Справа №579/1512/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/830/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Необережне тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 на вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 20 липня 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець

АДРЕСА_1 , раніше не судимий

обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України

з участю прокурора - ОСОБА_9

обвинуваченог - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

потерпілої - ОСОБА_8

представника потерпілої - ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 на вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 20 липня 2016 року, за яким ОСОБА_6 засуджено за ст. 128 КК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_6 у своїх апеляційних скаргах просять вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 20.07.2016 року відносно ОСОБА_6 - скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з недоведеністю його вини.

Потерпіла ОСОБА_8 просить вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 20.07.2016 року відносно ОСОБА_6 скасувати, призначити міру покарання ОСОБА_6 у виді обмеження волі та задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Як вбачається з вироку суду, 25 червня 2014 близько 19 год., ОСОБА_6 , перебуваючи біля входу до свого господарства на АДРЕСА_1 , під час виниклої обопільної сварки з ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , в ході якої останні почали наносити йому удари, а ОСОБА_8 потягла його ззаду за футболку, повернувшись обличчям до останньої, діючи умисно, наніс удар навідмаш лівою рукою по обом її рукам та, продовжуючи свої протиправні дії, правою рукою наніс удар потерпілій ОСОБА_8 в обличчя, в результаті чого потерпіла ОСОБА_8 не втримала рівноваги і впала сідницями на тверде ґрунтове покриття проїзної частини вулиці.

В результаті необережних дій ОСОБА_6 , які виразились у падінні потерпілої після нанесеного удару, ОСОБА_8 були заподіяні тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що ОСОБА_6 заподіявши необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження вчинив злочин, передбачений ст.128 КК України.

За цим законом йому призначено покарання у виді 150 годин громадських робіт.

Цивільний позов ОСОБА_8 задовольнено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 7627 грн. 32 коп. і моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Питання речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Свої вимоги захисник обвинуваченого ОСОБА_7 мотивує тим, що у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та порушенням норм КК та КПК вирок суду є незаконним і необґрунтованим, оскільки:

- показання ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 є непослідовними, суперечливими та завідомо неправдивими, оскільки саме вони були ініціаторами конфлікту, однак заперечували факти побиття ними ОСОБА_6 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , хоча ці факти відображені у обвинувальному акті та у вироку;

- суд критично оцінив показання ОСОБА_6 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та відмовив у задоволенні клопотань про проведення слідчих експериментів з ними, хоча їх показаннями повністю узгоджуються між собою і спростовують показання осіб, які враховані судом;

- хоча ОСОБА_6 і не пам`ятає як наносив удари потерпілій ОСОБА_8 , однак якщо він під час стискання йому шиї сорочкою і наносив удари інстинктивно, захищаючись, їх необхідно розцінювати як необхідну оборону;

- в судовому засіданні були спростовані показання потерпілої ОСОБА_8 про те, що після ударів по голові та падіння вона відчувала себе погано. Крім того, госпіталізована вона була зі скаргами на головну біль та нудоту і лише 08.10.2014 року під час комп`ютерного томографічного обстеження зафіксовано клиновидну компресійну деформацію 12 грудного позвонка;

- у своїх заявах ОСОБА_8 та ОСОБА_11 не вказували, що очевидцем була ОСОБА_23 .

Обвинувачений ОСОБА_6 вимоги своєї апеляційної скарги мотивує тим, що:

- вирок суду вважає незаконним та необґрунтованим, оскільки в основу вироку покладено неправдиві показання ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_24 , якої на місці події не було. Вказані особи були ініціаторами конфлікту, адже це вони приїхали до його оселі, вели себе зухвало, нецензурно лаялись, стукали ногами у хвіртку та огорожу, вимагали гроші;

- він не міг нікого вдарити, оскільки коли ОСОБА_8 тягла його за футболку, ОСОБА_12 наніс йому удар у нижню щелепу, переламав її, від чого він втратив свідомість;

- по приїзду міліції ОСОБА_8 вела себе зухвало, почувала себе добре, не втрачала свідомість не жалілась на будь-яку біль, погрожували купити всіх. Тільки у жовтні, коли з`явився у них адвокат у ОСОБА_8 було виявлено компресійний перелом;

- клопотання про проведення слідчих експериментів із свідками, про допит працівників міліції та клопотання про проведення повторної судово-медичної експертизи ОСОБА_8 були відхилені;

- із висновку судово-медичної експертизи вбачається, що конкретизувати дату отримання зазначеного ушкодження не можна, а у 2009 році ОСОБА_8 отримала травми, в тому числі і компресійний перелом, однак судом на це не звернуто уваги.

Потерпіла ОСОБА_8 вимоги своєї апеляційної скарги мотивує тим, що обвинуваченому ОСОБА_6 було призначено покарання у виді 150 годин громадських робіт, а її позовні вимоги було задоволено частково. З рішенням суду вона не згодна. Вважає вирок суду занадто м`яким, оскільки ОСОБА_6 заслуговує на більш суворе покарання у виді обмеження волі, так як внаслідок його злочинних дій вона стала інвалідом.

Заслухавши доповідь головуючого судді про обставини справи та зміст апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи поданих ними апеляційних скарг та заперечували щодо задоволення апеляційної скарги потерпілої, потерпілу, яка підтримала подану нею апеляційну скаргу та заперечувала щодо задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, прокурора, який заперечував щодо задоволення поданих апеляційних скарг, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого його захисника та потерпілої підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При винесенні вироку судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 діючи умисно, наніс ОСОБА_8 удар навідмаш лівою рукою по обом її рукам та, продовжуючи свої протиправні дії, правою рукою наніс удар потерпілій ОСОБА_8 в обличчя.

Як вбачається зі змісту вироку від удару ОСОБА_6 кулаком в обличчя (який він наніс саме продовжуючи свої умисні дії) потерпіла ОСОБА_8 не втримала рівноваги і впала сідницями на тверде ґрунтове покриття проїзної частини вулиці.

Об`єктивна сторона злочину передбаченого ст. 128 КК України характеризується:

- дією або бездіяльністю у виді посягання на здоров`я іншої людини;

- наслідками у виді спричинення тяжких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень;

- причинним зв`язком між вказаними діяннями та наслідками.

При цьому, суб`єктивна сторона такого злочину може виявлятись лише у формі злочинної самовпевненості або ж злочинної недбалості.

Тобто, дії внаслідок яких могли бути спричинені середньої тяжкості тілесних ушкодження, за змістом ст. 128 КК України повинні були б вчиненими внаслідок злочинної самовпевненості або ж злочинної недбалості, а не внаслідок умисних дій.

Поряд з цим зі змісту вироку вбачається, що необережні дії ОСОБА_6 (без зазначення внаслідок злочинної самовпевненості чи внаслідок злочинної недбалості) виразились лише у падінні потерпілої після нанесеного удару. При цьому, є незрозумілим, які ж саме дії чи бездіяльність з необережності вчинив ОСОБА_6 в момент падіння потерпілої, якщо сам удар від якого вона впала був вчинений умисно.

За таких обставин висновки суду про вчинення злочину передбаченого ст. 128 КК України з необережності суперечать обставинам встановлених судом першої інстанції про те, що наносячи удари ОСОБА_6 діяв умисно, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 411 КПК України свідчить про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, та відповідно до п.2 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення

У п.2 ч.3 ст. 374 КПК України зазначено, що у мотивувальній частині вироку, крім іншого, зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Про те, при формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, судом першої інстанції не зазначено мотив вчинення обвинуваченим зазначеного кримінального правопорушення, що є істотним порушенням вимог передбачених п.2 ч.3 ст. 374 КПК України та відповідно до положень ч.1 ст. 412, п.3 ч.1ст.409, КПК України є підставою для скасування судового рішення.

Крім цього, судом першої інстанції не наданої належної оцінки доводам захисника ОСОБА_7 , про те, що зі змісту обвинувального акту, який він надавав під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції (і на який він посилається у своїй апеляційній скарзі) вбачається, що відносно ОСОБА_8 (за тих х же обставин) також висунуте обвинувачення за ч.1 ст. 125 КК України в якому зазначено, що ОСОБА_8 на грунті виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки, діючи спільно з ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , схопила двома руками за воріт одягу ОСОБА_6 ззаду, та почала відтягувати його від господарства у бік проїжджої частини вулиці, вчиняючи насильницькі дії у вигляді тиснення одягу на шию потерпілого ( ОСОБА_6 ), які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень. Крім цього, в обвинувальному акті також зазначено, що в результаті протиправних умисних дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_6 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді «садна правого стегна», що відповідно до висновку судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень.

При наявності таких обставин, з урахуванням вищезазначених положень 374 КПК України, суд першої інстанції повинен був врахувати, що визначальними під час розгляду кримінального провадження є вирішення питання щодо умислу та мотиву вчинення злочину, і їх необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, причин вчинення діяння, поведінки обвинуваченого і потерпілої, що передувала події, їх стосунків, характеру вчинених дій, їх наслідків та ін.

Судом першої інстанції зазначеним обставинам не було надано належної оцінки та не спростовано показання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника в цій частині.

При наявності того, що учасники зазначеного конфлікту з обох сторін перебувають між собою у певних родинних чи дружніх стосунках, всупереч положень передбачених п.2 ч.3 ст. 374 КПК України, суд першої інстанції не навів достатніх мотивів неврахування показань свідків ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , зазначивши лише, що оцінює їх показання критично, оскільки вони є дружиною та донькою обвинуваченого.

Такий вирок не можна вважати законним та обґрунтованим, тому є обґрунтовані підстави для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого його захисника та потерпілої в частині їх вимог, щодо скасування вироку. В той же час, приймаючи до уваги, що з урахуванням положень ч.1 та ч.3 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути зазначені недоліки чи надати іншу оцінку добутим доказам, є доцільним призначення нового розгляду у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Щодо інших доводів апеляційних скарг обвинуваченого його захисника та потерпілої, то з врахуванням ч.2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для проведення їх аналізу.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 411, 412, 415,418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 на вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 20 липня 2016 року, задовольнити частково.

Вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 20 липня 2016 року - скасувати в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4