АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1392/16 Справа № 199/1477/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі кримінальне провадження № 0000283, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 січня 2016 року, за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_9 , який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровьска від 26 квітня 2016 року, яким

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Синельниково Дніпропетровської області, громадян України, з середньою освітою, розлучений, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

10 травня 2012 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі. Постановою Синельніківського міськрайонного суду від 27 травня 2015 року переведений в місця обмеження волі. Звільнений 03 листопада 2015 року УДО на 3 місяці 12 днів,

засуджений за ч.2 ст.186 КК України до покарання у вигляді 4 років 3 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 травня 2012 року та призначено остаточне покарання за сукупністю вироків у вигляді 4 років 4 місяців.

Зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання у відповідності до ч.5 ст.72 КК України час попереднього ув`язнення з 24 січня 2016 року по 26 квітня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави судові витрати у сумі 123 грн.

Відповідно до вимог закону вирішено питання про долю речових доказів,

ВСТАНОВИЛА:
Прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_9 , який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність винуватості обвинуваченого та кваліфікацію його дій, ставить питання про скасування вироку суду першої інстанції в часині призначення покарання, просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст. 186 КК України покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком та призначити остаточне покарання за сукупністю вироків у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць. Прокурор обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що суд першої інстанції при призначенні покарання належним чином не врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який ніде не працював, забезпечував себе матеріально шляхом вчинення злочинів, до повного відбування покарання за попереднім вироком повторно вчинив тяжкий корисливий злочин проти власності, який представляє підвищену суспільну небезпеку.

Згідно з вироком суду 24 січня 2016 року приблизно о 00 годині 10 хвилин ОСОБА_8 , проходячи біля будинку № 61 по вул. Білостоцького в м.Дніпропетровську, побачив раніше незнайому ОСОБА_10 . Реалізуючи раптово виниклий умисел на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_8 наздогнав потерпілу та шляхом ривка повторно, відкрито зірвав з плеча потерпілої жіночу сумку, в якій знаходилося майно ОСОБА_10 загальною вартістю 1 533 грн. 51 коп. З викраденим майном ОСОБА_8 з місця злочину зник.

Суд правильно встановив фактичні обставини кримінального правопорушення і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчинені зазначеного злочину за викладених у вироку обставин.

Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах і в апеляційній скарзі не заперечується. Доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст. 186 КК України не оспорюються, тому апеляційним судом не перевіряються.
Згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При призначенні покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Ці вимоги закону суд першої інстанції виконав і обґрунтував належним чином у мотивувальній частині вироку свій висновок про вид і розмір покарання, призначивши обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, з реальним його відбуттям, в межах санкції частини 2 статті 186 КК України.

Обґрунтовуючи висновки щодо виду і розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції виходив, як вбачається з вироку суду, не лише з характеру і ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, але й відповідно до статей 65,66,67 КК України урахував конкретні обставини справи, обставини, що пом`якшують покарання, а також дані про особу обвинуваченого, у тому числі ті, на які посилаються прокурор в апеляційній скарзі.

Зокрема, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд врахував, що обвинувачений повністю визнав вину та щиросердно розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочину і встановленню істини у кримінальному провадженні, викрадене частково повернуто потерпілій, будь-яких претензій до обвинуваченого потерпіла ОСОБА_10 не має. Зазначені обставини судом враховані як такі, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 . Крім того, суд врахував, що ОСОБА_8 раніше судимий і вчинив умисний тяжкий злочин в період умовно-дострокового звільнення від відбуття покарання, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, характеризується посередньо.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 визнав вину у пограбуванні потерпілої ОСОБА_10 , був готовий понести кримінальне покарання за вчинене, не заперечував, що зірвав з плеча потерпілої жіночу сумку, детально розповів про обставини вчинення кримінального правопорушення, які узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами, яким суд дав належну оцінку. З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, визнання вини ОСОБА_8 , щире каяття та активне сприяння встановленню істини у справі.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 без відбування покарання і призначив ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції частини 2 статті 186 КК України, тобто покарання, яке за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження нових злочинів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що прокурор у апеляційній скарзі не навів переконливих доводів щодо неврахування судом першої інстанції ряду обставин, які свідчать про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого ОСОБА_8 та є підставою для призначення йому більш суворого покарання. Тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Разом з тим, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України обвинуваченому зараховується строк попереднього ув`язнення в строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» - попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. Таким чином, зарахуванню підлягає час попереднього ув`язнення, до набрання чинності вироку. Попереднє ув`язнення у розумінні положень ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

Згідно з матеріалами кримінального провадження судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 за правилами, встановленими ч.5 ст. 72 КК України, зараховано в строк відбування покарання час попереднього ув`язнення з 24 січня 2016 року по 26 квітня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Оскільки вирок суду першої інстанції набирає законної сили з моменту проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за необхідне за правилами, встановленими ч.1 та ч.5 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_8 строк перебування його під вартою з 27 квітня 2016 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування судового рішення, не виявлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_9 , який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, залишити без задоволення.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровьска від 26 квітня 2016 року, яким ОСОБА_8 був засуджений за ч.2 ст. 186 КК України, залишити без змін.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк перебування його під вартою з 27 квітня 2016 року по 19 липня 2016 року включно з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції впродовж трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4