17.03.2016 Єдиний унікальний номер 205/7762/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2016 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

по кримінальному провадженню, внесеному 02.09.2015 року у Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000784
про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Роздори Синельниківського району Дніпропетровської області, українки, громадянки України, яка має середню освіту, працює контролером АПП у КП «Дніпропетровський метрополітен», заміжня, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше несудима, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську вказане кримінальне провадження, -

В С Т А Н О В И В:
Органом досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що вона, маючи намір на заволодіння шляхом обману чужим майном, що належить державі, у невстановлений досудовим розслідуванням день у 2004-2005 роках, діючи з корисливих спонукань, знаходячись у невстановленому досудовим розслідуванням місці, вступила у попередню змову на заволодіння чужим майном шляхом обману з невстановленою досудовим розслідуванням особою, попросивши її виготовити для неї підроблені документи, та подати їх до управління Пенсійного фонду України з метою оформлення фіктивної пільгової пенсії, на що невстановлена досудовим розслідуванням особа дала згоду.

25 січня 2005 року ОСОБА_3 , створюючи умови для заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами, відкрила на своє ім`я банківський спеціальний картковий пенсійний рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ КБ «Приватбанк» (МФО 305299), для управління яким працівниками банку їй була надана банківська пенсійна карта і код доступу до зазначеного рахунку.

Далі ОСОБА_3 , діючи умисно, за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою, передала їй копії своїх особистих документів, а саме: паспорту громадянки України та копію ідентифікаційного коду, а також оригінал трудової книжки НОМЕР_2 та заяву із вказівкою банківського спеціального карткового пенсійного рахунку № НОМЕР_1 в ПАТ КБ «Приватбанк» (МФО 305299), відкритого ОСОБА_3 для заволодіння шляхом обману грошовими коштами, які належать державі, з метою використання фактичних і анкетних даних, що знаходяться в них, при підробці документів невстановленою слідством особою.

Невстановлена досудовим розслідуванням особа, діючи умисно, за попереднім зговором з ОСОБА_5 , у невстановленому досудовим розслідуванням місці, виготовила підроблені документи, а саме: довідку, уточнюючу особливий характер роботи або умови праці, необхідні для призначення пільгової пенсії №08/11 від 15.03.2005 року, довідку про заробіток для обчислення пенсії №38 від 24.02.2005 року, довідку про заробіток для обчислення пенсії №39 від 24.02.2005 року, а також подання №5 від 28.03.2005 року, підтверджуючому факт роботи ОСОБА_3 в період з 05.01.1986 року по 31.12.1990 року у Дніпропетровському метизному промисловому об`єднанні м. Дніпропетровська на посаді учня терміста та в подальшому - терміста 3-го розряду на нагрівальних печах в інструментальному цеху, з 01.01.1991 року по 19.03.1994 року у заводі «Червоний Профінтерн» на посаді терміста 3-го розряду на нагрівальних печах в інструментальному цеху, з реквізитами перелічених підприємств, виконала рукописні цифрові і буквені записи в зазначених бланках, внесла в їхній зміст завідомо неправдиві відомості щодо працевлаштування ОСОБА_3 в період з 05.01.1986 року по 31.12.1990 року у Дніпропетровському метизному промисловому об`єднанні м. Дніпропетровська на посаді учня терміста та в подальшому - терміста 3-го розряду на нагрівальних печах в інструментальному цеху, з 01.01.1991 року по 19.03.1994 року у заводі «Червоний Профінтерн» на посаді терміста 3-го розряду на нагрівальних печах в інструментальному цеху і розміру її заробітної плати, а також при невстановлених слідством обставинах виконала підписи від імені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у зазначених вище документах, прямокутний штамп з інформацією про реорганізацію Дніпропетровського метизного промислового об`єднання у завод «Червоний Профінтерн», прямокутний штамп з інформацією про реорганізацію заводу «Червоний Профінтерн» у ВАТ «Дніпропетровський завод «Червоний Профінтерн». Крім того, невстановлена досудовим розслідуванням особа, використовуючи відомості, вказані у справжній трудовій книжці ОСОБА_3 НОМЕР_2 , виготовила підроблений документ, а саме - трудову книжку НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_3 , у яку внесла завідомо неправдиві відомості щодо працевлаштування ОСОБА_3 в період з 05.01.1986 року по 31.12.1990 року у Дніпропетровському метизному промисловому об`єднанні м. Дніпропетровська на посаді учня терміста та в подальшому терміста 3-го розряду на нагрівальних печах в інструментальному цеху, з 01.01.1991 року по 19.03.1994 року у заводі «Червоний Профінтерн» на посаді терміста 3-го розряду на нагрівальних печах в інструментальному цеху, нанесла відбитки круглої печатки та відбитки прямокутного штампу ВАТ «Дніпропетровський завод «Червоний Профінтерн», нанесла відбитки круглої печатки та відбитки прямокутного штампу Дніпропетровського метизного промислового об`єднання, прямокутний штамп з інформацією про реорганізацію Дніпропетровського метизного промислового об`єднання у завод «Червоний Профінтерн», прямокутний штамп з інформацією про реорганізацію заводу «Червоний Профінтерн» у ВАТ «Дніпропетровський завод «Червоний Профінтерн».

Таким чином, невстановлена досудовим розслідуванням особа підробила офіційні документи, що видаються підприємством, які надають права, з метою їхнього використання, а також бланки підприємства, після чого надала в управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Будьоного, буд.22, зазначені вище завідомо підроблені документи та заяву ОСОБА_3 , виконану особисто нею, із вказівкою розрахункового рахунку для отримання пенсії ОСОБА_3 № НОМЕР_4 у ПАТ КБ «Приватбанк» (МФО 305299), а також виготовлену за невстановлених слідством обставин заяву про призначення пенсії від імені ОСОБА_3 від 28.03.2005 року, із вказівкою завідомо неправдивих даних щодо наявності у ОСОБА_3 права на одержання пенсії.

Працівники управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська, завідомо неосвідомлені про скоєння кримінального правопорушення, введені в оману ОСОБА_3 та невстановленою особою, на підставі виготовленої за невстановлених досудовим розслідуванням обставин заяви від імені ОСОБА_3 від 28 березня 2005 року, з внесеними в неї завідомо неправдивими даними щодо наявності в останньої права на одержання пенсії і вищевказаних підроблених документів, склали протокол №12214 від 29.03.2005 року за результатами засідання комісії управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська і призначили ОСОБА_3 щомісячне пенсійне забезпечення з 27.02.2005 року - 284 грн. 69 коп. довічно.

ОСОБА_3 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу на заволодіння чужим майном шляхом обману, 29.01.2010 року, 03.01.2012 року та 08.01.2014 року особисто подала до УПФ України в Ленінському районі м. Дніпропетровська заповнені нею заяви про перерахунок пенсії по стажу та заробітку, до кожної з яких додала ксерокопії сторінок трудової книжки НОМЕР_3 на її ім`я, у якій містились завідомо неправдиві відомості щодо її працевлаштування в період з 05.01.1986 року по 31.12.1990 року у Дніпропетровському метизному промисловому об`єднанні м. Дніпропетровська на посаді учня терміста та в подальшому - терміста 3-го розряду на нагрівальних печах в інструментальному цеху, з 01.01.1991 по 19.03.1994 у заводі «Червоний Профінтерн» на посаді терміста 3-го розряду на нагрівальних печах.

У період з 01 лютого 2005 року по 30 вересня 2015 року Пенсійним фондом України на пенсійний рахунок ОСОБА_3 було перераховано грошові кошти в розмірі 91 661 гривень 29 копійок, які ОСОБА_3 знімала з пенсійного рахунку, тим самим заволоділа коштами, що належать державі на зазначену суму та розпорядилась ними на свій розсуд.

ОСОБА_3 , маючи у своєму розпорядженні банківську пенсійну картку на своє ім`я, код доступу до управління пенсійним рахунком, діючи умисно, шляхом обману, за попередньою змовою з невстановленою слідством особою, контролювала надходження їй коштів, перерахованих Пенсійним фондом України, і в період з 01 лютого 2005 року по 30 вересня 2015 року використала на власний розсуд грошові кошти, що надійшли на її банківський рахунок у ПАТ КБ «Приватбанк» від Пенсійного фонду України на загальну суму 91 661 гривень 29 копійок, що в 242 рази перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину, чим завдала значної шкоди державі.

Таким чином, як зазначено в обвинуваченні, своїми умисними діями ОСОБА_3 скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, що завдало значної шкоди потерпілому.

В ході судового розгляду зазначене обвинувачення щодо ОСОБА_3 свого підтвердження не знайшло, а тому остання, згідно положень п.3 ч.1 ст.373 КПК України, підлягає виправданню з наступних підстав.

Так, допитана в якості обвинуваченої ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення не визнала, так само не визнала і пред`явлений їй цивільний позов, і суду пояснила наступне. З 1982-го року вона працювала у «Дніпропетровському метизному виробничому об`єднанні» (далі «ДМВО») на різних посадах. Це було обумовлено особливостями її умов праці на вказаному підприємстві з огляду на ту обставину, що у той період часу відбувалося масове скорочення персоналу, а тому на працівників, в тому числі і на неї саму, було покладено ряд обов`язків, що входили до компетенції раніше скорочених працівників.

Так, зокрема, вона розпочинала свою трудову діяльність на зазначеному підприємстві на посаді контролера матеріалів, потім була переведена до інструментального цеху в якості учня терміста, а коли їй було присвоєно 3-й розряд терміста, вона була переведена на відповідну посаду, де працювала термістом на нагрівальних печах з вересня 1987-го року. Пізніше, в зв`язку з реорганізацією, правонаступником «ДМВО» стало підприємство «Дніпропетровський завод «Червоний Профінтерн», на якому вона працювала вже на посаді прибиральниці у сталедротовому цеху, а згодом комірником інструментальної комори.

В 1985-му році вона пішла у декретну відпустку по догляду за дитиною з основного місця роботи «ДМВО», в зв`язку з чим вирішила влаштуватися на другу роботу, а саме на посаду стрільця воєнізованої охорони у виробничому об`єднанні «Південний машинобудівний завод». З огляду на той факт, що вона працевлаштувалася офіційно, відносно неї на вказаному підприємстві було сформовано особову справу і заведено нову трудову книжку, в яку були внесені відповідні відомості щодо займаної посади.

Що ж до походження її третьої трудової книжки, вона ( ОСОБА_10 ) пояснила, що після її звільнення з ВАТ «Дніпрометиз/ДМВО» у 2007-му році в зв`язку із скороченням, вона у 2008-му році знову влаштувалася на вказаному підприємстві на посаду прибиральниці сталедротового цеху, через що і було заведено нову, тобто вже третю трудову книжку.

Крім того, обвинувачена ОСОБА_10 пояснила, що процедуру оформлення пільгової пенсії вона розпочала у 2005-му році, коли їй виповнилося 45 років, оскільки достеменно знала, що перебуваючи на посаді терміста, вона працювала у шкідливих умовах, які їй надають таке право. Шкідливість умов праці підтверджувалася, в тому числі, матеріальною надбавкою до її заробітної плати, а також і фактом видачі на виробництві молока за шкідливість.

З метою оформлення пільгової пенсії вона звернулася до відділу кадрів підприємства, у якому працювала на той час прибиральницею, а саме до філії ТОВ «ТЕКО» «Завод кріпильних виробів та дроту», яке стало правонаступником збанкрутілого підприємства «Дніпропетровський завод «Червоний Профінтерн». Працівники відділу кадрів пояснили, який саме пакет документів їй ( ОСОБА_10 ) необхідно надати для оформлення пільгової пенсії, що вона і зробила, надавши, серед інших, копію свого паспорта, довідки про отримання індивідуального податкового номера (ІПН) і інші документи. При цьому вона не пам`ятає, чи писала власноруч заяву на отримання пільгової пенсії, але вона робила все саме так, як того вимагали працівники відділу кадрів, а тому в неї не було сумнівів у законності і правомірності своїх дій. Більше того, обвинувачена зазначила, що ніяких спотворених або неправдивих даних нею до вказаних вище документів внесено не було, і вона не підробляла жодного з таких документів, а тим більше, вона не зверталася до працівників відділу кадрів для фальсифікації документів, які надавали б їй право на призначення і отримання пільгової пенсії, оскільки навіть не знала, що таке є можливим.

Через деякий час відділ кадрів повідомив її про необхідність звернення до УПФУ у Ленінському районі м. Дніпропетровська задля отримання трудової книжки, що вона і зробила, і з цього моменту їй почали нараховувати пільгову пенсію.

Показання обвинуваченої ОСОБА_3 щодо її невинуватості, судом оцінені в сукупності з іншими доказами, які були надані для дослідження та з`ясування обставин справи, як стороною обвинувачення так і захистом.

Так, із показань представника цивільного позивача УПФУ України в Ленінському районі м. Дніпропетровська, ОСОБА_11 , наданих в судовому засіданні, слідує, що у 2005-му році до УПФУ в Ленінському районі з ТОВ «ТЕКО» «Завод кріпильних виробів та дроту» надійшли документи щодо призначення пільгової пенсії обвинуваченій ОСОБА_3 . Серед вказаних документів були, зокрема, довідка про тяжкі умови праці, трудові книжки, заява ОСОБА_3 про призначення пільгової пенсії. На час надходження цих документів достовірність даних, викладених у них, не викликала сумнівів, вони були документально перевірені, і це стало підставою для призначення обвинуваченій пільгової пенсії в зв`язку з шкідливими умовами праці за «Списком №1».

В жовтні 2015 року до УПФУ в Ленінському районі звернулися слідчі ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, які надали ухвалу слідчого судді Бабушкінського району м. Дніпропетровська про тимчасове вилучення документів пенсійної справи обвинуваченої ОСОБА_3 в рамках досудового розслідування з приводу незаконного нарахування останній пільгової пенсії.

В зв`язку з вказаною обставиною УПФУ в Ленінському районі було зроблено розрахунок суми заподіяної шкоди діями ОСОБА_3 , яка в період з 27.02.2005 року по 30.09.2015 року незаконно, на підставі підроблених документів (як про це стало відомо від слідчих) отримувала пенсію на загальну суму 91 661 (дев`яносто одна тисяча шістсот шістдесят одна) гривня 29 (двадцять дев`ять) копійок.

Крім того, представник цивільного позивача пояснила, що в матеріалах пенсійної справи обвинуваченої знаходяться анонімні листи, які надходили на адресу УПФУ в Ленінському районі стосовно перевірки правильності нарахування ОСОБА_3 пільгової пенсії, однак проведеною перевіркою встановити такі факти не вдалося, про що свідчить відповідний акт від 04.10.2006 року, який також знаходиться в матеріалах пенсійної справи обвинуваченої.

Пред`явлений цивільний позов представник цивільного позивача підтримала в повному обсязі, просила суд його задовольнити.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду показала, що на заводі «Червоний Профінтерн» працювала в період часу з 1975 року по 1999 рік, при цьому з 1991 року вона займала посаду спеціаліста у відділі кадрів зазначеного підприємства. В її функціональні обов`язки входило, в тому числі, і збирання та формування пакетів документів, які надавали право на призначення пільгової пенсії працівникам заводу за «Списком №1», і їх подальше направлення до УПФУ в Ленінському районі. Відомості з таких документів підтверджувалися документально наявним на заводі архівом, який був знищений за збігом строку зберігання у 2011-му році.

Саму обвинувачену вона ( ОСОБА_13 ) особисто не знала, але їй було достеменно відомо про те, що ОСОБА_10 дійсно працювала на «Червоному Профінтерні», однак на якій саме посаді, свідок вказати не змогла. При цьому вона знала, що обвинувачена дійсно працювала у шкідливих умовах, оскільки таку інформацію нею було встановлено з архівної документації.

За загальним порядком, задля отримання права на пільгову пенсію до відділу кадрів звертався сам працівник заводу, якому роз`яснявся перелік документів, необхідних для призначення такого виду пенсії. Після отримання нею ( ОСОБА_13 ) таких документів від працівника, вона передавала їх до УПФУ в Ленінському районі. Саме за таким порядком вона отримала необхідні документи і від обвинуваченої ОСОБА_10 . При цьому між ними не було жодних домовленостей з приводу спотворення даних у такій документації, тобто вона сформувала її виключно на законних підставах, опираючись на дані з її ( ОСОБА_10 ) особової справі, що знаходилася в архіві заводу.

З-поміж іншого, свідок ОСОБА_13 зазначила, що у 2011-му році вона була притягнута до кримінальної відповідальності за підробку документів, а саме довідок, які надавали право на призначення пільгової пенсії працівникам, які фактично не працювали у шкідливих умовах. Проте ані на стадії розслідування, ані в вироку суду щодо неї факту підробки документів на призначення пільгової пенсії щодо ОСОБА_10 встановлено не було.

Крім того, свідок пояснила, що їй відомі випадки, коли у працівників заводу було декілька трудових книжок, що пояснювалося постійним переміщенням працівників між різними підприємствами і їхніми структурними підрозділами, а тому така практика була усталеною і законною, що підтверджувалося, в тому числі, і позицією УПФУ, який, перевіривши надані документи, призначав такому працівникові пенсію, зокрема, й пільгову.

Як слідує із пояснень свідка ОСОБА_14 , наданих в судовому засіданні, вона у 2005-му році працювала головним спеціалістом у відділі призначення пенсій УПФУ в Ленінському районі м. Дніпропетровська. З ОСОБА_10 вона особисто не знайома, проте її прізвище їй відоме, оскільки саме вона (Озерна) здійснювала опрацювання документів обвинуваченої щодо призначення пільгової пенсії, які були надані представником підприємства - заводу «Червоний Профінтерн». За вимогою УПФУ надавалися такі документи заява працівника про призначення пенсії, копія паспорту, трудова книжка, подання адміністрації підприємства, пільгова довідка та довідка про атестацію робочих місць і одиниць.

Після прийняття вказаних документів вона (Озерна) перевірила їх, і нею було встановлено їх повну відповідність як внутрішнім вимогам УПФУ, так і законодавству взагалі, зокрема, їх зміст, печатки, підписи. А тому сумнівів у достовірності документів, які надавали право на отримання пільгової пенсії обвинуваченій ОСОБА_10 , не виникло, що і стало підставою для призначення останній такого виду пенсії.

Додатковий свідок, заявлений стороною захисту - ОСОБА_15 , в судовому засіданні показав, що він з 1981 року працював на «ДМВО» на посаді ремонтника обладнання. З обвинуваченою ОСОБА_10 він був знайомий, оскільки вони працювали не тільки на одному підприємстві, а в одному цеху, так як іноді працювали в одній зміні. Йому відомо, що ОСОБА_10 працювала на вказаному підприємстві на посадах терміста і філлеровщика, а пізніше, незадовго до закриття заводу прибиральницею.

Він ( ОСОБА_16 ) пояснив, що на той момент, коли в його цеху працювала ОСОБА_10 на посаді терміста, і в нього, і в неї був «гарячий» стаж, тобто вони працювали у шкідливих умовах, наявність яких була однією з підстав для отримання права на призначення пільгової пенсії.

Допитаний в судовому засіданні додатковий свідок захисту ОСОБА_17 , дав суду показання, аналогічні показанням додаткового свідка ОСОБА_15 .

На підтвердження вини ОСОБА_3 в пред`явленому їй обвинуваченню за ч.2 ст.190 КК України, стороною обвинувачення суду були надані письмові докази, а саме:

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 17.09.2015 року, згідно якого на виконання ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.09.2015 року в УПФУ в Ленінському районі м. Дніпропетровська було вилучено документи пенсійної справи обвинуваченої ОСОБА_3 у прошитому вигляді на 83 (вісімдесяти трьох) аркушах, а також довідку про розмір призначеної і фактично отриманої обвинуваченою пенсії на 3 (трьох) аркушах;

- протокол проведення обшуку домоволодіння АДРЕСА_2 від 23.09.2015 року, в ході якого працівниками міліції було виявлено і вилучено: особисті записи ОСОБА_3 на аркушах паперу різного розміру, в блокноті та зошиті в клітинку; трудові книжки серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_5 , видані на ім`я ОСОБА_18 ; копію пенсійного посвідчення ОСОБА_3 серії НОМЕР_6 ; договір між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «Приватбанк» від 26.01.2005 року; договір між ОСОБА_3 та ВАТ «ВіЕйБі Банк» від 15.11.2007 року з додатками;

- протокол обшуку квартири АДРЕСА_3 від 23.09.2015 року, згідно якого нічого не було виявлено та вилучено;

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 07.10.2015 року, відповідно до якого на виконання ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.09.2015 року в КП «Дніпропетровський метрополітен» було вилучено оригінал трудової книжки серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_3 , особова картка №649 «Д» на ім`я ОСОБА_3 та наказ №73КД від 16.11.2007 року про прийом останньої на роботі у вказане підприємство;

- протокол огляду від 15.10.2015 року, із якого слідує, що слідчий СВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_19 провів огляд раніше вилученої пенсійної справи ОСОБА_3 ;

- протокол огляду від 17.10.2015 року, згідно якого слідчий СВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_19 провів огляд раніше вилучених особистих записів ОСОБА_3 на аркушах паперу різного розміру, в блокноті та зошиті в клітинку; трудових книжок серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_5 , які видані на ім`я ОСОБА_18 ; копії пенсійного посвідчення ОСОБА_3 серії НОМЕР_6 ; договору між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «Приватбанк» від 26.01.2005 року; договору між ОСОБА_3 та ВАТ «ВіЕйБі Банк» від 15.11.2007 року з додатками; оригіналу трудової книжки серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_3 , особової картки №649 «Д» на ім`я ОСОБА_3 та наказу №73КД від 16.11.2007 року про прийом останньої на роботі у вказане підприємство;

- висновок судово-почеркознавчої експертизи №62/04-343 від 09.10.2015 року та фото-таблиця до нього, відповідно до якого: 1). рукописні тексти та підписи на заяві про призначення пенсії, заповненій та двічі підписаній від імені ОСОБА_3 від 28.03.2005 року, виконані не ОСОБА_3 , а іншою особою; 2). рукописні тексти та підписи на протоколі-поданні щодо ОСОБА_3 , у якому міститься підпис від імені ОСОБА_3 виконаний не ОСОБА_3 ;

- висновок судово-економічної експертизи №4844/4845-15 від 09.10.2015 року, із якого слідує, що за даними довідки УПФУ в Ленінському районі м. Дніпропетровська від 16.09.2015 року на ім`я ОСОБА_3 , яка знаходиться на обліку в УПФУ в Ленінському районі м. Дніпропетровська, особовий рахунок № НОМЕР_7 , документально підтверджується фактично виплачена пенсія в розмірі 91 661 (дев`яносто одна тисяча шістсот шістдесят одна) гривня 29 (двадцять дев`ять) копійок за період з 01.02.2005 року по 30.09.2015 року;

- листи заступника генерального директора з персоналу ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова», вих.№151/6-732 від 14.09.2015 р. та вих.№151/6-758 від 23.09.2015 р., відповідно до яких ОСОБА_3 на вказаному підприємстві працювала з 26.09.1985 року по 01.06.1992 року контролером КПП, і звільнена за власним бажанням по догляду за дитиною на підставі ст.38 КЗпП України;

- постанова про визнання речових доказів від 17.10.2015 року, згідно якої у даному кримінальному провадженні визнано речовими доказами: 1). пенсійну справу №197484 ОСОБА_3 ; 2). довідку про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії ОСОБА_3 від 16.09.2015 року на 3 (трьох) аркушах; 3). трудову книжку серії НОМЕР_8 від 19.01.1978 р. на ім`я ОСОБА_3 ; 4). трудову книжку серії НОМЕР_5 від 24.04.2008 р. на ім`я ОСОБА_3 ; 5). копію пенсійного посвідчення ОСОБА_3 серії НОМЕР_9 від 31.03.2005 року; 6). копію довідки про склад сім`ї ОСОБА_20 ; 7). оригінал договору між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 №662257 від 26.01.2005 року; 8). трудову книжку серії НОМЕР_3 від 20.08.1982 р. на ім`я ОСОБА_18 , які зберігаються в матеріалах кримінального провадження.

Згідно ст.84 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження і підлягають доказуванню. Стаття 85 Кримінального процесуального кодексу України дає визначення, які докази є належними, тобто такі, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу покладається на прокурора.

Оцінивши сукупність представлених сторонами судового провадження доказів, між іншим: покази представника цивільного позивача ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , судом об`єктивно встановлено, що ці покази не підтверджують, а навпаки, спростовують позицію сторони обвинувачення, щодо доведеності вини ОСОБА_3 у скоєнні злочину за ч.2 ст.190 КК України.

До такого висновку суд прийшов з огляду на те, що зазначені вище особи в ході судового розгляду лише вказали на обставини, які були пов`язані з процедурою збирання і направлення документів, необхідних для призначення пільгової пенсії обвинуваченій ОСОБА_3 до УПФУ в Ленінському районі м. Дніпропетровська. При цьому із показів зазначених осіб слідує, що документи, які надійшли до УПФУ, були оформлені належним чином, у встановлений законом спосіб, їх зміст, форма і реквізити повністю відповідали пенсійному законодавству України, що і стало підставою для призначення ОСОБА_3 пільгової пенсії за «Списком №1». Ці факти знайшли своє відображення і в ході допиту самої обвинуваченої, а так само і під час дослідження судом письмових доказів, на які посилався прокурор як на докази винуватості ОСОБА_3 .

В свою чергу, з показів додаткових свідків захисту ОСОБА_15 та ОСОБА_17 судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_3 дійсно працювала в шкідливих умовах, маючи право на пільги. Це підтвердила і свідок ОСОБА_12 , яка зазначила, що дійсно мала відношення до формування документів щодо пенсійної справи ОСОБА_3 , але це вона робила на підставі тих архівних документів, які були у її розпорядженні. З огляду на те, що об`єктивність і законність змісту вказаних архівних документів не піддавалася сумніву стороною обвинувачення, отже у суду також немає підстав вважати їх такими, що йдуть у розріз із зазначеними показами як свідків, так і самої обвинуваченої ОСОБА_3 щодо правомірності їх дій.

При цьому суд вважає необхідним зауважити на тому, що прокурор під час судового розгляду, наполягаючи на доведеності винуватості ОСОБА_3 , допустив безпідставне припущення щодо причетності свідка ОСОБА_12 до підробки нею документів в інтересах обвинуваченої ОСОБА_3 , при цьому не надавши суду ні яких належних та допустимих доказів цим обставинам, окрім посилання на судимість вказаного свідка.

Що ж до посилань сторони обвинувачення на висновок судово-почеркознавчої експертизи №62/04-343 від 09.10.2015 року, як на доказ винуватості ОСОБА_3 , суд вважає за необхідне звернути увагу на ту обставину, що сам встановлений факт наявність на заяві про призначення пенсії та протоколі-поданні щодо ОСОБА_3 підписів інших осіб не є підтвердженням наявності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, в діях обвинуваченої. Такого висновку суд дійшов з урахуванням показів всіх свідків, представника цивільного позивача і самої ОСОБА_3 , яка вказала, що особисто звернулася до відділу кадрів філії ТОВ «ТЕКО» «Завод кріпильних виробів та дроту» задля призначення їй пільгової пенсії, а отже реалізувала свій намір щодо отримання такого виду соціальної виплати шляхом збирання необхідних документів. Подальшим оформленням документів, потрібних для подачі до пенсійного фонду, займалися виключно працівники відділу кадрів підприємства. При цьому суд не виключає можливості підписування вказаних вище документів від імені ОСОБА_3 іншими (невстановленими) особами, однак це, на переконання суду, не впливає на її особисте ставлення до дійсного наміру, а тим більше, не створило умов для шахрайських дій з боку самої обвинуваченої.

Крім того, суд вважає що надані прокурором письмові докази, а саме протокол тимчасового доступу до речей і документів від 17.09.2015 року; протокол проведення обшуку домоволодіння АДРЕСА_2 від 23.09.2015 року; протокол обшуку квартири АДРЕСА_3 від 23.09.2015 року; протокол тимчасового доступу до речей і документів від 07.10.2015 року; протокол огляду від 15.10.2015 року; протокол огляду від 17.10.2015 року; листи заступника генерального директора з персоналу ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова», вих.№151/6-732 від 14.09.2015 р. та вих.№151/6-758 від 23.09.2015 р., в силу вимог ст.85 КПК України, та в контексті пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення за ст.190 ч.2 КК України, не є належними доказами у справі, та ніяким чином не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягали доказуванню скоєння злочину в даному кримінальному провадженні.

Пунктом 3 ч.1 ст.373 КПК України визначено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Крім того, ч.3 ст.373 КПК України передбачено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно з положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), конституційними принципами, закладеними у ст.62 Конституції України, та загальних засадах кримінального провадження, визначених ст.7 КПК України, гарантовано, що кожна людина має право на справедливий розгляд справи, не може бути піддана кримінальному покаранню, поки не буде визнана винною в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного злочину повністю доведена належними, допустимими доказами, які безпосередньо досліджені у судовому засіданні із застосуванням принципу змагальності сторін у поданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Частина 5 ст.9 КПК України передбачає, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Зокрема, суд, оцінюючи всі докази за даним кримінальним провадженням в їх сукупності, враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.53 рішення Європейського Суду з прав людини від 20.09.2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України»). Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (п.86 рішення Європейського Суду з прав людини від 11.07.2013 року у справі «Вєренцов проти України»).

Крім того, у п.25 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Капо проти Бельгії» (Capeau v Belgium), №42914/98 від 13 січня 2005 року, зазначено, що в кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати загалом в світлі пункту 2 статті 6 Конвенції, і вимагає воно, окрім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права».

Так, у справі «Барбера, Meссeгу и Хабардо против Испании» (Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain) від 06.12.1998 р. (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний скоїв злочин, який ставиться йому в провину; обов`язок доведення лежить на обвинуваченні, і всі сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що за змістом пункту 2 статті 6 Конвенції, докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, повинні відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Суд, оцінивши докази, на які посилався прокурор як сторона обвинувачення, які вичерпно досліджені в ході судового розгляду, і враховуючи, що збирання доказів по справі стосовно ОСОБА_3 в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.190 КК України, вичерпано, а всі докази, які маються по справі, є перевірені, прийшов до висновку про відсутність складу зазначеного кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_3 .

А тому, враховуючи позиції сторін, у відповідності до положень ст.22 КПК України, суд вважає, що у даній справі немає підстав для винесення обвинувального вироку відносно ОСОБА_3 за ч.2 ст.190 КК України.

Вирішуючи цивільний позов УПФУ в Ленінському районі м. Дніпропетровська про відшкодування матеріальних збитків, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.3 ст.129 КПК України, у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених ч.1 ст.326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

В зв`язку з зазначеним вище, цивільний позов УПФУ в Ленінському районі м. Дніпропетровська про відшкодування матеріальних збитків, завданих вчиненням злочину, в розмірі 91 661 гривня 29 копійок, необхідно залишити без розгляду.

З урахуванням викладеного, оцінивши докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, керуючись ст.62 Конституції України, згідно якої всі сумніви щодо доведеності вини підсудного тлумачаться на його користь, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 підлягає виправданню за недоведеністю що в її діях є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

Керуючись ст.ст.371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати невинуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, та виправдати в зв`язку з відсутністю в її діях складу зазначеного кримінального правопорушення.

Цивільний позов УПФУ в Ленінському районі м. Дніпропетровська про відшкодування матеріальних збитків, завданих вчиненням злочину, в розмірі 91 661 гривня 29 копійок - залишити без розгляду.

Речові докази, а саме:
1) пенсійну справу №197484 на ім`я ОСОБА_3 повернути за належністю до УПФУ в Ленінському районі м. Дніпропетровська; 2) довідку про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії ОСОБА_3 від 16.09.2015 року на 3 (трьох) аркушах; копію пенсійного посвідчення ОСОБА_3 серії НОМЕР_9 від 31.03.2005 року; копію довідки про склад сім`ї ОСОБА_20 зберігати в матеріалах справи; 3) оригінал договору між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 №662257 від 26.01.2005 року; трудову книжку серії НОМЕР_3 від 20.08.1982 р. на ім`я ОСОБА_18 ; трудову книжку серії НОМЕР_8 від 19.01.1978 р. на ім`я ОСОБА_3 та трудову книжку серії НОМЕР_5 від 24.04.2008 р. на ім`я ОСОБА_3 повернути за належністю ОСОБА_3 .
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Суддя ОСОБА_1

З оригіналом згідно: Суддя -

Секретар -