Справа № 572/2700/15-к
Провадження № 1-кп/565/75/16
У Х В А Л А
24 листопада 2016 року м. Вараш
Кузнецовський міський суд Рівненської області
в особі судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
провівши відкрите підготовче судове засідання в залі Кузнецовського міського суду в кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Люхча Сарненського району Рівненської області, громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ст.190 ч.ч.2, 3, ст.191 ч.ч.3, 4 КК України,
в с т а н о в и в :
Прокурор ОСОБА_3 просила призначити судовий розгляд на підставі обвинувальних актів, з викликом в судове засідання обвинуваченого, захисника, потерпілих та свідків, відповідно до списків доданих до обвинувальних актів.
Потерпілі, будучи належно викликаними, в підготовче судове засідання не з`явилися.
Захисник ОСОБА_5 підтримував думку щодо необхідності призначення судового розгляду.
Обвинувачений ОСОБА_4 під час підготовчого судового засідання висловив остаточну думку щодо необхідності повернення обвинувального акта прокурору для належного викладення формулювань, передбачених вимогами ст.291 КПК України.
Під час підготовчого судового засідання встановлено, що судовий розгляд на підставі наявних у кримінальному провадженні обвинувальних актів не може бути призначений, оскільки обвинувальні акти не відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України.
Норма ст.291 ч.2 п.5 КПК України вимагає, щоб обвинувальний акт містив: 1) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 3) формулювання обвинувачення.
Чітке розмежування у названій нормі процесуального закону трьох вказаних обов`язкових змістовних складових обвинувального акта є не випадковим і вимагає від сторони обвинувачення безумовного виконання таких вимог щодо змісту обвинувального акта, як процесуального документа, що є підставою для призначення судового розгляду.
Твердження прокурора про те, що в даних обвинувальних актах викладено фактичні обставини кримінального правопорушення та визначено правову кваліфікацію діяння з посиланням на норми КК України, а в цілому обвинувальні акти за змістом є формулюванням обвинувачення ОСОБА_4 , є неспроможними, так як не відповідають вимогам норми ст.291 ч.2 п.5 КПК України. Зазначена норма процесуального закону не допускає можливості поєднання викладу спільно фактичних обставин кримінального правопорушення із формулюванням обвинувачення, або викладення однієї із цих змістовних частин, замість відповідних двох.
Проаналізувавши розглядувані три обвинувальні акти щодо ОСОБА_4 суд контатує відсутність у них викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.
Крім того, в аналізованих обвинувальних актах описано, які дії ОСОБА_4 вчиняв, зазначено про те, що ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.190 ч.ч.2, 3, ст.191 ч.ч.3, 4 КК України, однак сторона обвинувачення не вказують у чому обвинувачується ОСОБА_4 , тобто у змісті обвинувального акту не застосовується (відсутнє) поняття про те, що ОСОБА_4 «обвинувачується». Наведене, із урахуванням думки обвинуваченого, стверджує переконання суду про те, що обвинувачення ОСОБА_4 у обвинувальному акті не сформульоване.
У разі, коли конкретних, передбачених процесуальним законом, обставин кримінального правопорушення не вказано в обвинувальному акті та не сформульовано чітко зрозуміле, однозначне і конкретне обвинувачення, то це призводить до порушення права особи на захист, так як обвинувачений не зможе захищатися від неконкретного обвинувачення.
Тому, обвинувальні акти із вищеописаними істотними недоліками не можуть служити відповідно до ст. 314 ч.3 п.5 КПК України законною підставою для призначення судового розгляду і згідно із ст.314 ч.3 п.3 КПК України підлягають поверненню прокурору, як такі, що не відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України. Оскільки на даний момент у суді є і матеріали кримінального провадження, що були долучені до обвинувальних актів, то їх теж необхідно повернути прокурору разом з обвинувальними актами, для надання можливості складання обвинувального акта, що відповідатиме вимогам КПК України, та виконання у подальшому вимог ст.291 ч.4 КПК України щодо заборони надання суду інших документів до початку судового розгляду.
До суду надійшла заява ПАТ КБ «ПриватБанк» про залучення зазначеної юридичної особи до кримінального провадження, як потерпілого, оскільки до банку потерпілим ОСОБА_6 подано позов про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої працівником ПАТ КБ «ПриватБанк» під час виконання своїх трудових обов`язків.
Прокурор, захисник та обвинувачений висловили міркування про відмову в задоволенні такої заяви ПАТ КБ «Приватбанк».
Відповідно до ст.55 ч.1 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Оскільки із обвинувальних актів щодо ОСОБА_4 не вбачається обставин, що свідчили б про завдання кримінальними правопорушеннями майнової шкоди ПАТ КБ «ПриватБанк», то заява зазначеної юридичної особи немає підстав для задоволення і повинна бути відхилена.
Керуючись ст.ст. 291 ч.2 п.5, 314 ч.3 п.3 КПК України, суд, -
у х в а л и в :
У задоволенні заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» про залучення як потерпілого, - відмовити, через безпідставність.
Ухвала в частині повернення обвинувальних актів прокурору може бути оскаржена до апеляційного суду Рівненської області протягом семи днів з дня її оголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Кузнецовський міський суд Рівненської області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

С у д д я :