Справа № 215/3822/16-к
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2016 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 2 - ОСОБА_3 ,

слідчого СВ Тернівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області - ОСОБА_4 ,

розглянувши клопотання слідчого про арешт майна за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000033 від 13.06.2016, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

06.09.2016 р. слідчий СВ Тернівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, в якому зазначив, що 29.04.2016 невстановленою особою приватному нотаріусу Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 надано завідомо підроблений документ, а саме: рішення виконкому Тернівської райради від 20.04.2016 №146 на підставі якого, був посвідчений договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та відчужене майно співвласником якого є малолітня дитина.

За вказаним фактом 13.06.2016 Криворізькою місцевою прокуратурою №2 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000033 за ч.4 ст.358 КК України та матеріали кримінального провадження направлено до СВ Тернівського ВП КВП ГУНП для здійснення досудового розслідування.

В ході досудового розслідування встановлено, що після смерті ОСОБА_6 , його доньки: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 згідно із свідоцтвами про право на спадщину за законом, виданими Другою Криворізькою державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області 08 квітня 2016 року та 19 квітня 2016 року, зареєстрованими в реєстрі за №№2-690, 2-809 отримали на праві приватної спільної часткової власності у рівних частинах кожній - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , будинок під номером 4 (чотири), квартира під номером 25 (двадцять п`ять).

У вказаній квартирі були зареєстровані: ОСОБА_9 , малолітня ОСОБА_8 , ОСОБА_7 .

29.04.2016 між ОСОБА_10 , яка діяла від імені ОСОБА_7 на підставі довіреності, посвідченої Другою криворізькою державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області 31 березня 206 року, зареєстрованою в реєстрі №2-625, ОСОБА_9 , яка діяла в інтересах малолітньої ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , ОСОБА_12 укладено договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , квартира під номером 25 (двадцять п`ять).

Відповідно до звіту про оцінку майна від 25.04.2016, вартість вказаної квартири становить 49886 грн..

Вказаний договір було укладено з порушенням вимог діючого законодавства, а саме: відповідно до вказаного договору купівлі-продажу ОСОБА_9 діяла від імені малолітньої доньки ОСОБА_8 на підставі рішення виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 квітня 2016 року №146 «Про надання дозволу на продаж частини квартири малолітньої дитини ОСОБА_8 ».

Однак, виконкомом Тернівської районної у місті Кривому Розі ради таке рішення не приймалося та під №146 від 20.04.2016 зареєстровано рішення про встановлення опіки над малолітньою дитиною ОСОБА_13 .

Тобто, під час укладення вищезазначеної угоди використано завідомо підроблений документ, а саме: рішення виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 квітня 2016 року №146 «Про надання дозволу на продаж частини квартири малолітньої дитини ОСОБА_8 ».

Також, в ст. 32 Цивільного кодексу України зазначено, що на вчинення неповнолітньою особою правочину щодо транспортних засобів або нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально засвідчена згода батьків і дозвіл органу опіки та піклування. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства», батьки не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню, відмовлятися майнових прав, що належать дитині, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, видавати письмові зобов`язання.

Допитана в якості свідка приватний нотаріус ОСОБА_5 пояснила, що 24.04.2016 року до неї звернулись громадянки ОСОБА_10 , що діяла від імені ОСОБА_7 , та ОСОБА_9 , що діяла від імені своєї малолітньої доньки ОСОБА_8 з питання продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Для укладення договору купівлі-продажу квартири було надано копію рішення виконкому Тернівської районної у місті Кривому Розі ради №146 від 20.04.2016 року «Про надання дозволу на продаж частини квартири малолітньої дитини ОСОБА_8 ».

Допитана в якості свідка начальник служби у справах дітей виконкому Тернівської райради ОСОБА_14 пояснила, що ОСОБА_9 не зверталася до виконкому Тернівської районної у місті ради з заявою про надання дозволу на продаж квартири малолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, пояснила, що за №146 від 20.04.2016 зареєстровано рішення «Про надання встановлення опіки над малолітньою дитиною ОСОБА_13 ».

Опитана ОСОБА_9 пояснила, що її малолітня донька ОСОБА_8 мала 1/2 частки квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , іншу 1/2 частку даної квартири мала ОСОБА_7 . Приблизно на початку 2016 року вона вирішила продати частку квартири, яка належала її малолітній дочці. Для цього звернулась до ріелтора ОСОБА_15 за допомогою, яка в свою чергу повідомила, що для того, щоб продати вищевказану квартиру потрібно отримати дозвіл виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради. Після чого ОСОБА_9 з її слів звернулась за допомогою у видачі потрібного їй рішення до ОСОБА_16 , який і посприяв їй в отриманні вказаного рішення.

Відповідно до рішення Криворізької міської ради №634 від 22.06.2016 «Про внесення змін до рішення міської ради від 24.12.2008 №2920 «Про впорядкування назв мікрорайонів, майданів, площ, проспектів, бульварів, вулиць, провулків міста», вулицю Косигіна в Тернівському районі м. Кривого Рогу перейменовано на вулицю Чарівна.

З урахуванням викладеного слідчий вважає, що в матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , згідно п. 3 ч. 2 статті 167 КПК України є предметом даного кримінального правопорушення та є всі підстави вважати, що дана квартира може бути відчужена на користь третіх осіб, та з метою, запобігання відчуження вищевказаної квартири на користь третіх осіб, необхідно накласти арешт на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження даної частки квартири.

Перевіривши надані матеріали клопотання, дослідивши докази, заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 96-2 КПК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно:

1) одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення;

3) були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;

4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Згідно п. 2 ч. 10 ст. 170 КПК України, не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. При цьому в тексті клопотання не вказано, чи визнано нових власників квартири недобросовісними набувачами, ким та коли.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до розділу другого п. 2.6 п. 2 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведеного Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ за 2014 рік, арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

При цьому таке майно може перебувати як у згаданих осіб, так і в інших фізичних або юридичних осіб.

Щодо осіб, які не є підозрюваними, обвинуваченими або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.

Згідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

В клопотанні про накладення арешту і у витязі з ЄРДР відсутні дані про осіб, яким повідомлено підозру, також відсутні відомості про третіх осіб, майно яких може бути арештовано,чи перебуває на цей час майно в спільній частковій, чи спільній сумісній власності, кому належить 1/2 частина цього майна, що раніше належала неповнолітній ОСОБА_8 , 2008 р. народження, виходячи з того, що потреби досудового розслідування можуть бути забезпечені у встановленому законом порядку, у разі повідомлення обґрунтованої підозри винним особам, керуючись загальними засадами кримінального провадження, визначеними статтею 7 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення даного клопотання, оскільки слідчий не довів належними доказами, обставин на які він посилається в своєму клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 131, 132, 170, 171, 173 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити слідчому СВ Тернівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції ОСОБА_4 в задоволенні клопотання про арешт майна а саме: на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження даної частки квартири, за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000033 від 13.06.2016, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення, але підлягає негайному виконанню щодо застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя: