АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1072/16 Справа № 183/843/15-к Головуючий у 1 й інстанції - Доповідач - ОСОБА_1

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2016 року,
В с т а н о в и л а:
цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вирішальне Гадяцького району Полтавської області, громадянство України, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 не судимого,

визнано винним та засуджено:

- за ч.2 ст.152 КК України на 5 років позбавлення волі,

- за ч. 1 ст. 153 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено 6 (шість) років позбавлення волі.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він 15 грудня 2014 р. близько 13.20 год. на автомобілі марки ВАЗ 2106 номерний знак НОМЕР_1 рухався у напрямку с. Новостепанівка Новомосковського району Дніпропетровської області. Під час руху за вказаним маршрутом ОСОБА_8 помітив на узбіччі дороги раніше йому незнайому ОСОБА_6 , яка чекала попутного транспорту з метою доїхати додому до с. Варварівка Новомосковського району Дніпропетровської області. ОСОБА_8 зупинився біля ОСОБА_6 та запропонував останній підвезти її додому до с. Варварівка Новомосковського району Дніпропетровської області, на що остання погодилася та сіла в автомобіль.

Під час руху у напрямку с. Варварівка ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_6 гроші в обмін на проведення з ним статевого акту, на що остання відмовилася. В цей час у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на задоволення з ОСОБА_6 своєї статевої пристрасті неприродним способом. Реалізуючи свій намір ОСОБА_8 , знаходячись в салоні автомобіля, маючи прямий умисел на насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом, з мотиву задоволення статевої пристрасті, взяв у руки ніж, та погрожуючи ним ОСОБА_6 , проїхав автобусну зупинку с. Варварівка, з`їхав на ґрунтову дорогу, та проїхавши уздовж поля близько 1500 метрів, зупинив автомобіль на трав`янистій ділянці місцевості і тримаючи ніж в своїй правій руці біля спини ОСОБА_6 , та погрожуючи ним, примусив ОСОБА_6 зняти з себе одяг. Коли остання зняла з себе одяг, ОСОБА_8 , з метою подавлення можливого опору, липкою стрічкою з переду зв`язав руки ОСОБА_6 , та усвідомлюючи, що скоює злочин, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, всупереч бажанню ОСОБА_6 , яка реально сприймала погрозу застосування фізичного насильства, перебуваючи в закритому автомобілі з ОСОБА_8 , який фізично за неї більший та сильніший та мав при собі ножа, та подавивши її волю і подолавши її опір, внаслідок погрози застосування фізичної сили, задовольнив статеву пристрасть неприродним способом.

15 грудня 2014 р. близько 14.00 год., під час задоволення статевої пристрасті неприродним способом у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на зґвалтування ОСОБА_6 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 знаходячись у салоні автомобіля марки ВАЗ2106, який він зупинив на ділянці місцевості, розташованої на відстані близько 1500 метрів від автобусної зупинки с. Варварівка Новомосковського району Дніпропетровської області, проти волі ОСОБА_6 тримаючи ніж в своїй правій руці біля ОСОБА_6 , маючи прямий умисел на зґвалтування, з мотиву задоволення статевої пристрасті, продовжуючи погрожувати ОСОБА_6 застосуванням фізичного насильства шляхом демонстрації ножа, висловлюванням словесних погроз застосування раніше заготовленого ним ножа, та проти волі потерпілої, яка була вже роздягнута, з метою подавлення можливого опору, липкою стрічкою заклеїв рот ОСОБА_6 , побачивши, що потерпіла внаслідок його погроз застосування фізичної сили та ножа, не чинить опору, та перебуває в подавленому моральному та психологічному стані та беззаперечно виконуватиме будь-які його злочинні вимоги, усвідомлюючи, що скоює злочин. передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, всупереч волі ОСОБА_6 , яка реально сприймала погрозу застосування фізичного насильства, перебуваючи в закритому автомобілі з ОСОБА_8 , який фізично за неї більший та сильніший та мав при собі ножа, та побоюючись за своє життя та здоров`я, не мала реальної можливості чинити подальший опір, усвідомлюючи, що має фізичну перевагу над ОСОБА_6 , всупереч бажанню ОСОБА_6 , подавивши її волю і подолавши її опір, внаслідок погрози застосування фізичної сили зґвалтував її, вступивши з нею у статеві зносини (т. 2 а.п. 197 205).

В апеляції захисник ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції щодо його підзахисного скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (т. 2 а.п. 281).

В обґрунтування свого рішення, захисник посилається на те, що вирок суду першої інстанції є необґрунтованим та не законним, оскільки висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 в інкримінованих кримінальних правопорушеннях не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, крім того відсутня об`єктивна сторона правопорушення. Також захисник вважає, що у вироку відсутні докази отримані в законному порядку, які вказують на скоєння даного кримінального правопорушення, тому що звинувачення ґрунтується на штучно створюваних доказах, які не знайшли свого підтвердження у суді першої інстанції, оскільки ухвалюючи обвинувальний вирок, суддя покриває незаконні дії посадових осіб й групи прокурорів під час досудового слідства, які фальсифікували протоколи слідчих дій, які взагалі не проводились або були проведені з порушенням вимог КПК України. Крім того вказує про численні, на його думку порушення, допущені слідчим в ході досудового розслідування (т. 2 а.п. 265-281).

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали вимоги апеляційної скарги, просили скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження, виступ потерпілої, яка вказувала про необґрунтованість апеляції, наполягала, що саме ОСОБА_8 вчинив щодо неї статеві злочини і просила вирок суду залишити без змін, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги захисника та просив залишити вирок суду без змін, а апеляцію без задоволення, перевіривши надані матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 153, ч. 2 ст. 152 КК України, за які його засуджено, відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на зібраних у справі та ретельно досліджених в судовому засіданні і наведених у вироку доказах, а саме:

- на показаннях потерпілої ОСОБА_6 про те, що 15 грудня 2014 р. у денний час, на попутному транспорті під керуванням раніше незнайомого ОСОБА_8 їхала додому в с. Варварівка. Під час руху ОСОБА_8 запропонував за гроші вступити з ним у статевий зв`язок. Почувши про відмову, він з`їхав у балку в посадці, де витяг ножа, приставив його їй під лопатку, а далі погрожуючи ножем примусив роздягнутись. Далі зв`язавши їй руки скотчем за спиною, ОСОБА_8 насильницьким способом задовольнив свою статеву пристрасть неприродним способом. Після цього обвинувачений став вимагати звичайного статевого акту, продовжуючи при цьому висловлювати погрози фізичного насильства та погрожуючи ножем, який приставив до її шиї. В подальшому, зв`язавши скотчем руки спереду і замотавши очі, він зґвалтував її, вчинивши статевий акт проти її волі. Вже знаходячись с. Голубівка, коли ОСОБА_8 вийшов з автомобіля в пошуках бензину, їй вдалося звільнити руку від скотча та відклеїти скотч з очей, після чого вирішила тікати. Далі вискочила з боку водія, так як в дверях пасажира не було ручки для відкривання. Вибігши з автомобіля, почала тікати і кричати. ОСОБА_8 наздогнав її з ножем і збив з ніг. Вказані обставини бачив чоловік, який їхав на мопеді. Пізніше він відвіз її додому, де вона подзвонила батькам, та розповіла про її зґвалтування ОСОБА_8 ,

- на показання свідка ОСОБА_9 про те, що 15 грудня 2014 р. близько 17.10 години їхав мопедом в с. Голубівка. По дорозі його зупинив раніше незнайомий ОСОБА_8 і просив бензину для його автомобіля, в руці він тримав монтажний ніж. В цей же час з автомобіля вискочила раніше незнайома ОСОБА_6 , при цьому кричала. ОСОБА_10 її наздогнав і ОСОБА_6 впала. Під`їхавши до місця де була потерпіла, ОСОБА_8 сказав, що вона не нормальна, та одразу пішов. В руці у потерпілої був ніж, який вона тримала за лезо, на руці та шиї висів скотч. Вона була схвильована, налякана і плакала. Забравши у потерпілої ножа, зняв скотч з руки та шиї і повіз її додому. ОСОБА_6 розповіла, що ОСОБА_8 її зґвалтував і задовольнив статеву пристрасть неприродним способом. Потім приїхав батько ОСОБА_6 , вони разом поїхали до відділу міліції у с. Голубівка, де він віддав працівникам міліції пакет з ножем та скотчем. Коли його допитували, то бачив, що привезли ОСОБА_8 . У відділі міліції під час проведення впізнання він впізнав обвинуваченого ОСОБА_8 ,

- на показаннях свідка ОСОБА_11 про те, що 15 грудня 2014 р. ввечері ОСОБА_6 подзвонила матері по телефону та повідомила про те, що була зґвалтована невідомим чоловіком, яким виявився ОСОБА_8 . Після цього виїхав в с. Голубівку до Хащини, де знаходилась ОСОБА_6 . В подальшому всі разом приїхали до пункту міліції, а сам поїхав шукати ОСОБА_8 . По дорозі побачив, що трактор тягне автомобіль, зупинив його і побачив в автомобілі ОСОБА_8 . Приблизно в цей час під`їхали працівники міліції, ОСОБА_8 хотів тікати, та він його затримав і передав міліціонерам. Коли повернулись до пункту міліції, то стоячи біля дверей кабінету, чув як ОСОБА_8 розповідав про обставини зґвалтування. У ОСОБА_12 бачив тілесні ушкодження на руці, коли вона розповідала про зґвалтування була збентежена, хвилювалася, переживала і плакала,

- показання свідка ОСОБА_13 , про те, що 15 грудня 2014 р. о 12 годині 15 хвилин подзвонила донька ОСОБА_6 та повідомила, що їде додому. Через годину подзвонила і знову сказала, що їде додому. Коли пройшов час, достатній доїхати додому, стала хвилюватися, тому на велосипеді поїхала їй на зустріч і шукала її. Потім і чоловік також поїхав її шукати. Лише ввечері ОСОБА_6 по телефону повідомила, щоб її забрали в с. Голубівку, вона була схвильована і плакала. ОСОБА_11 поїхав за нею, а коли повернувся то, розповів, про те, що її зґвалтував чоловік - водій автомобіля. Потерпіла приїхала додому вся в бруді, була дуже схвильована, налякана і весь час плакала, переживаючи вказані події,

- згідно з протоколом пред`явлення особи до впізнання, 16.12.2014 року потерпіла ОСОБА_6 , серед 4-х осіб впізнала ОСОБА_8 , як особу, яка 15.12.2014 р. вчинила проти неї статевий злочин (т. 1 а.п. 104-108),

- свідок ОСОБА_9 , 16.12.2014 року, згідно з протоколом пред`явлення особи до впізнання, серед 4-х чоловіків впізнав ОСОБА_8 , як особу, яка 15.12.2014 р. просила в нього бензин, а потім з його машини вибігла потерпіла, яка згодом повідомила про зґвалтування (т. 1 а.п. 99-103).

Таким чином, дослідивши докази на підтвердження обставин по кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 153 та ч. 2 ст.152 КК України, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що вони в своїй сукупності та взаємозв`язку є допустимими, достовірними і достатніми для встановлення об`єктивної істини у справі і правильного її вирішення, не містять суперечностей, доповнюють один одного та є беззаперечними для визнання ОСОБА_8 винним у їх скоєнні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірними, оскільки фактичні дані, отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження, що спростовує доводи захисника, стосовно відсутності складу злочинів, які інкримінуються його підзахисному,та те що у даному кримінальному провадженні відсутні докази, отримані незаконним шляхом.

При цьому слід зазначити, що суд першої інстанції не посилався у вироку на докази, про які захисник зазначає в апеляції як незаконні і здобуті внаслідок невідповідності нормам КПК України. За таких обставин, колегія суддів не входить в обговорення цих тверджень, оскільки вони не досліджувались судом і не відображались у вироку.

Суд у вироку послався лише на ті докази, які були безпосередньо досліджені в ході судового розгляду.

Що стосується доводів сторони захисту про те, що ОСОБА_8 насильницьких статевих злочинів не вчиняв, то на переконання колегії суддів, судом першої інстанції належним чином досліджено вказане твердження і суд правильно прийшов до висновку про їх необґрунтованість та надуманість. Оцінивши позицію сторони захисту, суд правильно їх визначив як такі, що є реалізацією свого права на захист, обраним відповідно до закону та свого розуміння вчинених дій, а також намаганням уникнути відповідальності за вчинення цих кримінальних правопорушень, оскільки вказане спростовується безпосередньо дослідженими доказами обвинувачення. Так, зокрема потерпіла ОСОБА_6 протягом судового розгляду, будучи неодноразово допитаною стороною захисту, давала послідовні, категоричні та стверджувальні показання по обставинам вчинених ОСОБА_8 щодо неї статевих злочинів. Зазначені показання узгоджуються з наведеними у вироку показаннями допитаних свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 і не викликають у суду сумніву в їх правдивості, або бажанні оговорити ОСОБА_8 .

Таким чином з наведених доказів вбачається, що саме ОСОБА_8 вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення. Сумніватися у достовірності наведених у вироку судом доказів у колегії суддів підстав немає.

Доводи захисника та обвинуваченого про те, що судом були істотно порушені норми кримінального процесуального законодавства у вигляді невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення, колегія суддів розцінює, як надумані. Із матеріалів кримінального провадження та звукозапису судового засідання випливає, що впродовж судового засідання були допитані всі свідки та досліджені всі докази по справі, які підтверджують вину обвинуваченого.

Що стосується про зазначені в апеляції, на думку захисника протиріччя в показаннях потерпілої щодо кількості телефонних дзвінків рідним, передачі потерпілою свого одягу працівникам міліції, щодо місця де обвинувачений взяв ніж, присутності понятих при огляді одягу та транспортного засобу, то на переконання колегії суддів, вказані обставини не мають суттєвого значення, як такі, що вказують на відсутність вини ОСОБА_8 , оскільки як вже зазначалось вище потерпіла ОСОБА_6 протягом всього судового розгляду давала послідовні, категоричні та стверджувальні показання по обставинам вчинених ОСОБА_8 щодо неї статевих злочинів, у зв`язку з чим, деталізація її дзвінків, про яку вказує захисник в апеляції, не є необхідністю за цих обставин, оскільки не має доказового значення, яке впливає на підтвердження чи спростування певних обставин.

Стосовно твердження захисника про безпідставну відмову судом в проведенні психологічної експертизи потерпілої, то слід зазначити, що у відповідності до ст. 242 КПК України, - експертиза проводиться, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Тому, суд обґрунтовано відмовив у проведенні цієї експертизи.

Що стосується посилання захисника на те, що суд не зазначив доказів про безпорадний стан потерпілої, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вказана ознака не інкримінувалась обвинуваченому і суд у вироку не вказував цю ознаку. Тому дане посилання є необґрунтованим.

Також захисник ставить під сумнів слідчі дії, щодо вилучення одягу потерпілої (т. 2 а.п. 273-274). Разом з тим, суд першої інстанції у вироку не посилався як на доказ на протокол огляду одягу і не посилався на одяг як на речовий доказ.

Що стосується обставин, що начебто експерти не встановили на обличчі та руках потерпілої слідів клею від скотчу, то слід зазначити, що у відповідності до постанови про призначення експертизи, перед експертами ставились питання про наявність тілесних ушкоджень у потерпілої, а інші питання перед експертами не ставились.

Також адвокат вказує, що досліджені судом висновки експертиз прямо вказують на відсутність вини ОСОБА_10 та його непричетність до зґвалтування. З вказаним твердженням колегія суддів не може погодитись, оскільки з висновків вбачається, що експерти не виявили певних виділень людини, але це не може вважатись доказом того, що обвинувачений злочинів не вчиняв, оскільки вказані обставини об`єктивно підтверджуються показаннями потерпілої та свідків.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що суд дав оцінку висновкам і згідно з нормами ст. ст. 84, 85 КПК України зазначив, що висновки експертів не можуть бути доказами в розумінні ст. 84 КПК України, та є неналежними у відповідності до ст. 85 КПК України, оскільки вони ні прямо, ні непрямо не підтверджують існування чи відсутність обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Необґрунтованим і голослівним також є твердження сторони захисту про те, що суд не взяв до уваги жодного доказу, які спростовують вину ОСОБА_8 , оскільки суд постановляючи вирок діяв у відповідності до ст. 94 КПК України, - всебічно, повно і неупереджено дослідив всі обставин кримінального провадження, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку і прийняв відповідне процесуальне рішення.

Посилаючись на те, що суд не допитав в якості свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , адвокат стверджує, що суд виніс незаконний вирок. З таким висновком не можна погодитись, оскільки вказані особи не є очевидцями чи свідками подій, які інкримінуються обвинуваченому.

Неспроможними також колегія суддів вважає твердження захисника ОСОБА_7 про фальсифікацію доказів, оскільки суд обґрунтував свої висновки лише на показаннях потерпілої та свідків, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. На докази, які виявились сумнівними, суд у вироку не посилався.

Доводи захисника ОСОБА_7 про те, що потерпіла, не заявляючи позов у провадженні, бажала мати матеріальну вигоду, колегія суду вважає як надумані та розцінює їх як спробу ввести суд в оману заради уникнення покарання, оскільки цей факт не підтверджується жодними матеріалами у справі.

Таким чином, доводи сторони захисту про відсутність в діях обвинуваченого складу інкримінованих йому правопорушень, відсутність доказів його вини, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду.

Колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2016 року, відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 15 грудня 2014 року по 09 червня 2016 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді апеляційного суду: