квартирі, під час якого в приміщенні кухні під матрацом знайшли патрони. Приблизно за місяць до обшуку вона прибирала в квартирі, піднімала матрац і там цих патронів не було. Вона їх не бачила і в інших місцях квартири. По телефону вона повідомила ОСОБА_4 про обшук в квартирі, на що той здивувався та зазначив, що про патрони йому нічого не відомо, він їх не приносив. Також в квартирі проживала ОСОБА_13 та на час обшуку кілька днів проживали знайомі ОСОБА_14 (прізвища його не знає), ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Крім того, інколи приходили і залишались на ніч інші особи, яким не було де жити.

Аналогічні показання надала в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , яка зазначила, що періодично проживає у квартирі ОСОБА_4 , також інколи приходять інші особи, які залишаються на ніч.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні дав показання про те, що був запрошений у якості понятого під час проведення обшуку в квартирі по АДРЕСА_4 , під час якого в приміщені кухні під матрацом були виявлені патрони. При цьому, в квартирі перебували дві жінки та два чоловіка, ОСОБА_4 серед них не було.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що на початку 2016 року випадково познайомився з ОСОБА_4 та останній запросив його до своєї квартири. При цьому, він бачив патрони, які знаходилися у скляній півлітровій банці на вікні в кімнаті.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, вимог ст.ст.7, 17 КПК України про загальні засади кримінального провадження, положень про презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_17 та наведеними письмовими докази, наданими стороною обвинувачення, а саме: протоколом обшуку від 09 лютого 2016 року, висновком судової балістичної експертизи від 17 лютого 2016 року № 315, та протоколом огляду патронів від 22 лютого 2016 року підтверджуються доводи обвинувачення про встановлення факту зберігання патронів в квартирі АДРЕСА_3 , однак не доводиться вина ОСОБА_4 в носінні, зберіганні та придбанні бойових припасів, без передбаченого законом дозволу та не спростовуються твердження обвинуваченого щодо його непричетності до вчинення вказаного злочину.

Вищевказані свідки не сприймали безпосередньо обставини придбання, носіння та зберігання ОСОБА_4 патронів, що усувало б сумніви щодо придбання, носіння і зберігання їх обвинуваченим за обставин, зазначених у обвинуваченні.

Згідно вимог ст. 240 КПК України, слідчий експеримент проводиться з метою перевірки та уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та проводиться шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, тощо.

Враховуючи обставини того, що обвинувачений не визнав в судовому засіданні свою вину у вчиненні вказаного злочину, аналізуючи протокол та відеозапис слідчого експерименту від 26 лютого 2016 року, суд прийшов до висновку, що фактично результати слідчого експерименту зведені до показань ОСОБА_4 щодо обставин вчинення злочину, від яких в ході судового розгляду він відмовився.

Крім того, відеозапис слідчого експерименту є неналежної якості, оскільки значна частина пояснень ОСОБА_4 не прослуховується.

Згідно вимог ст. 95 КПК України, суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, тому показання надані ОСОБА_4 на досудовому слідстві, суд, керуючись вимогами процесуального законодавства, до уваги не бере та відкидає.

Згідно ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

З огляду на таке, не може бути визнано належним доказом протокол та відеозапис з показаннями ОСОБА_4 під час слідчого експерименту.

Також стороною обвинувачення не надано суду доказів того, що ОСОБА_4 є власником квартири чи відповідальним квартиронаймачем.

Отже, наданими суду стороною обвинувачення доказами не доведено, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України, вчинено саме ОСОБА_4 .

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Враховуючи, що судом не був досліджений жоден доказ, який поза розумним сумнівом доводить вину ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, суд усі сумніви щодо доведеності вини обвинуваченого тлумачить на його користь, та вважає необхідним обвинуваченого виправдати в зв`язку з недоведеністю вчинення ним вказаного злочину.

При цьому суд зважає на ту обставину, що у судовому засіданні під час судового слідства сторонам було забезпечено передбачені ст. 22 КПК України права щодо змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При призначенні покарання обвинуваченому за ч.2 ст. 185 КК України, суд, відповідно до ст. ст. 65-67 КК України враховує, що ОСОБА_4 вчинив злочин середньої тяжкості, його особу, а саме те, що він має непогашену судимість, за місцем проживання характеризується посередньо. Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання для ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину щодо малолітнього, слід виключити з обвинувачення як таку, що не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду кримінального провадження.

На підставі зазначених обставин суд вважає, що покаранням, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення ним нових злочинів, буде покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України.

ОСОБА_4 , будучи судимим 19 листопада 2015 року Очаківським міськрайонний судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 186 КК України до чотирьох років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на один рік, вчинив даний злочин в період іспитового строку, а тому суд вважає за необхідне, на підставі ст. 71 КК України, до зазначеного вище покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком, та призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати на проведення судової балістичної експертизи слід віднести на рахунок держави.

Речові докази - мобільний телефон марки «LG KU 990» та сім-картку мобільного оператора «Utel», передані за зберігання ОСОБА_6 ; - слід вважати повернутими за належністю.

Речові докази - 11 шт. патронів калібру 5,45 мм, що передані на зберігання відповідальному за збереження бойових припасів та зброї при Очаківському ВП ГУНП України в Миколаївській області, - підлягають знищенню.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався, підстав для його обрання судом не вбачається.

Керуючись статтями 368-371, 373, 374 КПК України, суд
з а с у д и в :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.

На підставі ст. 71 КК України, до призначеного покарання ОСОБА_4 частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 листопада 2015 року і остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки шість місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту його затримання.

ОСОБА_4 у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України визнати невинуватим та виправдати за недоведеністю вчинення ним вказаного злочину.

Процесуальні витрати на проведення балістичної експертизи № 315 від 17 лютого 2016 року у розмірі 491 (чотириста дев`яносто одна) грн. 04 коп., - віднести на рахунок держави.

Речові докази - мобільний телефон марки «LG KU 990» та сім-картку мобільного оператора «Utel», передані за зберігання ОСОБА_6 ; - вважати повернутими за належністю.

Речові докази - 11 шт. патронів калібру 5,45 мм, що передані на зберігання відповідальному за збереження бойових припасів та зброї при Очаківському ВП ГУНП України в Миколаївській області, - знищити.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Миколаївської області через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: