Справа №: 127/6692/16-к
Провадження №: 1-кп/127/735/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2016 року місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000162 від 25.05.2015 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, з середньою освітою, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, суд
ВСТАНОВИВ:
12 січня 2015 року солдат ОСОБА_4 призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 №4-рс від 12 січня 2015 року ОСОБА_4 призначений на посаду гранатометника 2 механізованого взводу 14 механізованої роти 5 механізованого батальйону, де проходить військову службу по даний час.
17 березня 2014 року Указом в. о. Президента України № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» на території України оголошено часткову мобілізацію та, після його затвердження 17 березня 2014 року Верховною Радою України, цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» розпочався особливий період, який діє по даний час.
18 квітня 2015 року солдат ОСОБА_4 згідно наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 переведений на лікування до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону, що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .
22 квітня 2015 року ОСОБА_4 , нехтуючи вимогами ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України умисно, з метою тимчасового ухилення від військової служби, самовільно залишив Військово медичний клінічний центр Центрального регіону та не з`явився на службу у військову частину польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_3 . Знаходячись за межами військової частини - польова пошта НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 проводив час на власний розсуд, проживаючи за адресою: АДРЕСА_1 , чим протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
22 липня 2015 року солдат ОСОБА_4 самостійно повернувся до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 .
Таким чином ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , яка приймає участь в проведенні Антитерористичної операції, в порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 22 квітня 2015 року, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України - самовільно залишив Військово-медичний клінічний центр Центрального регіону у м. Вінниця та не з`явився на службу у військову частину - польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_3 , та в подальшому проводив час на власний розсуд, проживаючи за адресою: АДРЕСА_1 , і лише 22 липня 2015 року повернувся до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , тобто був відсутній на службі понад 2 місяці.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , вину в інкримінованому злочині визнав повністю за викладених в обвинувальному акті обставинах та суду надав наступні показання, що він дійсно самовільно залишив службу та поїхав до дому, оскільки його мати хвора.
Заслухавши думку обвинуваченого ОСОБА_4 , прокурора суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України вважає за недоцільне досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Також судом з`ясовано чи правильно розуміє обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції.
Одночасно, обвинуваченому ОСОБА_4 та іншим учасникам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Аналізуючи та оцінюючи обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, вчинене в умовах особливого періоду.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та приймає до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Зокрема судом враховано, що ОСОБА_4 раніше не судимий, за місцем проживання скарг на його поведінку не надходило, на диспансерному обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває.
Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд враховує щире каяття, наявність на утриманні хворої мати, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, а саме наявності пом`якшуючих покарання обставин, які знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, перебування на утриманні хворої мати, визнання вини та щиро сердешного розкаяння, суд вважає за можливе застосувати вимоги ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 407 КК України, а тому вважає що саме покарання у виді штрафу призначене ОСОБА_4 буде необхідним та достатнім і досягне мети не лише кари останнього за вчинене, а й буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, ст.ст. 65, 69 КК України, суд, -
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області протягом 30 діб з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Копію вироку учасники судового провадження можуть отримати у Вінницькому міському суді Вінницької області.

Суддя: