Справа №487/3899/16-к 08.11.2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
8 листопада 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0001408, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 серпня 2016 року, відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 .

обвинуваченого в скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6

встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить переглянути вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 22.08.2016р.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарання за вказаним вироком та вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 09.02.2012 року остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_5 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, з 15.06.2016 року по 22 серпня 2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Узагальнені доводи апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить переглянути вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 22.08.2016р.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
За вироком суду, 02.02.2015 близько 21:00, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 разом із ОСОБА_7 ,засудженим вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.06.2015р. , маючи злочинний намір на таємне викрадення чужого майна та діючи за попередньою змовою групою осіб, проникли на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 .

Реалізовуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, користуючись відсутністю уваги з боку інших осіб, ОСОБА_5 незаконно проник до приміщення літньої кухні, що перебуває на території домоволодіння АДРЕСА_2 , а ОСОБА_7 у цей час, діючи за попередньою домовленістю з ОСОБА_5 , знаходився біля вхідних дверей в літню кухню, що розташована на території даного будинку, з метою запобігання викриття сторонніми особами їх протиправних дій.

ОСОБА_5 та ОСОБА_7 із літньої кухні, таємно викрали майно ОСОБА_8 на суму 620 грн. Після чого, утримуючи викрадене майно при собі, зникли з місця скоєння кримінального правопорушення та розпорядились ним на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 та ОСОБА_7 заподіяли матеріальний збиток потерпілому ОСОБА_8 на загальну суму 620 гривень.

Крім того, 02.02.2015 близько 21 години 20 хвилин , точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_7 , маючи злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна та діючи за попередньою змовою групою осіб, через огородження, проникли на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_9 .

Реалізовуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, користуючись відсутністю уваги з боку інших осіб, ОСОБА_5 , діючи повторно, через вікно, незаконно проник до приміщення будинку, що перебуває на території домоволодіння АДРЕСА_3 , а ОСОБА_7 в цей час, діючи за попередньою домовленістю з ОСОБА_5 , знаходився біля вхідних дверей в даний будинок з метою запобігання викриття сторонніми особами їх протиправних дій, в той час коли ОСОБА_5 знаходився у зазначеному будинку.

ОСОБА_5 та ОСОБА_7 із будинку, викрали майно ОСОБА_9 на загальну суму 1900 грн.Після чого, у тримаючи викрадене майно при собі, зникли з місця скоєння кримінального правопорушення та розпорядились ним на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 та ОСОБА_7 заподіяли матеріальний збиток потерпілому ОСОБА_9 на загальну суму 1900 гривень.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана із проникненням у житло.
Призначаючи ОСОБА_5 вид та міру покарання, суд врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, який відноситься до категорії тяжкого злочину, пом`якшуючі покарання обставини справи, а саме щире каяття, відшкодування шкоди потерпілим. Обставин, що обтяжує покарання, судом не встановлено. Суд також врахував характеризуючи данні обвинуваченого, який раніше судимий, характеризується посередньо, на обліку в Миколаївській обласній психіатричній лікарні та Миколаївському обласному наркологічному диспансері не перебуває.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який вважає вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджений доказами, перевіреними судом в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.
При цьому суд першої інстанції допитав обвинуваченого, дослідив матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, і з урахуванням повного визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини у скоєнні інкримінованого йому злочину, суд за згодою всіх учасників судового провадження, відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясував чи правильно розуміє обвинувачений зміст цих обставин, чи немає сумніву у добровільності його позиції, роз`яснив, що у такому випадку сторони судового провадження будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Тому, враховуючи викладене, колегія суддів відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оспорювалися і стосовно яких, відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України докази не досліджувались.
При призначенні обвинуваченому покарання, суд відповідно до ст. 65 КК України обґрунтовано врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких корисливих злочинів, характеризується посередньо, на обліку в Миколаївській обласній психіатричній лікарні та Миколаївському обласному наркологічному диспансері не знаходиться. Як пом`якшуючі покарання обставини судом враховано щире каяття та відшкодування шкоди потерпілим.
Таким чином, суд врахував всі пом`якшуючи покарання обвинуваченому обставини, та дані про його особу, який раніше судимий, вчинив злочин в період умовно-дострокового звільнення за попереднім вироком.

За такого суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про призначення ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, в межах санкції ч.3 ст. 185 КК України із застосуванням вимог ст. 71 КК України.

Призначене покарання, на думку апеляційного суду, відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, оскільки є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення нових злочинів, а також запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами. Тому підстав для зміни та скасування вироку немає.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 424, 532 КПК України, суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 серпня 2016 року, відносно ОСОБА_5 - залишити без зміни.

На підставі ч.5ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_5 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 23 серпня 2016 року по 8 листопада 2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим який перебуває під вартою в той-же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді