Справа № 451/1530/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11/783/33/16 Доповідач : ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляцію потерпілої ОСОБА_5 на вирок Радехівського районного суду Львівської області від 30 грудня 2015 року відносно обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

її адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а:
вищевказаним вироком ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.191 та ч.1 ст.366 КК України визнано невинуватою і по суду виправданою за недоведеністю її участі у вчиненні цих злочинів. Кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, закрито. Запобіжний захід, обраний ОСОБА_6 у вигляді підписки про невиїзд, скасовано. Позов ОСОБА_5 , залишено без розгляду. Речові докази: видатковий касовий ордер №14 від 20.01.2004 року повернуто ЗАТ «Кам`янка-Бузький завод продовольчих товарів» (м.Кам`янка-Бузька, вул.Джерельна,1).

Згідно з вироком, органом досудового слідства ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що працюючи на посаді головного бухгалтера ЗАТ «Кам`янка-Бузький завод продовольчих товарів» і виконуючи обов`язки касира даного підприємства, будучи службовою і матеріально-відповідальною особою в результаті покладених на неї обов`язків касира, 20.01.2004 року з метою заволодіння ввіреними її для виплати ОСОБА_5 грошима в сумі 303 гривні 24 копійки, склала фіктивний видатковий касовий ордер на видачу ніби-то даної суми грошей ОСОБА_5 і заволодівши даними коштами, розтратила їх. Крім того, орган досудового слідства обвинувачує ОСОБА_6 в тому, що в цей же час, з метою заволодіння коштами в сумі 303 гривні 24 копійки, призначеними для виплати ОСОБА_5 , вона склала завідомо неправдивий касовий ордер на виплату грошей ОСОБА_5 .

Так, органом досудового слідства дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.1 ст.191 КК України, як розтрата чужого майна, яке було ввірене особі та за ч.1 ст.366 КК України, як складання та видача службовою особою завідомо неправдивих документів.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, потерпіла ОСОБА_5 подала апеляцію, в якій покликаючись на незаконність виправдувального вироку, просить його скасувати та повернути кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_6 на новий судовий розгляд до Радехівського районного суду Львівської області.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог потерпіла зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки ним не надано належної оцінки усім наявним в матеріалах кримінальної справи доказам.

Так, на її думку, твердження ОСОБА_6 про те, що 20.01.2004 року вона не виконувала обов`язків касира за відсутності основного працівника, не відповідає дійсності, оскільки до ревізії надано наказ в.о. голови правління ОСОБА_9 за № 36/2-з від 25.12.2003 року про покладення обов`язків касира, на час відсутності основного працівника, з 25.12.2003 року на головного бухгалтера ОСОБА_6 . Таким чином, ОСОБА_10 була зобов`язана скласти касовий звіт за 20.01.2004 року, була відповідальна за проведення й зобов`язана була проводити операції, пов`язані з прийманням, обліком, видаванням і зберіганням готівкових коштів, веденням касової книги, а також звіряти фактичну наявність грошових сум із залишком сум по касовій книзі, складати касову звітність. Однак, не здійснювала належного контролю за правильністю ведення 20.01.2004 року касових операцій.

Окрім цього, ОСОБА_5 зазначає, що в матеріалах справи відсутній документ, яким би керівник згідно з докладною головного бухгалтера ОСОБА_6 надала розпорядження 20.01.2004 року іншому працівнику бухгалтерії виконувати обов`язки касира замість хворого ОСОБА_11 , чи документ, яким би обвинувачена доводила до відома керівника підприємства, що наприкінці робочого дня 20.01.2004 року з каси зникли гроші в розмірі 303 грн 24 коп або ж про те, що в первісних бухгалтерських документах з`явився видатковий касовий ордер№14 з підробленими підписами її та ОСОБА_5 .

Також потерпіла зазначає, що при розгляді кримінальної справи судом першої інстанції були порушені норми процесуального права, зокрема: судом не вирішено питання про визнання потерпілої цивільним позивачем; у вироку не знайшло відображення оголошення судом показань підсудної під час досудового слідства та на суді; вона неналежним чином повідомлялася про ряд проведених судових засідань; вона як потерпіла не допитувалася в суді та у вироку не відображені її свідчення за минулі роки; не допитувалась експерт ОСОБА_12 , яка робила останню експертизу та додатково експерт ОСОБА_13 ; і копію вироку вона отримала лише 11.01.2016 року.

На подану апеляцію адвокатом ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 подано заперечення, в яких такий покликається на необґрунтованість та безпідставність поданої апеляції, а доводи, викладені у ній, не відповідають дійсним обставинам справи, які були встановлені під час розгляду кримінальної справи судом першої інстанції. Вважає, що районний суд дійшов вірного висновку, що здобуті в ході досудового слідства докази не доводять причетність підсудної до вчинення інкримінованих їй злочинів, такі були спростовані в результаті проведення судового слідства.

Заслухавши доповідача, потерпілу, яка підтримала доводи апеляції, ОСОБА_6 та її адвоката, які заперечили проти апеляції, думку прокурора, який вважає оскаржуваний вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.323 КПК України 1960 року вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні та оцінює докази, ґрунтуючись на всебічному повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

На переконання колегії суддів апеляційного суду при розгляді даної кримінальної справи й винесенні вироку суд першої інстанції дотримався цих вимог кримінально-процесуального закону та ухвалив законне і обґрунтоване рішення.

Як убачається з матеріалів справи, органом досудового слідства дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.1 ст.191 КК України, як розтрата чужого майна, яке було ввірене особі та за ч.1 ст.366 КК України, як складання та видача службовою особою завідомо неправдивих документів.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст.366 КК України (в редакції Закону від 05.04.2001 року № 2341-III), - службового підроблення полягає у перекрученні істини в офіційному документі, вчиненому службовою особою з використанням свого службового становища. Такий злочин виявляється тільки в активній поведінці службової особи і може бути вчинений однією з декількох альтернативно передбачених у ч. 1 ст. 366 КК дій: а) внесення до документів неправдивих відомостей; б) інше підроблення документів; в) складання неправдивих документів; г) видача неправдивих документів. Склад злочину, опис якого міститься у диспозиції ч. 1 ст. 366 КК, є формальним, і визнається закінченим з моменту вчинення однієї із зазначених у ній дій, незалежно від того, чи спричинили ці дії які-небудь наслідки і чи був використаний підроблений документ.

Відповідно до матеріалів справи, а саме висновку додаткової судово-почеркознавчої експертизи від 06.03.2006 року №770, оголошеного і дослідженого у судовому засіданні, підписи від імені ОСОБА_6 після слів «Головний бухгалтер» і «Видав касир» у видатковому касовому ордері №14 від 20.01.2004р. на суму 303,24грн., виданому ЗАТ «Кам`янка-Бузький завод продовольчих товарів» на ім`я ОСОБА_5 , виконані не ОСОБА_6 , а іншою особою з наслідуванням її справжніх підписів (т.1 а.с.188-191).

Згідно з висновком від 15.09.2006 року №2323 повторної комісійної судово-почеркознавчої експертизи підписи від імені ОСОБА_6 , розташовані у графах «Головний бухгалтер» і «Видав касир» у видатковому касовому ордері №14 від 20.01.2004 року на суму 303,24грн., виданому ЗАТ «Кам`янка-Бузький завод продовольчих товарів» на ім`я ОСОБА_5 , у графах «Касир» і «Бухгалтер» у касовому звіті від 20.01.2004 року лист №11 на суму видатку 24887,38грн., виконані не ОСОБА_6 , а іншою особою з наслідуванням її справжніх підписів (т.2 а.с.20-23).

Також у висновку від 31.08.2009 року №5408 повторної судово-почеркознавчої експертизи зазначено, що підписи від імені ОСОБА_6 після слів «Головний бухгалтер» і «Видав касир» у видатковому касовому ордері №14 від 20.01.2004р., що виданий ЗАТ «Кам`янка-Бузький завод продовольчих товарів» на ім`я ОСОБА_5 ; у графах «Касир», «Бухгалтер» касового звіту від 20.01.2004р. лист №11 на суму видатку 24887,38грн. виконані не ОСОБА_6 , а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_6 (т.2 а.с.212-215).

Окрім цього, в акті від 05.02.2009 року №30-38/12 (т.2 а.с.150-192), проведеною ревізією не підтверджено нестачу чи залишки грошових коштів у касі заводу продтоварів у сумі 303 грн 24 коп., лише з підстав непроведення 20.01.2004 року інвентаризації грошових коштів у касі заводу (т.2 а.с.156).

Жоден з допитаних судом першої інстанції свідків не вказав на обставини, які б могли свідчити про причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованих їй злочинів.

Зокрема, свідок ОСОБА_14 зазначив, що під час відповідних перевірок, в тому числі і ревізії, фактів нестачі або залишків коштів в касі товариства, зокрема і тих, що є предметом злочину, виявлено не було. Окрім цього наголосив на тому, що ОСОБА_5 під час звільнення в його присутності було виплачено розрахункові кошти в повному обсязі і загальна сума таких становила близько 10000 гривень.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні місцевого суду показав, що про обставини, що ОСОБА_16 не було доплачено розрахункові кошти, він дізнався після подання письмової заяви останньою.

Згідно з показаннями свідка ОСОБА_9 , така не пригадує чи виплачувалися розрахункові кошти ОСОБА_5 після її звільнення, чи була у цей день на роботі ОСОБА_6 та хто саме здійснював виплату коштів.

ОСОБА_6 у суді першої та апеляційної інстанцій зазначила, що своєї вини у інкримінованих їй злочинах не визнала і пояснила, що 20.11.2003 року вона була прийнята на посаду головного бухгалтера ЗАТ «Кам`янка-Бузький завод продовольчих товарів». Відповідно до покладених на неї посадових обов`язків, вона нарахування виплат, в тому числі і заробітної плати працівникам заводу, не здійснювала. За її участі, 20.01.2004 року, у банку було отримано кошти для здійснення відповідних виплат працівникам заводу. У цей день вона отримала від керівника товариства звільнення від роботи у зв`язку із хворобою, а тому отримані готівкові кошти вона передала ОСОБА_9 для здійснення виплат. На наступний день вона склала касовий звіт за 20 січня 2004 року, який після цього не переписувала та змін у нього не вносила.

За її словами, ОСОБА_16 у списках претендентів на виплату коштів по заводу станом на 20 січня не було. Ніхто із працівників заводу не озвучував про наявність у них невиплачених сум доходів і лише після звільнення у квітні 2004 року, їй стало відомо, що ОСОБА_16 не видали розрахункових коштів. Про те, хто заповнював аркуш касової книги за 20.01.2004 року їй невідомо і підпис від її імені на такому вчинено не нею.

З огляду на зазначене, в матеріалах справи відсутній будь-який доказ, який би підтверджував факт причетності ОСОБА_6 до вчинення службового підроблення та розтрати чужого майна, що було їй ввірене.

Згідно з ч.2 ст.327 КПК України 1960 року обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише за умови, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена.

У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і Постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ і постановлення вироку» №5 від 29.06.1990 року, всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливі збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок, а не повертати справу на додаткове розслідування.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

На переконання колегії суддів, місцевий суд, оцінивши усі наявні докази по справі, в тому числі показання свідків, результати експертиз (т.1 а.с.188-191, т.2 а.с.20-23, т.2 а.с.212-215), які у повній мірі спростовують причетність ОСОБА_6 до інкримінованих злочинів, зробив вірний висновок про те, що жоден із перевірених судом доказів не підтверджує пред`явлене обвинувачення.

Щодо покликань потерпілої про те, що в оскаржуваному вироку не відображено показів свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , а також те, що показання свідка ОСОБА_9 спростовуються раніше наданими нею поясненнями в протоколі допиту від 15.09.2005 року, такі твердження є безпідставними та не заслуговують на увагу, оскільки свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 під час судового розгляду не були допитані, а свідок ОСОБА_9 була безпосередньо допитана у судовому засіданні, яка зазначила, що не пригадує, чи виплачувалися розрахункові кошти ОСОБА_5 після її звільнення та хто саме здійснював виплату коштів.

Окрім цього, згідно з ч.ч.1, 2 ст.65 КПК України 1960 року, показами в кримінальній справі є всякі фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган дізнання, слідчий і суд встановлюють наявність або відсутність суспільно небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються: показаннями свідка, показаннями потерпілого, показаннями підозрюваного, показаннями обвинуваченого, висновком експерта, речовими доказами, протоколами слідчих і судових дій, протоколами з відповідними додатками, складеними уповноваженими органами за результатами оперативно-розшукових заходів, та іншими документами.

Відповідно до ст.257 КПК України 1960 року, суд першої інстанції при розгляді справи повинен безпосередньо дослідити докази в справі: допитати підсудних, потерпілих, свідків, заслухати висновки експертів, оглянути речові докази, оголосити протоколи та інші документи.

Таким чином, в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні

докази, досліджені у судовому засіданні.

Окрім цього, відповідно до ч.1 ст.301 КПК України 1960 року , оголошення судом показань підсудного, даних під час дізнання, досудового слідства або на суді, дозволяється як за ініціативою суду, так і за клопотанням прокурора та інших учасників судового розгляду у таких випадках: при наявності істотних суперечностей між показаннями, які підсудний дав на суді і під час досудового слідства або дізнання; в разі відмови підсудного давати показання на судовому слідстві; коли справа розглядається у відсутності підсудного.

Ураховуючи принцип безпосередності дослідження доказів і те, що кримінально-процесуальним законом не встановлено обов`язку суду, а лише його право оголосити показання підсудного, й ОСОБА_6 була допитана у судовому засіданні судом першої інстанції, твердження потерпілої ОСОБА_16 про те, що не оголошувалися та не враховувалися надані обвинуваченою на досудовому слідстві показання, а також те, що у вироку не відображені покази ОСОБА_16 за попередні роки, є безпідставними.

Необґрунтованими також є доводи апеляції про те, що судом першої інстанції не надано оцінки наказу № 36/2 від 25.12.2003 року про призначення касиром ОСОБА_10 та договору про повну матеріальну відповідальність від 25.12.2003 року, оскільки дані обставини ніким не заперечувалися і такі документи не можуть визнаватися доказами на підтвердження вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих їй злочинів.

Крім цього, не заслуговують на увагу покликання потерпілої на наявність в матеріалах справи корінця чеку про отримання 20.01.2004 року грошей з банку за підписами ОСОБА_9 та ОСОБА_6 як на доказ винуватості останньої, оскільки ОСОБА_6 не заперечила факт отримання коштів в банку в цей день для здійснення відповідних виплат працівникам заводу, які передала ОСОБА_9 для здійснення виплат, а доказів на підтвердження зникнення коштів з каси здобуто не було.

Щодо доводів апеляції про істотні порушення процесуального закону, то такі не заслуговують на увагу.

Так, згідно з положеннями норми ч.1 ст.370 КПК України 1960 року, істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обгрунтований і справедливий вирок чи постанову.

Серед безумовних підстав для скасування вироку зазначеною статтею передбачено, зокрема такі обставини, коли: за наявності підстав для закриття справи її не було закрито ; вирок винесено незаконним складом суду; порушено право обвинуваченого на захист; порушено право обвинуваченого користуватися рідною мовою чи мовою, якою він володіє, і допомогою перекладача; розслідування справи провадила особа, яка підлягала відводу; справу розглянуто у відсутності підсудного, за винятком випадку, передбаченого частиною другою статті 262 цього Кодексу; порушено правила підсудності; порушено таємницю наради суддів; вирок (постанову) не підписано будь-ким із суддів; у справі відсутній протокол судового засідання або перебіг судового процесу у передбачених цим Кодексом випадках не фіксувався технічними засобами; порушено вимоги статей цього Кодексу про обов`язковість пред`явлення обвинувачення і матеріалів розслідування для ознайомлення; обвинувальний висновок не затверджений прокурором чи він не був вручений обвинуваченому; порушено вимоги статей цього Кодексу, які встановлюють незмінність складу суду, надання підсудному права виступити в дебатах і з останнім словом.

Відповідно до ст.290 КПК України 1960 року, якщо в судове засідання не з`явиться потерпілий, суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, вирішує питання про розгляд справи або відкладення його в залежності від того, чи можливо у відсутності потерпілого з`ясувати всі обставини справи і захистити його права та законні інтереси.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, Радехівським районним судом Львівської області викликалася у судові засідання потерпіла ОСОБА_5 , однак неодноразово остання не з`являлася, що було сприйнято судом як свідоме затягування розгляду справи, про що потерпілій було повідомлено листом від 09.12.2015 року.

З огляду на зазначене, на переконання колегії суддів, наведені ОСОБА_5 порушення процесуального закону не є істотними і такі, що не вплинули на законність і обгрунтованість винесеного вироку, та не можуть вважатися безумовними підставами для скасування такого.

Стосовно тверджень потерпілої про невирішення питання судом першої інстанції про визнання її цивільним позивачем як на порушення вимог процесуального закону, то районним судом при ухваленні вироку вирішувалося питання щодо цивільного позову та такий залишено без розгляду у зв`язку із не підтриманням його вимог перед судом потерпілою ОСОБА_5 , що у відповідності до вимог ст.291 КПК України не позбавляло останню права заявити позов у порядку цивільного судочинства.

Щодо доводів апеляції про порушення місцевим судом вимог закону в частині того, що останнім не було допитано експертів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , то в силу ст.311 КПК України 1960 року у разі необхідності отримання роз`яснення чи доповнення висновку суд вправі задати питання експертові, однак це не його обов`язком.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що виправдувальний вирок відносно ОСОБА_6 постановлено судом відповідно до вимог кримінально процесуального закону та Конституції України, і підстав для його зміни чи скасування та задоволення апеляції потерпілої ОСОБА_5 не вбачається.

Керуючись ст.ст.362, 366, 379 КПК України 1960 року, колегія суддів

у х в а л и л а:
вирок Радехівського районного суду Львівської області від 30 грудня 2015 року відносно ОСОБА_6 залишити без зміни, апеляцію потерпілої ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4