12.09.2016 Справа №607/4492/16-к
Провадження № 1-кс/607/4192/2016
Також, слідчим прокуратури ОСОБА_5 не вказано в постанові про закриття кримінального провадження від 16.08.2016 року, як саме вона могла в обідню пору 22.04.2015 року перешкоджати ОСОБА_6 проводити перевірку або ж вчиняти будь-які протиправні чи корупційні діяння, що спонукало б ОСОБА_6 та стало підставою службовою необхідністю знаходитися у її кабінеті. Висновок службового розслідування від 28.04.2015 року, який підписаний ОСОБА_6 не містить жодних посилань на первинні документи та будь-які пояснення скаржника з причин, як вважає ОСОБА_3 , що їх просто не вивчали та не перевіряли під час перевірки. Відсутній будь-який документ, який би уповноважував ОСОБА_6 здійснювати перевірку та складати висновок перевірки. Не вказано чи він мав службовий додаток до посвідчення працівника внутрішньої безпеки, також чи мав ОСОБА_6 письмове доручення свого керівництва на право проведення перевірки, належним чином оформлене. Старшим слідчим у постанові про закриття вказаного кримінального провадження не встановлено та не обґрунтовано те, чи скаржник була ознайомлена з наказом про початок проведення перевірки та чи дотримав ОСОБА_6 при проведенні перевірки всіх вимог чинного законодавства. Усі вказані у заяві факти та доводи про вчинення кримінального правопорушення слідчим було проігноровано.
В судовому засіданні скаржник подану скаргу підтримала повністю та просить скаргу задовольнити з мотивів наведених ній та поданих доповнень.
Слідчий суддя, заслухавши думку скаржника, прокурора, дослідивши матеріали скарги, приходить до наступного висновку.
В ч. 1 ст. 303 КПК України визначено рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на оскарження. Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 26 травня 2016 року було постановлено зобов`язати начальника слідчого відділу прокуратури Тернопільської області виконати дії відповідно до статті 214 Кримінального процесуального кодексу України, щодо визначення слідчого для внесення відповідних відомостей за заявою ОСОБА_3 від 19 квітня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань та здійснення досудового розслідування.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Статтею 92 КПК України, передбачено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. На виконання даних вимог сторона обвинувачення в силу ст. 93 КПК України, здійснює збирання доказів.
Згідно ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Згідно ч. 1 ст. 91 КПК України, крім іншого, у кримінальному провадженні, крім іншого, підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Так, частина 2 статті 367 КК України передбачає кримінальну відповідальність за службову недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб, якщо воно спричинило тяжкі наслідки.
Свою постанову слідчий обґрунтовує лише показаннями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та інших свідків та доказами з приводу вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, проте, не обґрунтовує та не мотивує, чому він бере до уваги лише вказані докази.
Крім того, слідчий в постанові вказує, що ОСОБА_6 підготовив та скерував лист начальникові ДДСО МВС України ОСОБА_12 за вих. № 18/20-307 від 15.04.2015 року щодо необхідності включення до складу аудиторської перевірки працівника ВБ в Тернопільській області проте, таке твердження не обґрунтовує доказами, зібраними під час досудового розслідування.
Також слідчим, не в повній мірі було перевірено обставини та не дано оцінку іншим доказам, на які посилається скаржниця у своєму зверненні, зокрема: чи скаржник була ознайомлена з наказом про початок проведення перевірки 22.04.2016 року у її робочому кабінеті та складом цієї комісії, чи правомірно був включений до складу аудиторської комісії, чи дотримано ОСОБА_6 при проведенні даної перевірки всіх вимог чинного законодавства, на яке зсилається скаржник, щодо наявності повноважень у ОСОБА_6 щодо відібрання пояснень у працівників, що безпосередньо підпорядковані полковнику міліції ОСОБА_8 , щодо завдання ОСОБА_3 шкоди внаслідок дій ОСОБА_6 .
Слідчим не було допитано ОСОБА_3 з приводу вищезазначених обставин, поряд з тим, в постанові вказано, що інформація викладена у зверненні ОСОБА_3 є такою, що під час перевірки не знайшла свого документального підтвердження.
Таким чином, слідчий суддя вважає, що старший слідчий слідчого відділу прокуратури Тернопільської області під час закриття кримінального провадження не в повній мірі дослідив доводи ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 , не перевірив та не спростував їх належними доказами, не в повній мірі зазначив у мотивувальній частині постанови відомості про зміст обставин, які стали йому відомі та стали підставою для прийняття такої постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КК та КПК України.
Згідно ст.110 КПК України, постанова слідчого має бути мотивованою, обґрунтованою, а також відповідати встановленим обставинам справи.
З врахуванням вищевказаних обставин, приходжу до висновку, про передчасність, немотивованість та незаконність винесеної постанови з викладених в ухвалі підстав.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303-307, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду /підпис/ ОСОБА_1
З оригіналом згідно:
Слідчий суддя Тернопільського
міськрайонного суду ОСОБА_1