Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
26 квітня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 01 березня 2016 року за участю прокурора ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 01 березня 2016 року заяву засудженого за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 305 КК України ОСОБА_5 про перегляд вироку Рівненського міського суду Рівненської області від 29 травня 2014 року за нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

У поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 , покликаючись на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, зазначає, що судом на порушення вимог ст.ст. 350, 358 КПК України не досліджено жодного доданого до заяви документу, які містять відомості щодо свідків, про існування яких на момент винесення вироку йому не було відомо, і які можуть підтвердити його непричетність до інкримінованого злочину, що, на його думку, є нововиявленими обставинами. Просить скасувати оскаржувану ухвалу та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи засудженого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора про залишення ухвали без зміни, перевіривши матеріали судового провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 459 КПК України нововиявленими обставинами визнаються: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; 2) зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 4) визнання Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом; 5) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
За положеннями ч. 3 ст. 459 КПК України обставини, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої цієї статті, повинні бути встановлені вироком суду, що набрав законної сили, а при неможливості ухвалення вироку - підтверджені матеріалами розслідування.
Із змісту ст. 459 КПК України, яка містить вичерпний перелік підстав для здійснення кримінального провадження за нововиявленими обставинами випливає, що нововиявлені обставини - це встановлені розслідуванням або вироком суду, що вступив у законну силу, юридичні факти, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальному провадженні та спростовують через їх попередню невідомість та істотність висновки, що містяться у вироку, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності.
Основу нововиявлених обставин складають істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається з заявою на час розгляду справи. Зокрема, зазначені істотні обставини існували на час розгляду справи по суті, але особа, яка подає заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, не знала та не могла знати про наявність цих обставин. Неможливість особи бути обізнаною про існування обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, передбачає як неможливість бути обізнаною з підстав, які не залежать від волевиявлення особи, яка звертається з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами на момент ухвалення рішення, яке потребує перегляду, так і неможливість дізнатись про наявність таких обставин навіть за наявності бажання та необхідності. Лише у випадку обох чинників обставини, які стали відомі особі після прийняття рішення по справі, можуть вважатися нововиявленими.
Окремо слід зауважити, що нововиявленими обставинами є лише ті фактичні дані, які в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Тобто, для перегляду рішення за нововиявленими обставинами необхідно, щоб такі обставини впливали на юридичну оцінку фактів, на підставі якої ухвалено оскаржуване рішення.
У своїй заяві засуджений ОСОБА_5 стверджує про непричетність до інкримінованого злочину, покликаючись на обставини, які вважає нововиявленими.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, вироком Рівненського міського суду від 29 травня 2014 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 305, ст. 70 КК України до остаточного покарання п`ять років і шість місяців позбавлення волі. Вирок суду апеляційною інстанцією залишено без змін, а Верховним Судом України в задоволенні касаційної скарги засудженого ОСОБА_5 відмовлено.
За наведених обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що засуджений фактично оскаржує ті обставини, які вже були оцінені судом при ухваленні вироку суду від 29.05.2014 року, який набрав законної сили.
Зокрема, Європейський суд з прав людини в справі "Пономарьов проти України" від 03 квітня 2008 року зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, яке гарантовано п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.
Отже, Європейський суд з прав людини в даномурішенні визначив окремі ознаки принципу остаточності судового рішення, який полягає в тому, що жодна сторона не мала права ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише заради повторного судового розгляду й ухвалення нового рішення у справі. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.

Приписами ч. 3 ст. 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на подання заяви.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що наведені ОСОБА_5 обставини не можуть вважатися нововиявленими і не доводять неправильності, необґрунтованості та незаконності вироку Рівненського міського суду від 29 травня 2014 року і безпосередньо не впливають на висновок суду, який зроблений з урахуванням усіх досліджених у судовому засіданні доказів.
Істотних порушень норм кримінального процесуального закону при розгляді заяви в суді, які б слугували підставою для скасування ухваленого судового рішення, не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 01 березня 2016 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ засудженим протягом трьох місяців з дня вручення йому копії судового рішення, а іншими учасниками судового провадження - в цей же строк з дня його проголошення.

С У Д Д І :
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3