Справа № 0306/5937/2012 Провадження №11/773/86/13 Головуючий у 1 інстанції:Агеєва Є.О.
Категорія:ст.ст. 185 ч.3, 15 ч.3, 185 ч.3 КК України Доповідач: Клок О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2013 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого-судді Клока О.М.,

суддів Опейди В.О., Лозовського А.О.,

з участю прокурора Ващук І.В.,

засудженого ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 листопада 2012 року, яким ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, неодруженого, не працює, раніше судимого: 28 січня 2009 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ст.ст. 185 ч.3, 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі, встановлений іспитовий строк 2 роки; 21 липня 2009 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ст.ст. 190 ч.2, 71 КК України до 3 років 1 місяць позбавлення волі; -

засуджено за ст.185 ч.3 КК України на 3 роки 3 місяці позбавлення волі;

за ст.ст. 15 ч.3, 185 ч.3 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст.70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно до відбуття ОСОБА_1 визначено 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_1 змінено з підписки про невиїзд на взяття під варту в залі судового засідання.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_1 визначено рахувати з 15 листопада 2012 року.

Вироком вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА

Згідно вироку суду ОСОБА_1 визнаний винним в тому, що він в ніч на 12 липня 2012 року після 00.00год., переслідуючи злочинний намір на таємне викрадення чужого майна з корисливих спонукань, проник на територію подвір'я буд.11 по вул.Молодіжній в с.Воля Ковельська Ковельського району звідки повторно таємно викрав комплект з 4-х коліс К-16 з зимовими шинами та титановими дисками «ВМW»вартістю 3000 грн., належні потерпілому ОСОБА_2, чим заподіяв останньому майнову шкоду.

Він же, в ніч на 16 липня 2012 року після 00.00год., керуючись єдиним умислом на таємне викрадення майна, з корисливих спонукань проник на територію подвіря буд.11 по вул.Молодіжній в с.Воля Ковельська Ковельського району, звідки повторно таємно викрав комплект з 4-х коліс К-15 з літніми шинами та титановими дисками «ВМW»вартістю 2000 грн., належні потерпілому ОСОБА_2, чим заподіяв останньому майнову шкоду.

Він же, в ніч на 19 липня 2012 року після 00.00год., керуючись єдиним умислом на таємне викрадення майна, з корисливих спонукань проник на територію подвіря буд.11 по вул.Молодіжній в с.Воля Ковельська Ковельського району, звідки повторно таємно викрав комплект коліс К.-15 з титановими дисками «ВМW»на трьох з яких були шини вартістю 2500 грн., передній бампер до автомобіля «ВМW-Е39» вартістю 2500 грн. та 4 шини, вартістю 800 грн., належні потерпілому ОСОБА_2, чим заподіяв останньому майнову шкоду. Таким чином, ОСОБА_1, в період з 12 по 19 липня 2012 року повторно таємно викрав майна потерпілого ОСОБА_2 на загальну суму 10800 грн.

Крім того, він же, в ніч на 22 липня 2012 року, близько 04.00 год., переслідуючи злочинний намір на таємне викрадення чужого майна, з корисливих спонукань проник до приміщення літньої кухні, розміщеної на подвір'ї буд.11 по вул.Молодіжній в с.Воля Ковельська Ковельського району, звідки намагався повторно таємно викрасти газонокосарку марки «Ваdqеt ВВМ46К-ОНУ», вартістю 1000 грн., належну потерпілому ОСОБА_2, але, вилучивши вказане майно з місць його збереження, був помічений ОСОБА_3, через що змушений був припинити свої злочинні дії, безпосередньо спрямовані на повторне таємне викрадення вищевказаного майна, тобто з причин, що не залежали від його волевиявлення, не вчинив всіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.

У поданій апеляції ОСОБА_1, не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікації дій, вважає, що вирок підлягає скасуванню у звязку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі засудженого, безпідставного, невмотивованого призначення йому надто суворого покарання. Посилається на те, що судом не в повній мірі враховано його особу, який є особою молодого віку, зявився зі зізнанням, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував завдані злочином збитки, а в потерпілого відсутні претензії матеріального чи морального характеру. Просить вирок суду першої інстанції змінити, призначити покарання за ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді 2 років позбавлення волі. Також просить вирок скасувати, справу направити на новий судовий розгляд, оскільки свідки давали неправдиві показання.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляції, міркування засудженого, який апеляцію підтримав, просив вирок суду першої інстанції змінити із застосуванням положень ст.75 КК України, повідомив, що апеляцію, в якій просить скасувати вирок через неправдивість показань свідків він не подавав і не підтримує, пояснення прокурора, який апеляцію заперечив та просив вирок суду першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені злочинів, за які його засуджено, обґрунтовано встановлена судом першої інстанції, що по суті в апеляційній скарзі не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій засудженого за ст.ст. 185 ч.3, 15 ч.3, 185 ч.3 КК України є правильною і також не оскаржується.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та помякшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Зі змісту ст.69 КК України вбачається, що за наявності кількох обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

В ст.75 КК України передбачено, що якщо суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбуття покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбуття покарання з випробовуванням.

Призначаючи ОСОБА_1 покарання, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону та розяснень.

Як убачається з вироку, призначаючи засудженому покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу винного, а саме, те, що ОСОБА_1 раніше неодноразово судимий, відбував покарання в місцях позбавлення волі, через незначний проміжок після звільнення знову вчинив умисні злочини, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення та перевиховання.

Обставинами, що помякшують покарання ОСОБА_1, суд визнав зявлення зі зізнанням, щире каяття, добровільне відшкодування завданої шкоди. Окрім того, судом визнано обставинами, що помякшують покарання, і вік підсудного та визнання вини, і це не оспорюється в апеляції.

Врахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилається в апеляції засуджений, в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність відбуття покарання засудженим реально, окрім того і відсутні підстави для призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України, разом з тим, знайшов за можливе і необхідне призначити покарання ближче нижньої межі та мінімальне, а остаточне покарання шляхом часткового складання покарань у відповідності до ч.1 ст.70 КК України.

Твердження ОСОБА_1 в апеляції про те, що призначене покарання без застосування ст.69 КК України не відповідає ступеню тяжкості вчинених ним злочинів та його особі через суворість покарання є безпідставними.

Обране судом покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а тому підстав для скасування вироку з мотивів, зазначених в апеляції, колегія суддів не вбачає.

Доводи ОСОБА_1, які наведені в апеляційні скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку та призначенні покарання.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України (1960 року), колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Волинської області,

У Х В А Л И Л А

Апеляцію ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду від 15 листопада 2012 року щодо ОСОБА_1 без зміни.

Головуючий:

Судді: