н/п 1-кс/640/8244/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" жовтня 2016 р. м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю слідчого - ОСОБА_3 ,
До Київського районного суду м. Харкова поштою 25.10.2016 надійшло клопотання старшого слідчого третього ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у Харківській області майора податкової міліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_4 , в якому сторона обвинувачення просить задовольнити клопотання та з метою забезпечення кримінального провадження та конфіскації майна підозрюваного ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , (код НОМЕР_1 ), накласти арешт на:
- квартиру за адресою АДРЕСА_1 , у якій зареєстрований та фактично мешкає підозрюваний ОСОБА_5 , яка відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ;
- нежилі приміщення першого поверху №18-20, 52-54 загальною площею 67,3 кв. м. в літ «А-9», що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , які відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є власністю ОСОБА_7 . З метою забезпечення арешту майна розгляд даного клопотання, в порядку ч.2 ст.172 КПК України, просить проводити без повідомлення підозрюваного, його захисника та власників майна.
На обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що ФОП ОСОБА_5 (код НОМЕР_1 ), в період 2008-2009 років, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, в порушення Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва», Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», Декрету КМУ «Про прибутковий податок з громадян», Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», Закону України «Про податок на додану вартість», отримавши на власний рахунок № НОМЕР_2 у «Сбербанк Росії» МФО 320627 грошові кошти у 2008 році 10 595 167,07 грн., з 01.01.2009 по 11.06.2009 рік 987 022,75 грн., маючи умисел на ухилення від сплати податків, не звернувся до ДПІ у Фрунзенському районі м. Харкова з заявою про перехід на загальну систему оподаткування та реєстрацію платником ПДВ, та зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 1246746,35 грн. та з податку на додану вартість в розмірі 1936125 грн. до бюджету не сплатив, чим ухилився від сплати податків в особливо великому розмірі.
27.09.2016 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України, тобто умисному ухиленні від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, вчинене особою, що займається підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи, яке призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів в особливо великих розмірах.
Сторона обвинувачення зазначає у клопотанні та вказує, що підозрюваний ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України додатковим покаранням за вчення якого визначено конфіскацію, необхідно вчинити дії щодо накладення арешту на майно, з метою забезпечення конфіскації майна.
ОСОБА_5 зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, в період 2009 року ОСОБА_5 відчужено свою частку у вказаній квартирі на користь своєї доньки ОСОБА_7 .
Встановлено, що відповідно до запису 31.01.1987 ОСОБА_5 укладено шлюб з ОСОБА_9 .
При розгляді клопотання в судовому засіданні слідчий підтримав клопотання про арешт майна.
Оскільки сторона обвинувачення довела наявність достатніх підстав вважати, що майно, яке не було тимчасово вилучене, може бути відчужене іншими особами, з метою забезпечення арешту майна, дане клопотання розглядається в порядку ч. 2 ст. 172 КПК України, без повідомлення власників майна.
27.09.2016 ОСОБА_5 в межах даного кримінального провадження повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, тобто умисне ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), що входять в систему оподаткування, введених у вставному законом порядку, вчинене особою, що займається підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи, яке призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів в особливо великих розмірах.
Покарання, що загрожує ОСОБА_5 в разі визнання його винним за ч. 3 ст. ст. 212 КК України, передбачає додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.
Крім того, Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 71268852 за дружиною підозрюваного ОСОБА_5 ОСОБА_6 зареєстрована на праві приватної спільної часткової власності ? частка квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.
За змістом ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
У відповідності до ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
З копії паспорту громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вбачається, що ним 31.08.1987 зареєстровано шлюб з ОСОБА_9 , 1963 року народження.
Згідно зазначених вище з Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вищевказана земельна ділянка зареєстрована ОСОБА_6 21.09.2009, та ? частка квартири зареєстровано 15.10.2009, тобто набуті за час шлюбу з ОСОБА_5 .
Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.173 КПК України, слідчий суддя при задоволенні клопотання про арешт майна, зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаться на інтересах інших осіб.
Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.
Однак, не підлягає задоволенню клопотання слідчого в частині накладення арешту на нежилі приміщення першого поверху №18-20, 52-54 загальною площею 67,3 кв. м. в літ «А-9», що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , які відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, які зареєстровані за ОСОБА_7 , яка є донькою підозрюваного ОСОБА_5 , оскільки до компетенції слідчого судді не належить аналіз та оцінка підстав переходу набуття права власності на майно, в тому числі близьких родичів підозрюваного. Крім того, як зазначено вище, за змістом п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою конфіскації майна саме підозрюваного, а не його близьких родичів
З цих же підстав, слідчий суддя відмовляє в задоволенні клопотання слідчого в частині накладення арешту на ? частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за донькою підозрюваного ОСОБА_5 - ОСОБА_7 .
З урахуванням положень ст. ст. 2, ст. 7 КПК України, слідчий суддя вважає в цій частині, що слідчим, всупереч ч. 3, ч. 4, ч. 5 ст. 132; ст. 171 КПК України, не доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні слідчого та прокурора, а тому клопотання в цій частині задоволенню не підлягає.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст.107 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7,107, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
В іншій частині в задоволенні клопотання відмовити.
Відповідно до 175 КПК України, ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1