Справа № 743/1629/15-к
Провадження №1-кп/743/13/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 жовтня 2016 року смт. Ріпки

Ріпкинський районний суд Чернігівської області

у складі: головуючої - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ріпки кримінальне провадження в ЄРДР № 0000053 від 26.01.2015 року про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петруші Ріпкинського району Чернігівської області, громадянина України, одруженого, має на утриманні 2-х неповнолітніх дітей, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що у відповідності до наказу № 1197/2 від 20.10.2015 року він з 20 жовтня 2015 року за угодою сторін звільнений з посади начальника відділу державної виконавчої служби Ріпкинського районного управління юстиції (далі - ВДВС Ріпкинського РУЮ), 20 жовтня 2015 року о 17 годині 21 хв., тобто наприкінці робочого часу останнього робочого дня на посаді начальника ВДВС Ріпкинського РУЮ, у приміщенні службового кабінету ВДВС Ріпкинського РУЮ, розташованого за адресою: вул. Попудренка,8А, смт. Ріпки Ріпкинського району Чернігівської області, під час спілкування з ОСОБА_6 з приводу виконавчих дій по зведеному виконавчому провадженню № 44205009 про стягнення зі СТОВ «Придніпров`я» на користь ОСОБА_6 грошових коштів загальною сумою 156030 грн., діючи умисно з корисливих мотивів, не повідомив останньому про своє звільнення, а отже про відсутність в майбутньому будь яких повноважень щодо вчинення виконавчих дій, знаючи про прагнення ОСОБА_6 найшвидше отримати грошові кошти від боржника, ввів останнього в оману, повідомивши про подальші свої дії, як службової особи ВДВС, направлені на ефективне виконання судового наказу у виконавчому провадженні на користь ОСОБА_6 , запевнивши останнього у сприянні по вчиненню виконавчих дій, за що, зловживаючи довірою ОСОБА_6 , одержав від нього грошові кошти в сумі 2 000 гривень.
Умисні дії ОСОБА_5 , які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою підлягають кваліфікації за частиною 1 статті 190 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав повністю та показав, що він понад 10 років працює у державній виконавчій службі, а з 17 вересня 2013 року на посаді начальника відділу ДВС Ріпкинського районного управління юстиції. З липня 2014 року у нього на виконанні знаходилось зведене виконавче провадження про стягнення боргів зі СТОВ «Придніпров`я», з них по судовому наказу Господарського суду Чернігівської області на користь ОСОБА_6 грошових коштів на загальну суму 156030 грн. В ході проведення виконавчих дій, він описав та арештував майно СТОВ «Придніпров`я», а також наклав арешт на рахунки підприємства. Коли у підприємства з`являлися кошти на банківських рахунках, вони перераховувалися на депозитний рахунок ВДВС, а потім на підставі його розпорядження, як начальника відділу ДВС і одночасно державного виконавця, кошти перераховувалися стягувачу. Складність та тривалість стягнення боргу зі СТОВ «Придніпров`я» полягали в тому, що підприємство заборгувало не лише ОСОБА_6 , тому кошти перерозподілялися за черговістю погашення вимог. З часу відкриття виконавчого провадження на користь ОСОБА_6 , останній регулярно почав приходити до відділу ДВС з питаннями щодо найшвидшого стягнення грошових коштів з підприємства. ОСОБА_6 як правило приходив до нього у службовий кабінет, або чекав біля приміщення ВДВС, якщо його не було на робочому місці. Він ніколи нічого не вимагав з ОСОБА_6 . Якщо були якійсь розмови про відсотки, то, напевне, малося на увазі відсотки, які сплачуються як відшкодування витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, та які сплачуються на депозитний рахунок ВДВС. Він ніяким чином не перешкоджав ОСОБА_6 у виконанні рішення суду. Про це свідчить і той факт, що по одному наказу стягнення він здійснив в повному обсязі. Навпаки, кожного разу, коли останній приходив з приводу свого виконавчого провадження, намагався йому детально розповісти про подальший перебіг дій по стягненню на його користь коштів з боржника. ОСОБА_6 кожний раз, коли приходив до нього на роботу, тривалий час сидів у його робочому кабінеті, повторюючи одне й те саме по декілька разів, заважаючи працювати. Він є людиною врівноваженою та спокійною, тому ОСОБА_6 не виганяв ніколи з кабінету, терпляче чекаючи, коли той сам вже піде. Іноді, він намагався працювати за комп`ютером, тобто займатися своєю поточною роботою, не реагуючи на розмови ОСОБА_6 . Щоб не здатися неввічливим, іноді лише «мугукав», начебто у відповідь, не звертаючи уваги на зміст розмов. Іноді, коли все ж таки терпець уривався і він бачив, що ОСОБА_6 не збирається уходити з його кабінету, то він змушений був казати, що вже йде додому і виходити з ним. При кожній зустрічі ОСОБА_6 починав говорити про те, що він буде дуже вдячний за швидке виконання рішення, постійно вимагав сказати, що саме він буде винен за швидке перерахування коштів. Він кожного разу казав ОСОБА_6 , що той нічого йому не винен. Коли вже бачив, що не відчепиться, то казав: «на його погляд». Дійсно, колись одного разу він отримав від ОСОБА_6 грошові кошти близько 200 грн. на пальне щоб поїхати у с. Малинівка на підприємство СТОВ «Придніпров`я». Більше ніяких коштів він від ОСОБА_6 не отримував, тим більше, не вимагав. Якщо він телефонував ОСОБА_6 , то лише для того, щоб повідомити про чергове перерахування коштів. 20 жовтня 2015 року він працював останній день, оскільки стомився працювати державним виконавцем і вирішив змінити роботу, у зв`язку з чим звільнився за угодою сторін. Майже по закінченні робочого дня він знаходився у службовому кабінеті, розбирався із паперами. Більше у відділі нікого з працівників вже не було. В цей час до нього в кабінет зайшов ОСОБА_6 та, як завжди, почав питати про своє виконавче провадження. При цьому він не повідомив ОСОБА_6 про своє звільнення. Поговоривши деякий час, ОСОБА_6 поклав на його робочий стіл грошові кошти. Яку суму йому не було відомо, оскільки він їх не торкався і не рахував. Після цього ОСОБА_6 ще щось казав, але відчинилися двері і почали заходити незнайомі люди. ОСОБА_6 попрощався і вийшов. Незнайомці йому повідомили, що вони є співробітниками СБУ. Чому він не повернув кошти ОСОБА_6 пояснити не може, мабуть не встиг. Вважає, що у ОСОБА_6 існують підстави для того, щоб оговорити його. Так, під час опису й арешту майна підприємства боржника, на якому був присутній ОСОБА_6 , у останнього з директором підприємства ОСОБА_7 виникла сварка, яка переросла в бійку. ОСОБА_6 з цього приводу звертався до поліції і вказав у якості свідка його ОСОБА_5 . Проте, він поліції нічого з приводу бійки не повідомив, оскільки нічого не бачив. ОСОБА_6 вважає, що він давав неправдиві покази з метою допомоги ОСОБА_7 в ухиленні від відповідальності і був на нього дуже злий. Цей факт підтверджується й тим, що ОСОБА_6 приходячи до нього із звукозаписуючими пристроями, намагався від нього витягнути зізнання у неправдивості показів. Просив його виправдати у пред`явленому обвинуваченні.
Незважаючи на таку позицію обвинуваченого його винність у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 190 КК України знайшла повне підтвердження у судовому засіданні.
При цьому, обвинувачення, пред`явлене органом досудового розслідування за частиною 3 статті 368 КК України, тобто в одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди для себе, за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дії з використанням службового становища, в суді свого підтвердження не знайшло.
Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показав, що наказом Господарського суду Чернігівської області від 24.06.2014 року на його користь зі СТОВ «Придніпров`я» було стягнуто грошові кошти на загальну суму 156030 грн. 10.07.2014 року він звернувся до Ріпкинського ВДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження. Грошові кошти повинні були перераховуватися на його банківський рахунок. Виконанням судового рішення займався начальник ВДВС ОСОБА_5 з самого початку проведення виконавчих дій ОСОБА_5 запевнив його, що до кінця 2014 року будуть проведені всі необхідні дії, спрямовані на повне стягнення боргу. При цьому, ОСОБА_5 йому натякнув, що для ефективного та швидкого проведення всіх дій, він повинен особисто ОСОБА_5 сплатити певну частину у відсотках від суми стягнення. ОСОБА_5 висловився, що це повинні бути 10 або 20 відсотків від загальної суми боргу. Він не звернув уваги на такі висловлювання. Незважаючи на те, що підприємство мало майно, за рахунок якого можливо було здійснити стягнення боргу в повному обсязі, до кінця 2014 року борг не був стягнутий в повному обсязі, тому він зрозумів, що ОСОБА_5 буде виконувати судове рішення, якщо отримає від нього грошові кошти. Зрозумівши, що ОСОБА_5 займається протиправною діяльністю, а саме, фактично вимагає з нього неправомірну винагороду за вчинення виконавчих дій, він звернувся із заявою до управління СБУ в Чернігівській області. Після цього, він декілька разів зустрічався з ОСОБА_5 , перед зустрічами він телефонував співробітникам СБУ, які вдягали на нього якісь засоби. Але одного разу він зустрівся з ОСОБА_5 , але співробітників СБУ не повідомляв. Під час цієї зустрічі він передав ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 1000 грн. Перший раз він зустрівся з ОСОБА_8 коли йшов до стоматолога, кабінет якого знаходиться в одному приміщенні з ВДВС. Про зустріч з ОСОБА_8 він не домовлявся, це трапилось випадково. ОСОБА_8 повідомив йому, що вийшов з відпустки, розповів про складнощі у виконанні судового рішення. Він намагався з`ясувати у ОСОБА_8 , скільки він хоче отримати коштів задля того, щоб швидко, в повному обсязі виконати рішення суду. Але ОСОБА_8 нічого йому не сказав. Наступного разу, він прийшов до ОСОБА_8 у службовий кабінет. Під час цієї розмови він спитав у ОСОБА_8 , що означає фраза «на своє усмотреніє», що конкретно він має на увазі, та щоб в решті решт він назвав йому розмір винагороди за швидке виконання рішення. Крім того, він хотів також з`ясувати, яким чином він повинен сплачувати ОСОБА_8 грошові кошти, чи від всієї суми відразу, чи від частин, які будуть надходити в процесі стягнення боргу. В останній раз, він прийшов до ОСОБА_8 з грошовими коштами, які йому видали співробітники СБУ. Ці події відбувалися 20.10.2015 року наприкінці робочого дня, після 17 години. Коли він зайшов до ОСОБА_8 в службовий кабінет, там нікого крім ОСОБА_8 не було. Він вважав, що робочий день вже скінчився, тому всі інші працівники розійшлися. Він поговорив з ОСОБА_8 декілька хвилин, останній скаржився на втому від роботи та сказав, що думає про звільнення. Тоді він поклав ОСОБА_8 на стіл 2000 грн. Після цього він поговорив з ОСОБА_8 ще пару хвилин про ОСОБА_7 , після цього у кабінет зайшли якісь чоловіки, тому він попрощався з ОСОБА_5 та пішов з кабінету. Чому саме він приніс ОСОБА_5 гроші в сумі 2000 грн., з яких розрахунків він виходив, пояснити не може. Про те, що ОСОБА_5 звільнився з роботи він не знав, а якби знав, то грошових коштів йому б не давав. Вважає, що ОСОБА_5 його обманув. Крім того, додатково пояснив, що ОСОБА_5 був свідком побиття його ОСОБА_7 , але в поліції не дав покази про обставини злочину. Він був дуже ображений на ОСОБА_5 , вважав, що ОСОБА_5 покриває ОСОБА_7 .
Крім показів свідка ОСОБА_6 факт незаконного заволодіння ОСОБА_5 грошовими коштами шляхом зловживання довірою підтверджується також наступними доказами, безпосередньо дослідженими судом.
Так, встановлено, що наказом № 623/к від 17.09.2013 року ОСОБА_5 призначений на посаду начальника відділу державної виконавчої служби Ріпкинського районного управління юстиції.
Відповідно до наказу № 1197/2 від 20.10.2015 року ОСОБА_5 звільненим з посади начальника відділу державної виконавчої служби Ріпкинського районного управління юстиції за угодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України.
Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці.
Згідно ст. 4 Закону України «Про державну виконавчу службу» начальник районного відділу державної виконавчої служби відповідного управління юстиції є державним виконавцем.
З дослідженого доказу, належним чином завіреної копії виконавчого провадження № 43993300, яке вилучалося під час обшуку службового кабінету ОСОБА_5 , встановлено, що 10.08.2014 до ВДВС Ріпкинського РУЮ звернувся ОСОБА_6 із заявою про відкриття виконавчого провадження за наказом Господарського суду Чернігівської області № 927/1405/13 від 24.06.2014 про стягнення з СТОВ «Придніпров`я» на користь ОСОБА_6 грошових коштів загальною сумою 156 030 гривень. За результатами розгляду заяви постановою начальника ВДВС Ріпкинського РУЮ від 14.07.2014 відкрито виконавче провадження № 43993300, яке у зв`язку з невиконанням боржником виконавчого документу 28.07.2014 об`єднано із зведеним виконавчим провадженням № 44205009 та розпочато примусове виконання рішення.
Зведене виконавче провадження № 44205009 вів начальник ВДВС Ріпкинського Районного управління юстиції ОСОБА_5 .
У подальшому використовуючи повноваження державного виконавця, ОСОБА_5 , було накладено арешт на кошти, а також описано та накладено арешт на майно боржника - СТОВ «Придніпров`я» (акт опису й арешту майна від 19.08.2014 року).
На виконання наказу Гоподарського суду Чернігівської області № 927/1405/13 від 24.06.2014 в період з 19.01.2015 по 20.10.2015 ОСОБА_5 видав розпорядження: № 43993300/4 від 19.01.2015 про перерахування на банківський рахунок ОСОБА_6 1612.18 грн.; № 43993300/4 від 13.02.2015 про перерахування на банківський рахунок ОСОБА_6 8850,63 грн.; № 43993300/4 від 26.03.2015 про перерахування на банківський рахунок ОСОБА_6 1854,21 грн.; № 43993300/4 від 10.08.2015 про перерахування на банківський рахунок ОСОБА_6 2545,20 грн.; № 43993300/4 від 18.09.2015 про перерахування на банківський рахунок ОСОБА_6 2727,30 грн.; № 43993300/4 від 22.09.2015 про перерахування на банківський рахунок ОСОБА_6 1727,29 грн.; № 43993300/4 від 09.10.2015 про перерахування на банківський рахунок ОСОБА_6 909,10 грн.; № 43993300/4 від 20.10.2015 про перерахування на банківський рахунок ОСОБА_6 909,10 грн.
Отже, з досліджених копій вищевказаних розпоряджень вбачається, що ОСОБА_5 систематично вчинялися дії щодо стягнення боргу на користь ОСОБА_6 .

На обґрунтування обвинувачення за ч. 3 ст. 368 КК України прокурором подано в якості доказу заяву ОСОБА_6 від 23.01.2015 року, з якою він звернувся на ім`я начальника СБ України в Чернігівській області, про те, що начальник відділу ДВС Ріпкинського РУЮ ОСОБА_5 вимагає неправомірну вигоду в розмірі 10 % (приблизно 17 тис. грн.) від загальної суми стягнення з СТОВ «Придніпров`я» на користь ОСОБА_6 грошових коштів в рамках виконавчого провадження, що перебуває в провадженні ОСОБА_5 за сприяння більш швидкому стягненню вказаного боргу.

Дані про вказане у заяві кримінальне правопорушення 26.01.2015 року були внесені в ЄРДР, що підтверджено відповідними витягами.

Як видно з доказів поданих стороною обвинувачення факт вимагання від ОСОБА_6 неправомірної вимоги ОСОБА_5 в ході проведення досудового розслідування не підтвердився, оскільки така кваліфікуюча ознака як «вимагання» ОСОБА_8 не інкримінувалася.

У зв`язку з цим, покази свідка ОСОБА_6 в судовому засіданні, а також його заява на ім`я начальника СБУ, в частині вимагання ОСОБА_5 неправомірної вигоди за сприяння у швидкому стягненні боргу, судом оцінюються критично.

З інших доказів, поданих стороною обвинувачення, зокрема, протоколу за результатами проведення негласних слідчих дій від 16.08.2015 року, протоколу дослідження інформації, отриманої при застосуванні технічних засобів від 09.12.2015 року, а також відео- та аудіозаписів встановлено наступне.

На підставі ухвали слідчого судді апеляційного суду Чернігівської області від 17.06.2015 року № 817, що досліджена судом, була проведена негласна слідча дія аудіо відеоконтроль особи.

В ході проведення вищевказаної негласної слідчої дії зафіксовані три зустрічі ОСОБА_6 з начальником ВДВС Ріпкинського РУЮ ОСОБА_5 , які відбулися 24 червня 2015 року, 03 липня 2015 року та 14 серпня 2015 року та проходили біля будівлі ВДВС, а також в службовому кабінеті ОСОБА_5 .

Зі змісту розмов, які відбувалися між обвинуваченим ОСОБА_5 та свідком ОСОБА_6 24.06. та 03.07.2015 року встановлено, що вони обговорювали поточний стан та подальший хід виконавчого провадження, майновий стан боржника та побутові теми. Крім того, свідок ОСОБА_6 висловлював бажання якнайшвидше отримати всі грошові кошти належні йому за рішенням суду та питав ОСОБА_5 про можливу необхідність надання йому ОСОБА_6 якогось заохочення. Як вбачається, за результатами вказаних розмов між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 жодних домовленостей досягнуто не було.

Під час розмови, яка відбулася між обвинуваченим та свідком ОСОБА_6 14.08.2015 року, після обговорення стану стягнення боргу, подальших дій у виконавчому провадженні та майнового стану боржника, свідок ОСОБА_6 просив роз`яснити вислів ОСОБА_5 «на своє усмотреніє», який був сказаний ним при минулій зустрічі. В результаті, на прохання ОСОБА_6 , обвинуваченим ОСОБА_5 спочатку сказав ОСОБА_6 , що у разі наявності у останнього бажання, він може надати йому коштів на пальне. ОСОБА_6 заперечив, вважаючи, це не тим, що він хотів почути. В подальшій розмові ОСОБА_5 було названо 10%. При цьому з дослідженого звукозапису розмови, залишилось незрозумілим, від якої суми співрозмовники визначили 10 %, яким чином, коли, де та які конкретно суми коштів ОСОБА_6 повинен був передавати ОСОБА_5 .

Судом досліджено речовий доказ - аркуш паперу з літерними та цифровими написами «Перераховано 18038,88 Аваль» та «Залишок боргу 115049,03» виконаних барвником синього кольору. Також на вказаному аркуші паперу міститься рукописна позначка «?» темного кольору.

З пояснень обвинуваченого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_6 по вказаному речовому доказу, встановлено, що на аркуші паперу ОСОБА_5 власноручно, під час зустрічі 14.08.2015 року, написав для ОСОБА_6 підрахунки по сумах стягнутих на виконання наказу суду та залишок боргу.

З протоколу огляду, помічення та вручення грошових коштів від 20.10.2015 року та додатку до нього, встановлено, що заявнику ОСОБА_6 в присутності понятих вручено грошові кошти в сумі 2000 грн., з яких 6 купюр номінальною вартістю по 200 грн., 6 купюр номінальною вартістю по 100 грн., 4 купюри номінальною вартістю по 50 грн. кожна, а також вказано серії та номери купюр. Грошові кошти вручені ОСОБА_6 для підтвердження фактичних даних та отримання доказів злочинної діяльності службової особи відділу ДВС Ріпкинського РУЮ в Чернігівській області в частині вимагання та одержання неправомірної вигоди.

З протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відеоконтролю особи від 21.10.2015 року та дослідженого відеозапису вказаної слідчої дії, яка відбулася 20.10.2015 року, видно, що ОСОБА_6 о 17.15 годині відповів по мобільному телефону на дзвінок, повідомив, що вже підійшов і погодився зайти до співрозмовника. ОСОБА_6 піднявся сходами та зайшов до кабінету, в якому знаходився обвинувачений ОСОБА_5 . Далі між обвинуваченим та свідком відбулася розмова, в якій ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_6 про свої подальші дії у виконавчому провадженні, розраховані у часі на майбутній тиждень та місяць. О 17.21 ОСОБА_6 дістав з кишені грошові кошти, повідомив, що там дві тисячі гривень. На це ОСОБА_5 сказав, що ця сума завелика. Але ОСОБА_6 зауважив, що це кошти за подальше сприяння у виконанні рішення. Далі обвинувачений поскаржився на важку роботу, висловив своє бажання звільнитися. Після цього ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вели розмову стосовно підприємства боржника. О 17.24 годині до кабінету зайшли співробітники СБУ.

В судовому засіданні встановлено, що відділ державної виконавчої служби Ріпкинського районного управління юстиції має графік роботи з 08 години 30 хвилин до 17 години 30 хвилин.

Отже, як видно з дослідженого відеозапису, обвинувачений ОСОБА_5 , достовірно знаючи про те, що він з 20.10.2015 року звільнений з посади начальника відділу ДВС Ріпкинського РУЮ, усвідомлюючи, що за декілька хвилин робочого часу він не встигне виконати дії, про які розповідає свідку щодо стягнення боргу, а з 21.10.2015 року він взагалі не працює у державній виконавчій службі і не являється посадовою особою, уповноваженою виконувати судові рішення, не повідомив про своє звільнення ОСОБА_6 , ввів в оману останнього про плани, розраховані на майбутні тиждень та місяць щодо вчинення виконавчих дій, за що отримав грошові кошти від свідка ОСОБА_6 .

Під час обшуку, який проводився в службовому кабінеті ОСОБА_5 20.10.2015 року, перебіг якого відображений у відповідному протоколі, що досліджений судом, на службовому столі ОСОБА_5 виявлені та вилучені грошові кошти в сумі 2000 грн., з яких 6 купюр номінальною вартістю по 200 грн., 6 купюр номінальною вартістю по 100 грн., 4 купюри номінальною вартістю по 50 грн. кожна.

З досліджених доказів слід зробити наступні висновки.

Згідно ст. 62 Конституції України, виходячи з презумпції невинуватості, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Верховний Суд України в контексті різних видів фактичних обставин справи раніше неодноразово називав ознаки, за якими діяння належало кваліфікувати як одержання неправомірної вигоди та за якими воно відрізняється від інших суміжних видів суспільно небезпечних діянь.
Відповідальність за одержання неправомірної вигоди настає лише за умови, що посадова особа одержала його за виконання чи невиконання таких дій, які вона могла або повинна була виконати з використанням наданої їй влади або організаційно розпорядчих чи адміністративно господарських обов`язків, або хоч і не мала повноважень вчинити відповідні дії, але через своє посадове становище могла вжити заходів до їх вчинення іншими посадовими особами ( абзац перший пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 5 «Про судову практику у справах про хабарництво»)
Кваліфікація діяння за ознаками одержання неправомірної вигоди (основний склад кримінального правопорушення, передбаченого статтею 368 КК України) завжди потребує встановлення спеціального суб`єкта злочину службової особи, визначення якої дається у примітці до ст. 364 КК, предмета злочину будь якої матеріальної вигоди, способу одержання неправомірної вигоди, яка може бути будь якою, причинного зв`язку між незаконною винагородою та згодою службової особи використати свої службові повноваження чи становище, залежності між оплаченим незаконною винагородою результатом та спроможністю і/або реальним застосуванням або ж незастосуванням службових повноважень чи можливостей суб`єкта злочину.
В п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь я кого висунутого проти нього обвинувачення.
Отже, як правильно зазначено в обвинуваченні, обвинувачений ОСОБА_5 , працюючи згідно наказу № 623/к від 17.09.2013 на посаді начальника відділу державної виконавчої служби Ріпкинського районного управління юстиції (далі - ВДВС Ріпкинського РУЮ), згідно ст. 4 Закону України «Про державну виконавчу службу» являвся представником влади, мав відповідно до посадової інструкції повноваження на здійснення керівництва діяльністю відділу державної виконавчої служби, організації його роботи, здійснення контролю за своєчасним, належним та повним виконанням державними виконавцями рішень судів та інших органів, тобто виконував організаційно- розпорядчі функції, мав 12 ранг державного службовця в межах 6 категорії посад, тобто згідно примітки 2 до ст. 368 КК України являвся службовою особою, яка займає відповідальне становище.
Однак, у даному випадку відсутня обов`язкова складова об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368 КК України, а саме, можливість обвинуваченого використати для вчинення дій по виконавчому провадженні в інтересах свідка службового становища та наданих у зв`язку з цим становищем повноважень, у зв`язку зі звільненням обвинуваченого із займаної посади.
Поряд з цим, обвинувачений ОСОБА_5 , будучи відповідно до наказу № 1197/2 від 20.10.2015 року звільненим із займаної посади, не маючи реальної можливості за 6 хвилин, що залишалися до кінця робочого часу вчинити будь які дії направлені на фактичне стягнення боргу у виконавчому провадженні, про які він розповідав ОСОБА_6 , розуміючи та усвідомлюючи, що з 21.10.2015 року він взагалі не являється державним виконавцем, тобто не має жодних повноважень щодо вирішення питань та вчинення будь яких дій у виконавчому провадженні № 43993300, використовуючи необізнаність з цього приводу ОСОБА_6 , створив у останнього уяву про своє активне сприяння по виконанню судового рішення на його користь в майбутньому, зловживаючи довірою ОСОБА_6 , заволодів за таке, нібито сприяння, грошовими коштами в сумі 2000 грн., які як він вважав належать ОСОБА_6 .
Враховуючи викладене та встановлені у кримінальному провадженні обставини, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_5 підлягають перекваліфікації з ч. 3 ст. 368 КК України на ч.1 ст. 190 КК України і він повинен нести відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.
Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_5 під час судового розгляду у кримінальному провадженні судом не встановлено.
За місцем реєстрації та фактичного проживання ОСОБА_5 характеризується позитивно, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працює, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Приймаючи до уваги, відомості про особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що відносно ОСОБА_5 слід визначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює сумі 850 грн..

Запобіжний захід щодо обвинуваченого у виді особистого зобов`язання, строк дії якого закінчився 26.12.2015 року, судом не продовжувався і підстави для обрання запобіжного заходу на час ухвалення вироку, з огляду на поведінку обвинуваченого, відсутні.

Цивільний позов не заявлявся, процесуальні витрати - відсутні. Речові докази аркуш паперу слід залишити зберігатися в матеріалах судової справи.

Керуючись ст.ст.373-376 КПК України, суд -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Речовий доказ - аркуш паперу залишити зберігатися в матеріалах судової справи.

На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Чернігівської області протягом 30 днів, з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1