Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 21 квітня 2016 року матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000016 за касаційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_6 .

Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2015 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2015 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

засуджено:
- за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 309 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі;
- за ч. 1 ст. 263 КК України на 3 роки позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України до призначеного покарання, шляхом часткового складання призначених покарань, частково приєднано покарання призначене вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2015 року у виді позбавлення волі на строк 2 роки та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вирішено питання процесуальних витрат, речових доказів та цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 у провадженні.

За обставин, встановлених судом та детально описаних у вироку ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за придбання, зберігання та збут бойових припасів; за таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно; за незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, вчинене повторно.

ОСОБА_6 , в листопаді 2014 року у подвірї будинку АДРЕСА_2 , придбав у ОСОБА_8 , стосовно якого внесені відомості до ЄРДР № 0000173 18 січня 2015 року, учбову гранату РГД-5 з запалом типу УЗРГМ та зберігав її за місцем свого проживання. 02 січня 2015 року приблизно о 02.00 год., поблизу будинку № 117 на вул. Леніногірській, Ленінського району м. Дніпропетровська ОСОБА_6 передав зазначену гранату ОСОБА_9 , та в цей же день її було виявлено та вилучено працівниками міліції у останнього.
Також, 02 січня 2015 року, ОСОБА_6 , в період часу з 01.30 год. по 02.00 год., будучи повідомленим про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, поблизу будинку № 117 на вул. Леніногірській, Ленінського району м. Дніпропетровська таємно зняв два задніх колеса з гумовими покришками та дисками з автомобіля марки BMW, д.н. НОМЕР_1 , та таким чином спричинив ОСОБА_7 шкоду, на загальну суму 2251, 50 грн.

Крім того, ОСОБА_6 , 05 січня 2015 року приблизно о 18.00 год., будучи повідомленим про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, напроти будинку № 19 на пр. Петровського у м. Дніпропетровську, незаконно придбав у раніше не знайомої йому особи наркотичний засіб опій ацетильований, масою 0, 0203 г в перерахунку на суху речовину, який став зберігати при собі та який цього ж дня в ході особистого огляду був виявлений та вилучений.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2015 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на невідповідність ухвали суду апеляційної інстанції вимогам ст. 419 КПК України, просить її скасувати і призначити новий розгляд у вказаному суді. Вважає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про наявність достатніх підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, про що він вказував у апеляційній скарзі, однак апеляційний суд належним чином не перевірив цих доводів.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка не підтримала касаційних вимог прокуратури та вважала, що підстав для їх задоволення немає, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Винуватість ОСОБА_6 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діянь за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
Прокурор, не погоджуючись з призначеним ОСОБА_6 покаранням із застосуванням положень ст. 75 КК України вважає, що суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за його апеляційною скаргою, в якій він наводив аналогічні доводи про це, всупереч вимогам ст. 419 КПК України належним чином не перевірив їх.
Згідно з ч. 2 ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Як убачається з ухвали апеляційного суду, вона відповідає наведеним вимогам закону. У ній викладено короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції та зазначено мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Так, врахувавши те, що на час розгляду апеляційної скарги прокурора на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2015 року щодо ОСОБА_6 , набрав законної сили постановлений відносно нього інший вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2015 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ст. 70 КК України на 3 роки позбавлення волі та на підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання, приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2015 року та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і 1 місяць. Тому, з огляду на те, що останнім вироком було призначено покарання з урахуванням покарання, призначеного оскаржуваним прокурором вироком, доцільності скасування вироку Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2015 року у апеляційного суду не було, в зв`язку з чим відмолено в задоволенні апеляційної скарги прокурора.
З наведеним висновком суду апеляційної інстанції погоджується також суд касаційної інстанції та вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги прокурора з мотивів, наведених у ній, немає.
Таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування оскаржуваного судового рішення у справі колегією суддів не встановлено, а тому підстав, передбачених ст. 438 КПК України для задоволення касаційної скарги прокурора, яку до того ж, не підтримав прокурор, який брав участь у кримінальному провадженні в суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3