Справа № 500/1776/16-к
Провадження № 1-кп/500/263/16
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення обвинувального акта прокурору
25 квітня 2016 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,
обвинувачена ОСОБА_4 ,
потерпілі: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
провівши в місті Ізмаїлі Одеської області відкрите підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0003147, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , що народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Миколаїв, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

встановив:
08 квітня 2016 року до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт з додатками у цьому кримінальному провадженні, ухвалою від того ж числа було призначено підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 зазначив, що в обвинувальному акті допущена технічна помилка, а тому висловив думку про повернення акту для його належного оформлення. Потерпіла ОСОБА_6 та обвинувачена ОСОБА_4 послались на розсуд суду.

Потерпіла ОСОБА_5 у підготовче судове засідання не з`явилася, про місце, дату та час його проведення повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим повідомленнями про вручення судової повістки про виклик до суду, про причини неприбуття суд не повідомила. Від вказаної потерпілої заяви про відкладення підготовчого судового засідання або про бажання взяти у ньому участь не надходило. Проведення підготовчого судового засідання без участі потерпілої ОСОБА_5 не відобразиться на повноті вирішення питань у ньому, у зв`язку з чим суд з урахуванням думок учасників судового провадження дійшов висновку про можливість його проведення без її участі.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт з додатками, дійшов висновку, що він на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Так, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим, у тому числі, у ст. 291 КПК України.

Відповідно ж до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті п/п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.97) (далі Конвенція), вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Не вдаючись до вирішення питань, що підлягають вирішенню під час судового розгляду, а лише перевіряючи обвинувальний акт на відповідність вимогам КПК, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки виклад фактичних обставин кримінального правопорушення не відповідає правовій кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим формулювання обвинувачення зазначене не конкретно та суперечливо, що порушує гарантоване п/п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції право обвинуваченої ОСОБА_4 бути поінформованою про характер і причини обвинувачення у світлі права обвинуваченої мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст.6 Конвенції.

Суд звертає увагу, що формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Однак, і виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, і формулювання обвинувачення викладені неповно, оскільки не містять інформації про те, де саме перебувало майно, спосіб заволодіння ним, чи відбувалося викрадення у відсутності осіб, або ж у присутності осіб, які не усвідомлювали, що відбувається викрадення, а також те, чи усвідомлювала обвинувачена те, що викрадення відбувається таємно.

Також, ні виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, ні формулювання обвинувачення взагалі не містять відомостей про те, кому належало майно, у викраденні якого обвинувачується ОСОБА_4 , а також про те, що вказаними діями, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , потерпілим була завдана матеріальна шкода.

Більше того, як за викладом фактичних обставин кримінального правопорушення, а також за формулюванням обвинувачення ОСОБА_4 обвинувачується у двох випадках викрадення чужого майна 08 та 19 грудня 2015 року, однак вони отримали спільну правову кваліфікацію за ч. 2 ст. 185 КК України за ознаками повторного таємного викрадення чужого майна (крадіжка), що суперечить викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та формулюванню обвинувачення, які не містить відомостей про те, чи діяла ОСОБА_4 повторно.

З викладеного випливає, що особою, яка складала обвинувальний акт, неповно зазначені виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, які не відповідають правовій кваліфікації кримінального правопорушення та посиланню на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність обставин, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_4 , оскільки їх наявність порушує гарантоване п/п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції право обвинуваченої бути поінформованою про характер і причини обвинувачення у світлі права обвинуваченої мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції.

Крім того, в обвинувальному акті в порушення п. 1 ч. 2 ст. 291 КПК суперечливо також зазначене найменування кримінального провадження. Так, найменування зазначене, як кримінальне провадження за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, тоді як раніше було зазначено ОСОБА_4 за цим обвинувальним актом обвинувачується лише за ч. 2 ст. 185 КК України.

Також, виходячи зі змісту ст. 291 КПК України, додатки до обвинувального акту є його невід`ємною частиною.

Беручи до уваги засаду кримінального провадження законності, що передбачена ст. 9 КПК України, недотримання будь-яких імперативних вимог КПК щодо змісту обвинувального акту та його невід`ємної частини додатків, в тому числі щодо відомостей, які вони мають містити, є підставою для визнання обвинувального акту таким, що не відповідає вимогам КПК України. Інакше, якщо застосувати принцип логічного тлумачення, можна дійти абсурдного висновку про те, що додатки до обвинувального акту можна не тільки складати без дотримання вимог КПК та вносити до них відомості на розсуд слідчого, а не ті, що передбачені КПК, а й взагалі їх не заповнювати або, більше, взагалі їх не долучати.

В порушення вимог п. 1 ч. 4 ст. 291 та ч. 1 ст. 109 КПК України, до обвинувального акту не додано реєстр матеріалів досудового розслідування, який би відповідав вимогам ч.2 ст. 109 КПК України.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 109 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Однак, всупереч викладених вимог ч. 2 ст. 109 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування взагалі не містить відомостей про заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема про вид такого заходу, дату і строк його застосування, не місить реєстр матеріалів досудового розслідування і вказівки на те, що заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Таким чином, у зв`язку з тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, зокрема п. 13 ч. 1 ст. 3, п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 291, п. 1 ч. 4 ст. 291, ч. 2 ст. 109 КПК України, суд дійшов висновку, що він в силу п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору.

Керуючись ст. ст. 314, 370 372 КПК України, суд

постановив:
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, повернути прокурору Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі виявлених недоліків.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1