АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 193/1399/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/695/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 вересня 2016 року м. Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року про відмову у задоволенні клопотання

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1

уродженця с. Лозуватка Криворізького району Дніпропетровської області, громадянина України, українця, не маючого постійного місяця проживання, раніше неодноразово судимого, останній раз 23 квітня 2013 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.1 ст. 187, ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, який відбуває покарання у Софіївській ВК №45

щодо умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

Учасники судового провадження:
прокурор - ОСОБА_7

представник Софіївської ВК №45 ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити ухвалу, якою задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 квітня 2013 року ОСОБА_6 був засуджений за вчинення кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.1 ст. 187, ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

23 лютого 2016 року ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області задоволено клопотання засудженого ОСОБА_6 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання у період з 18.02.2013 року по 27 травня 2013 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України.

15 липня 2016 року до Софіївського районного суду Дніпропетровської області від ОСОБА_6 надійшло клопотання про його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року у задоволенні клопотання засудженого було відмовлено, та своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_6 за місцем відбування покарання характеризується посередньо, виконує роботи з благоустрою та самообслуговування місць позбавлення волі за що і має заохочення, утримує у чистоті спальне місце та при ліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд, дбайливо ставиться до майна та предметів установи при виконанні дорученої роботи, до виконання передбачених законом вимог персоналу ставиться сумлінно, бере участь у диференційованих виховних програмах, але не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення професійно-технічних навичок, не бере участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально-корисну активність в їх роботі. Крім того, як зазначено в ухвалі суду питання про можливість застосування засудженому ОСОБА_6 в заохочувальної норми відповідно до ст.81,82, 100 КК України не розглядався.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги засуджений ОСОБА_6 зазначає, що на його думку є всі підставі для задоволення його клопотання і посилається на ті обставини, що він з червня 2013 року по даний час працює в посудо-мийному цеху СВК №45. Також апелянт зазначив, що причиною не відвідування ним організаційних заходів є його щільний графік роботи, яка починається о 4-30 ранку і закінчується о 21-00 год. вечора. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки він своєю поведінкою і ставленням до праці, не порушуючи умов утримання повністю довів, що став на шлях виправлення і вважає, що є всі підстави для задоволення клопотання про його умовно-дострокове звільнення від . відбування покарання.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, просив колегію суддів відмовити у її задоволенні, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою; представник СВК № 45 стосовно апеляційної скарги покладався на розсуд суду.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу сторонами апеляційного розгляду подані не були.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, думки учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та матеріали особової справи засудженого ОСОБА_6 , обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Вказаних вимог при винесенні ухвали місцевий суд дотримався в повному обсязі.

Постановою ПВС України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України)

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_6 вироком Центрально-міського районного суду м. Кривого рогу Дніпропетровської області від 23 квітня 2013 року засуджений за ч.1. ст.187, ч.2 ст.186. ч.1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Строк відбування покарання рахується з 18 лютого 2013 року, тобто на 13 липня 2016 року засуджений фактично відбув 2/3 строку призначеного покарання.

Разом з тим, відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

На думку колегії суддів, розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належним чином дослідивши всі обставини провадження та в достатній мірі вмотивував свій висновок про те, що він не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання, посилаючись на те, що таке звільнення є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд врахував не тільки факт відбуття останнім певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчинених ним кримінальних правопорушень, поведінку засудженого під час відбування покарання, становлення його на шлях виправлення.

Так, головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи.

Висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Згідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Разом з тим, критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 , суд першої інстанції послався на те, що засуджений не став на шлях виправлення, а тому він не заслуговує на умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі на невідбутий термін.

З цим висновком колегія суддів погоджується, оскільки він відповідає обставинам кримінального провадження, даним про особу і поведінку засудженого ОСОБА_6 , який засуджений за вчинення тяжких злочинів, згідно матеріалів особової справи за період відбуття покарання в установі виконання покарання характеризується посередньо, має одне заохочення, стягнень за період відбування покарання в СВК №45 не має, до передбачених законом вимог персоналу ставиться сумлінно, утримує в чистоті та порядку своє спальне місце та приліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд, але не бере участь в роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально-корисну активність в їх роботі, не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення професійно-технічних навичок; (а.к.п. 9 зворотна сторона)

Згідно витягу із протоколу № 7 засідання комісії Софіївської ВК № 45 вбачається, що адміністрація установи виконання покарань вважає, що ОСОБА_6 станом на 06 квітня 2016 року на шлях виправлення не став ( а.о.с. 54).

Як на думку колегії суддів, така поведінка засудженого ОСОБА_6 не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого ОСОБА_6 зазнає позитивних змін.

За таких обставин, враховуючи те, що процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення умовно-дострокового звільнення від покарання ОСОБА_6 не має.

Інших підстав для скасування чи зміни судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 405, 407, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду Дніпропетровської області,

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_6 щодо умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

На судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4