АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/902/16 Справа № 204/869/16-к Головуючий у 1 й інстанції - Доповідач - ОСОБА_1

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріаликримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах особи, до якої застосовані заходи медичного характеру, ОСОБА_6 на ухвалу Красногвардійськогорайонного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2016 року щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , до якого застосовані

примусові заходи медичного характеру,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_5 ,

особи, до якої застосовані

примусові заходи медичного

характеру ОСОБА_6 ,

лікаряпсихіатричного закладу ОСОБА_8 ,

представника психіатричного закладу ОСОБА_9 ,

Встановила:

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2012 року до ОСОБА_6 застосовані примусові заходи медичного характеру в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2015 року продовжено застосування примусових заходів медичного характеру, призначених постановою Красногвардійського районного суда м. Дніпропетровська від 08 червня 2012 року щодо ОСОБА_6 в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом.

Суд, задовольняючи подання лікаря психіатра, мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_6 страждає тяжким психічним розладом і здійснив дії, які являють собою безпосередньо небезпеку для нього та оточуючих.

Не погодившись з цією ухвалою, адвокат ОСОБА_5 подала на неї апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2016 року про продовження застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_6 в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом та відмовити у задоволенні подання лікаря-психіатра про продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом щодо ОСОБА_6 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які полягають в тому, що суд не звернув увагу на пояснення самого ОСОБА_6 про стійке поліпшення його психічного стану через позитивні результати тривалого лікування і трудотерапії, та його хворобу, для лікування якої необхідно не тільки приймання ліків, але й спеціальна дієта, яку в умовах закладу з суворим наглядом неможливо отримати. Вважає, що висновок комісії лікарів-психіатрів від 31 січня 2015 року майже нічим не відрізняється від висновку лікарів-психіатрів від 26 січня 2016 року, що вказує на формальне ставлення комісії до з`ясування питання щодо необхідності продовження лікування в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.

У поданих на апеляційну скаргу запереченнях представник ДЗ "Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України" наводить аргументи щодо неспроможності доводів адвоката та просить залишити ухвалу суду без зміни, а скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення адвоката ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу адвоката, думку прокурора ОСОБА_7 , та представників психіатричного закладу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які вважали ухвалу законною і обгрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: … неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вирішуючи апеляційну скаргу адвоката в частині його доводів про невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів при їх вирішенні керується положеннями ст. 411 КПК України, згідно з якою судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Згідно зі ст. 95 КК України, ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» та ст. 514 КПК України розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за поданням представника медичного закладу (лікаря-психіатра), де тримається дана особа, у передбаченому статтею 95 Кримінального кодексу України та статтею 512 цього Кодексу порядку. До подання додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Колегією суддів перевіркою викладених в апеляційній скарзі доводів встановлено, що згідно з ухвалою суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 було продовжено застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом, призначених постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2012 року, з урахуванням висновку комісії лікарів-психіатрів № 117 від 26 січня 2016 року, згідно з яким психічний стан пацієнта визначається дисимуляцієй хворобливих переживань минулого шляхом їх заперечення та пояснення власної поведінки психологічно зрозумілими причинами; заперечує інформацію, викладену в медичній документації щодо власного психічного стану на період госпиталізацій до психіатричних лікарень і на час скоєння правопорушення; не усвідомлює хворобливості своїх переживань, що призвели в тому числі й до інкримінованого правопорушення, а також були причиною попередніх госпиталізацій до психіатричного стаціонару; скоєне продовжує заперечувати; негативно висловлюється на адресу потерпілого; не розуміє необхідності подальшого лікування з урахуванням повторного застосування примусових заходів медичного характеру обумовлює необхідністьпродовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.

За думкою колегії суддів висновок комісії лікарів-психіатрів від 26 січня 2016 року відповідає психічному стану і перебігу хвороби у ОСОБА_6 та є об`єктивною оцінкою і психічного стану і суспільної небезпеки ОСОБА_6 на момент огляду.

Суб`єктивна точка зору адвоката про невідповідність закону висновку комісії лікарів-психіатрів про необхідність продовження застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом, який майже нічим не відрізняється від висновку лікарів-психіатрів від 26 січня 2016 року, що вказує на формальне ставлення комісії до з`ясування питання щодо необхідності продовження лікування в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом, не може розглядатися судом як доказ по справі, бо адвокат не є фахівцем в галузі психіатрії. З цієї ж причини адвокат не може оцінювати відповідність чи невідповідність висновків комісії лікарів-психіатрів психічному стану ОСОБА_6 , а також надавати оцінку психічному стану і ступеню суспільної небезпеки пацієнта, її зниження, та вирішувати питання припинення чи зміни виду примусового заходу медичного характеру.

З цієї ж причини адвокат не може оцінювати достатність, співпадання чи розбіжності, якість обгрунтування комісією лікарів-психіатрів висновку щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, відповідність чи невідповідність цього обгрунтування вказаної наявності особливої небезпеки хворого для оточуючих.

Отже, судом першої інстанції при вирішенні питання про продовження застосування примусових заходів медичного характеру у відношенні ОСОБА_6 використовувались результати роботи фахової комісії лікарів-психіатрів, акт якої є належним доказом для прийняття рішення за поданням лікаря-психіатра. В акті комісії лікарів-психіатрів № 117 від 26 січня 2016 року була надана об`єктивна інформація щодо стану здоров`я ОСОБА_6 .Положеннями ст. 27 Закону України "Про психіатричну допомогу" визначено, що виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Крім висновку комісії лікарів-психіатрів процесуальний закон не передбачає надання ніяких інших доказів для прийняття судом рішення за поданням представника психіатричного закладу. Тому твердження адвоката ОСОБА_5 про те, що висновок комісії лікарів-психіатрів про необхідність продовження застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом не відповідає закону, є безпідставними та такими, що не заслуговують уваги.

Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року "Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування" суд при розгляді справи про продовження, зміну або скасування (припинення) застосування примусових заходів медичного характеру, може викликати в судове засідання представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надавав особі психіатричну допомогу, а за потреби призначити судово-психіатричну експертизу тільки за наявності сумніву в правильності висновків комісії лікарів-психіатрів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції своє рішення по справі обгрунтував підтвердженою належним чином обставиною, а саме: за своїм психічним станом хворий ОСОБА_6 згідно висновку комісії лікарів-психіатрів № 117 від 04 лютого 2016 року становить особливу небезпеку для оточуючих, а тому потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричній лікарні з суворим наглядом.

Підстав не довіряти висновку лікарів-психіатрів, а також поясненням лікаря-психіатра як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, які є послідовними та незмінними і узгоджуються між собою, у колегії суддів немає.

Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, то вони, на думку колегії суддів, не заслуговують уваги, оскільки вивченням матеріалів провадження не встановлено даних, які б спростовували або викликали сумніви у правильності висновків суду першої інстанції, а тому колегією суддів не приймаються до уваги з підстав, вказаних вище.

Твердження адвоката в апеляційній скарзі про необхідність урахування пояснень самого ОСОБА_6 про те, що він впродовж трьох років у лікарні займається трудотерапією, задіяний на роботах в кухні, також не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до пояснень лікаря-психіатра ОСОБА_6 почав приймати участь у трудовій діяльності у відділенні тільки з лютого 2016 року, при цьому ніколи не залучався до роботи на кухні.

Інших доказів, які б викликали сумнів у правильності висновків суду першої інстанції, суду не надано.

Вирішуючи апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в частині того, що ОСОБА_6 має незадовільний стан здоров`я, що йому необхідна спеціальна дієта, яку в умовах закладу з суворим наглядом неможливо отримати, то колегія суддів також вважає, що доводи адвоката в цій частині також не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до об`єктивних даних ОСОБА_6 хірургічного та медикаментозного лікування не потребує, з ним неодноразово проводилися роз`яснювальні бесіди про необхідність дотримання низькокалорійної дієти.
За таких обставин не має підстав вважати, що судом допущена неповнота судового розгляду, яка викликає необхідність скасування ухвали,тому і в цій частині доводи апеляційної скарги адвоката не можуть бути визнані судом такими, що заслуговують на увагу.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування оскаржуваної ухвали при розгляді провадження в суді апеляційної інстанції, не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

Постановила:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.
Судді
______________ _________________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3