Дата документу Справа № 325/175/13-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 325/175/13-к Головуючий в 1 інстанції
Провадж. № 11-кп/778/6/16 ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст. 119 Доповідач в 2 інстанції
КК України ОСОБА_2

ВИРОК
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
розглянула 09 листопада 2016 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 20 березня 2013 року відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Мелітополь, Запорізької області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-17.06.1999 року Запорізьким обласним судом за ст. 94, ч.2 ст. 140 КК України до 15 років позбавлення волі, звільнений 23.11.2011 року по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України.
Учасники судового провадження:
обвинувачений ОСОБА_6 ,
Встановлені вироком Приазовського районного суду Запорізької області від 20 березня 2013 року обставини:
09 грудня 2012 року о 19 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_9 - на території господарського подвір`я домоволодіння АДРЕСА_2 , під час робіт по господарству, діючи з необережності, тримаючи у правій руці сокиру, наніс ОСОБА_10 , що допомагала йому по господарству один удар лезом сокири в праву тім`яну область голови, чим спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді рубленої рани тім`яної області голови, проникаючої в порожнину черепа, з пошкодженням правої тім`яної кістки, твердої, м`яких мозкових оболонок, речовини головного мозку із скупченням крові між пошкодженою кісткою та твердою мозковою оболонкою, крововиливами під м`які мозкові оболонки та в тканини головного мозку, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження.
09 грудня 2012 року потерпіла ОСОБА_10 була госпіталізована до відділення анестезії та інтенсивної терапії Приазовської ЦРЛ, де ІНФОРМАЦІЯ_2 від отриманих тілесних ушкоджень померла. Вказані тілесні ушкодження знаходяться у прямому причинному зв`язку із настанням смерті потерпілої.
Вироком Приазовського районного суду Запорізької області від 20 березня 2013 року:
ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України і йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців і покладено на нього обов`язки, передбачені п.п. 2,3,4 ч.1 ст.76 КК України.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 залишено без розгляду.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 , посилається на необгрунтованість вироку в частині призначення покарання, його невідповідність ступеню тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та неправильного застосування законодавства України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що суд, призначаючи покарання з випробуванням не в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, дані про особу ОСОБА_6 , які мають значення для призначення необхідного і достатнього покарання, і при призначенні покарання застосував ст. 75 КК України, не навівши у вироку переконливих мотивів для звільнення засудженого від відбування призначеного покарання. Зокрема, вказує, що суд не врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за скоєння корисливого злочину та злочину проти життя та здоров`я особи, не врахував, що злочин, передбачений ч.1 ст. 119 КК України скоєно наступного року після звільнення, що свідчить про те, що обвинувачений не став на шлях виправлення і вказує про неможливість звільнення його від відбування покарання з випробуванням. Просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України і призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.
Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які висловили заперечення доводам та вимогам апеляції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Оскаржуваний вирок ухвалений за процедурою розгляду кримінального провадження, передбаченою ч.3 ст. 349 КПК України, обвинувачений визнав себе винним у вчиненні інкримінованого злочину за обставин, наведених у обвинувальному акті, при цьому інші докази, які мали органи досудового слідства, зі згоди всіх учасників судового провадження, не досліджувались та доведеність вини обвинуваченого у поданій апеляції не оскаржується, добровільність позиції учасників провадження, правильність розуміння ними змісту положень зазначеної норми, наслідки застосування скороченої процедури судового провадження роз`яснені.
За встановлених фактичних обставин справи, районний суд кваліфікував вчинені ОСОБА_6 дії за ч. 1 ст. 119 КК України як вбивство, вчинене з необережності, що не оспорюється учасниками провадження.
Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.
З урахуванням наведених фактів, а також вимог апеляційної скарги прокурора, в якій визнання винуватості та правильність юридичної кваліфікації дій ОСОБА_6 не оскаржуються, вирок суду в цій частині не переглядається.
Натомість доводи прокурора про невірне застосування судом норм Закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості заслуговують на увагу.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання за вчинений злочин в межах санкції статті Особливої частини КК України з урахуваннм ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що обтяжують і пом`якшують покарання. При цьому призначене покарання повинно бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин і попередження вчинення нею нових злочинів.
Вирок суду, відповідно до вимог п.2 ч.3 ст. 374 КПК України, повинен містити, зокрема, обгрунтування щодо мотивів призначення обвинуваченому покарання, звільнення від відбування покарання.
Наведені вимоги не в повному обсязі дотримані судом першої інстанції.
Як передбачено ч. 2 ст. 409, ст. ст. 413, 414 КПК України, підставами для скасування вироку суду першої інстанції може бути, зокрема,неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість.
Суд першої інстанції в частині призначення обвинуваченому покарання не дотримався вимог закону, що призвело до ухвалення в цій частині незаконного та необґрунтованого рішення.
Так, суд першої інстанції, при призначенні ОСОБА_6 покарання неповно врахував фактичні обставини провадження, зокрема, настання непоправного наслідку у виді загибелі потерпілої, особу обвинуваченого, який раніше судимий, в тому числі, за скоєння злочину проти життя людини та дійшов необґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому покарання, хоч і в межах санкцій ч.1 ст. 119 КК України, але в мінімальному розмірі, при цьому не мотивувавши таке рішення, а висновок про застосування до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України обґрунтував лише щиросердним розкаянням останнього.
За таких обставин суд першої інстанції належним чином не мотивував підстави прийнятого рішення, не навів переконливих та достатніх доказів призначення обвинуваченому покарання в мінімальному розмірі санкції ч.1 ст. 119 КК України та подальшого звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, що призвело до призначення обвинуваченому покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості і неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність через застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Призначене покарання та подальше звільнення від його відбування з іспитовим строком не можна вважати достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових злочинів, а тому вирок, як правильно зазначено в апеляційній скарзі прокурора, в частині призначення обвинуваченому покарання підлягає скасуванню.
При ухваленні нового вироку та призначенні покарання обвинуваченому колегія суддів враховує фактичні обставини провадження та їх тяжкі наслідки, наявність у ОСОБА_6 судимості та приходить до висновку про доцільність призначення ОСОБА_6 покарання, яке належить відбувати реально.
Разом з тим, з урахуванням ставлення обвинуваченого до скоєного у вигляді щиросердного каяття ОСОБА_6 , що визнається обставиною, яка пом`якшує покарання, задовільної характеристики обвинуваченого за місцем проживання, призначення покарання обвинуваченому в максимальному розмірі, передбаченому ч. 1 ст. 119 КК України, про що йдеться в апеляційній скарзі, не відповідатиме вимогам ст. ст. 50, 65 КК України щодо мети та загальних засад призначення покарання.
При цьому, судова колегія також приймає до уваги тяжкість вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, який віднесений до категорії середнього ступеня тяжкості, відсутність у провадженні обтяжуючих покарання обставин, враховує похилий вік обвинуваченого.
З урахуванням змісту апеляційної скарги та визнання місцевим судом обвинуваченого винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України, вимога прокурора визнати ОСОБА_6 винним у скоєнні даного кримінального правопорушення є безпідставною та зайвою.
За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання - скасуванню з ухваленням нового вироку, що відповідатиме п. 3 ч. 1 ст. 407, п. 4 ч.1 ст. 409, п. 2 ч.1 ст. 413, ст. 414 КПК України.
За поданням Мелітопольського міськрайонного відділу КВІ УДПтС України в Запорізькій області ухвалою Мелітопольського міскрайонного суду Запорізької області від 30.09.2014 року звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням за оскаржуваним вироком скасовано, ОСОБА_6 направлено в місця позбавлення волі для відбування покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.
За змістом зазначеного судового рішення ОСОБА_6 взято під варту 30.09.2014 року, отже з вказаної дати ОСОБА_6 фактично приступив до відбуття покарання за вироком Приазовського районного суду Запорізької області від 20 березня 2013 року, що виключає застосування положень ч.5 ст. 72 КК України на період з 30.09.2014 року по день його доставки до СІЗО-10 для розгляду провадження за апеляційною скаргою прокурора на вказаний вирок. Разом з тим, строк відбування обвинуваченим покарання за вироком апеляційного суду повинен обчислюватися з моменту фактичного затримання ОСОБА_6 , а саме з 30.09.2014 року.
Одночасно, згідно до п. «ґ» ч.5 ст. 72 КК України, зарахуванню в строк призначеного ОСОБА_6 покарання підлягає термін його попереднього ув`язнення, пов`язаний із перебуванням останнього в установі попереднього ув`язнення СІЗО-10 УДПтС України в Запорізькій області, до якої обвинувачений, згідно відповідного повідомлення, прибув 26.10.2016 року у зв`язку із переглядом оскаржуваного вироку в суді апеляційної інстанції включно по день ухвалення апеляційним судом даного рішення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 20 березня 2013 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.1 ст. 119 КК України в частині призначення покарання скасувати.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 за ч.1 ст. 119 КК України призначити покарання у виді 4 (чотири) років позбавлення волі.
Строк відбуття ОСОБА_6 покарання відраховувати з моменту його фактичного затримання, а саме з 30.09.2014 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення по даному кримінальному провадженню з 26.10.2016 року по 09.11.2016 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В решті вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 20 березня 2013 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, що утримується під вартою, в той же строк з дня отримання копії вироку.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4