Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

суддівОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції ОСОБА_4 , на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 25 травня 2016 року, якою клопотання першого заступника прокурора Київської області про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2016 року щодо ОСОБА_5 залишено без задоволення, а апеляційна скарга повернута особі, яка її подала, на підставі п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК,
в с т а н о в и в:
Із матеріалів провадження за скаргою вбачається, що вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2016 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки, з покладенням на неї обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ст. 76 цього Кодексу. На підставі ч. 4 ст. 70 КК до призначеного ОСОБА_5 покарання приєднано повністю невідбуте покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2015 року. Вказане покарання відповідно до вимог ст. 72 КК виконувати самостійно.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, заступник прокурора Київської області подав апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаного вироку.
Колегія суддів апеляційного суду не встановила підстав, які б свідчили про поважність причин пропуску строку на подачу апеляційної скарги, а тому ухвалою від 25 травня 2016 року прокурору відмовлено у поновленні цього строку, а апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала.
Прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, звернувся з касаційною скаргою, в якій просить переглянути вказану ухвалу апеляційного суду в касаційному порядку. При цьому посилається на те, що строк апеляційного оскарження було пропущено з поважних причин, оскільки про ухвалення 01 березня 2016 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області вироку щодо ОСОБА_5 прокуратурі Київської області стало відомо лише 22 квітня 2016 року під час моніторингу Єдиного державного реєстру судових рішень. Ухвала апеляційного суду, на думку прокурора, не відповідає вимогам ст. 419 КПК
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши надану до неї копію судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Згідно з положеннями п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Процесуальний строк може бути поновлено лише за умови його пропуску з поважних причин. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.
Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Правило дотримання тримісячного строку для подання апеляційної скарги має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності.

Як убачається з копії ухвали апеляційного суду, прийняте рішення про відмову у поновленні строку на апеляційне оскарження вироку від 01 березня 2016 року щодо ОСОБА_5 суд обґрунтував тим, що при винесенні вироку у судовому засіданні був присутній прокурор прокуратури м. Білої Церкви ОСОБА_6 , який підтримував державне обвинувачення, знав про постановлений місцевим судом вирок, проте своїм правом, передбаченим п. 20 ч. 2 ст. 36 КПК щодо оскарження вказаного судового рішення не скористався.
Положення ст. 419 КПК не наказує суду давати докладну відповідь. Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо докладною для відповіді на основний елемент фактичного чи правового домагання особи.
Доводи касаційної скарги прокурора про те, що тільки в ході моніторингу Єдиного державного реєстру судових рішень прокуратурі Київської області стало відомо про постановлення районним судом вироку від 01 березня 2016 року щодо ОСОБА_5 , не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Також у касаційній скарзі прокурора не наведено обґрунтованих доводів, які би ставили під сумнів висновок суду апеляційної інстанції про відсутність законних підстав для задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку суду першої інстанції.
Оскільки апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку оскарження вироку місцевого суду, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону, тому для задоволення касаційної скарги немає підстав.

За таких обставин, згідно п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, суд
п о с т а н о в и в:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 25 травня 2016 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 єва