Справа № 165/1919/15-к Провадження №11-кп/773/348/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 3 ст. 186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 червня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000748 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 та прокурора Нововолинського відділу Володимир-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на вирок Іваничівського районного суду Волинської області від 07 квітня 2016 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Жовтневе, м. Нововолинська Волинської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, згідно ст. 89 КК України не судимого, неодруженого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Жовтневе, м.Нововолинська Волинської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, працюючого висікальником друкарського станка ПП «Модел Пак», раніше не судимого, неодруженого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця смт. Верхні Серги Нижньо-Сергінського району Свердловської області Російської Федерації, жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, працюючого слюсарем-ремонтником в садівничому товаристві «Гірник», не судимого, одруженого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя АДРЕСА_3 , громадянина України, непрацюючого, неодруженого, з неповною загальною середньою освітою, раніше судимого вироком Шевченківським районним судом м. Києва від 15.04.2015 за ч. 1 ст. 189 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. Звільненого від його відбування на підставі ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком на 1 рік, судимість не знята та не погашена,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України,

прокурора ОСОБА_12 ,
захисників - ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_6 ,
обвинувачених - ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 ,
ВСТАНОВИВ:
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , посилаючись на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду викладених у вироку фактичним обставинам справи. Просить вирок суду змінити в частині засудження ОСОБА_11 за ч. 2, 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України та виправдати останнього за недоведеністю його винуватості у вчиненні цих злочинів. Апеляцію обгрунтовує тим, що досудовим слідством не здобуто доказів вини ОСОБА_11 , фактично не встановлено потерпілого від злочинів, що інкримінуються останньому, а допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 , власник будинку, ствердив, що обвинувачений, який є його племінником, з його дозволу та на його прохання забирав речі з квартири. Не встановлено і розміру заподіяної шкоди відповідно до п.6 ч.2ст. 242 КПК України. Крім того, місцевий суд при розгляді кримінального провадження не провів належної оцінки доказів, не навів у вироку мотивів неврахування всіх показань потерпілої ОСОБА_16 та всіх свідків, а врахував їх вибірково.

В апеляційній скарзі прокурор, просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження та неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність. Посилається на те, що ОСОБА_8 безпідставно виправдано за ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 186 КК України.

Зазначає, що досудовим слідством здобуто достатньо доказів вини ОСОБА_8 у нанесенні середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_17 , що підтверджується показаннями самого потерпілого та свідка ОСОБА_18 .

Безпідставним також вважає виправдання ОСОБА_8 і за ч. 3 ст. 186 КК України, так як показання обвинуваченого, які покладені судом в основу виправдування ОСОБА_8 не підтверджуються дослідженими безпосередньо в судовому засіданні доказами: зокрема показаннями потерпілої ОСОБА_19 та самого обвинуваченого, який на досудовому слідстві ні разу не заявляв, що викрадені речі належать його дядькові, а не потерпілій ОСОБА_16 . Вказує, що судом не взято до уваги і те, що ОСОБА_11 та ОСОБА_8 на власний розсуд розпорядилися викраденим майном. Вважає, що ОСОБА_20 (дядько обвинуваченого ОСОБА_11 ) показання на користь племінника давав з метою уникнення останнім відповідальності. Крім того, судом безпідставно виключено з обвинувачення кваліфікуючу ознаку «вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб».

Також зазначає, що при призначенні покарання ОСОБА_11 місцевим судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме ч. 4 ст. 70 КК України. Крім того, судом не застосовано ч. 5 ст. 72 КК України до ОСОБА_8 при призначенні останньому покарння.Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочинів передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 186 КК України та призначити йому покарання:

за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки,

за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік,

за ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 роки,

за ч. 3 ст. 186 КК України - у виді позбавлення волі на строк 6 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити до відбування 6 років позбавлення волі. Зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування покарання трок перебування під вартою з 15.09.2015 по 07.04.2016 рік.

ОСОБА_11 призначити покарання:

за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки,

за ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 роки,

за ч. 3 ст. 186 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 15.04.2015 року і остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

В запереченні на апеляційну скаргу захисника ,прокурор вважає її безпідставною та просить задовольнити його скаргу.

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за те, що в період часу з 14 год. 00 хв. по 20 год. 00 хв., 11 травня 2015 року в смт. Жовтневе м. Нововолинська за попередньою змовою з ОСОБА_9 , таємно викрали з території дачного будинку АДРЕСА_4 26 металевих стовпців, виготовлених із труб різного діаметру та довжини, загальною вагою 113 кілограм, вартістю 395 грн. 50 коп., спричинивши потерпілій ОСОБА_21 матеріальної шкоди на вищевказану суму.

Він же, 07 червня 2015 року, приблизно о 00 год. 30 хв. повторно, з метою таємного викрадення чужого майна, проник на територію подвір`я за адресою: АДРЕСА_5 , де через вікно, проник всередину будинку, з якого таємно викрав телевізор "Клатронік" сірого кольору, бувший у використанні, вартістю 1000 грн. та п`ять кілограм м`яса свинини, вартістю 400 грн., завдавши потерпілій ОСОБА_22 майнової шкоди на загальну суму 1400 гривень.

Він же, повторно в ніч з 25.08.2015 на 26.08.2015 року проник на огороджену територію біля приміщення сараю, що неподалік будинку АДРЕСА_6 де з кліток викрав дві кролиці, вагою 4 кг кожна та двоє кроленят, вагою 1,5 кг кожне, заподіявши потерпілій ОСОБА_23 матеріальної шкоди на загальну суму 880 гривень.

ОСОБА_10 визнаний винуватим і засуджений за те, що 11 травня 2015 року, приблизно о 20 годині 20 хвилин, в смт. Жовтневе м.Нововолинська, перебуваючи неподалік озера, що по вул. Перемоги, під час конфлікту з ОСОБА_17 , наніс останньому два удари металевим прутом по правій нозі та тулубу, спричинивши потерпілому умисні середньої тяжкості тілесні ушкодження: травматичного часткового розриву прямого м`язу правого стегна, забою поперекової ділянки з права, травматичного відшарування шкіри та підшкірної клітковини раневої ділянки з права.

ОСОБА_11 визнаний винуватим і засуджений за те, що в період часу з 10.03.2015 року по 15.03.2015 року, шляхом пошкодження вікна, проник у приміщення квартири АДРЕСА_7 , звідки повторно, таємно викрав наступні речі: планшет марки «GO CLEVER-TERRA 101» модель «А1022», вартістю 1500 гривень; мобільний телефон марки «SAMSUNG DUOS» модель GT-S5222, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , вартістю 400 гривень, в який були вмонтовані сім-карти операторів мобільного зв`язку «Лайф» та «Київстар», вартістю 10 гривень кожна; мобільний телефон марки «НОКІА Х2», вартістю гривень 500 гривень, в який була вмонтована сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар», вартістю 10 гривень, чим спричинив потерпілій ОСОБА_16 матеріальну шкоду на загальну суму 2430 гривень.

Він же, 19.08.2015року, приблизно о 18 год. 30 хв., перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_8 , повторно, шляхом вільного доступу, таємно викрав мобільний телефон марки «Нокіа 6300», ІМЕІ НОМЕР_3 , вартістю 550 гривень, в який була вмонтована сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар», вартістю 10 гривень, власником якого являється ОСОБА_16 , чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 560 гривень.

Він же, 03.09.2015 року, близько 20 год. 50 хв., шляхом пошкодження вхідних дверей, проник у приміщення квартири АДРЕСА_7 , в якій проживає ОСОБА_16 , звідки мав намір повторно, таємно викрасти наступні вживані речі: DVD-програвач марки «Pioneer», вартістю 300 гривень; DVD-програвач марки «LG» модель DK577XB, вартістю 400 гривень; мобільний телефон марки «Samsung» GT-E2121B ІМЕІ НОМЕР_4 , вартістю 250 гривень із сім-картою оператора мобільного зв`язку «Лайф», вартістю 10 гривень; машинку для стрижки волосся марки «IDEEN WELN 1212 K» модель RFC-0901, вартістю 150 гривень; оптичний бінокль марки «BREAKER» із маркуванням 20*50 WA 56M/1000M, вартістю 700 гривень, шуруповерт марки «Odwerk», модель BAS 14,4 Е, вартістю 350 гривень на акумуляторах, шуруповерт іноземного виробництва невідомої марки, вартістю 350 гривень; камуфляжну жилетку, вартістю 100 гривень, рюкзак кольору хакі, вартістю 200 гривень; чоловічу зимову куртку, вартістю 300 гривень, однак був помічений власницею ОСОБА_16 , яка намагалася його затримати. Не зважаючи на даний факт, не маючи намір припинити свої злочинні дії та залишити викрадене, ОСОБА_11 продовжив виконання злочинного умислу та повторно відкрито викрав із приміщення будинку вищевказані речі на загальну суму 3110 гривень, зникнувши з місця вчинення злочину та отримавши можливість розпоряджатись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_16 майнової шкоди на зазначену суму.

Заслухавши доповідь судді, який доповів зміст оскаржуваного вироку, доводи апеляційних скарг, пояснення обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_6 , які просять скасувати вирок щодо ОСОБА_11 і виправдати його за ч. 2, 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України у зв`язку з недоведеністю його вини у даних злочинах, а в апеляційній скарзі прокурора відмовити, прокурора ОСОБА_12 , який підтримав апеляційну скаргу подану прокурором ОСОБА_7 та заперечив скаргу захисника, обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які просять задовольнити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 і заперечують апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги підлягають часткову задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст. 374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку суд зазначає: формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення. Також в цій частині вироку, суд повинен описати результати оцінки доказів, навести докази для підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Місцевий суд, постановляючи вирок, яким, засуджуючи ОСОБА_11 за ч. 2, 3ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України, ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 122 КК України, ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_8 за ч. 2, 3 ст. 185 КК України та виправдовуючи ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 122 КК України ці та інші вимоги кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження в судовому засіданні в повній мірі не виконав, обставини, які мають істотне значення для вирішення питання щодо доведеності чи недоведеності винуватості обвинувачених у вчиненні пред`явлених їм злочинів належно не з`ясував, а докази надані як стороною обвинувачення, так і стороною захисту з достатньою повнотою не дослідив і мотивів неврахування окремих доказів у вироку не навів.

Відповідно до пред`явленого обвинувачення 03 вересня 2015 року, близько 20 години 50 хвилин ОСОБА_11 за попередньою змовою із ОСОБА_8 , шляхом пошкодження вхідних дверей, проникли у приміщення квартири АДРЕСА_7 , власницею якого являється ОСОБА_16 , звідки мали намір повторно, таємно викрасти наступні вживані речі: DVD-програвач марки «Pioneer», вартістю 300 гривень; DVD-програвач марки «LG» модель DK577XB, вартістю 400 гривень; мобільний телефон марки «Samsung» GT-E2121B ІМЕІ НОМЕР_4 , вартістю 250 гривень із сім-картою оператора мобільного зв`язку «Лайф», вартістю 10 гривень; машинку для стрижки волосся марки «IDEEN WELN 1212 K» модель RFC-0901, вартістю 150 гривень; оптичний бінокль марки «BREAKER» із маркуванням 20*50 WA 56M/1000M, вартістю 700 гривень, шуруповерт марки «Odwerk», модель BAS 14,4 Е, вартістю 350 гривень на акумуляторах, шуруповерт іноземного виробництва невідомої марки, вартістю 350 гривень; камуфляжну жилетку, вартістю 100 гривень, рюкзак кольору хакі, вартістю 200 гривень; чоловічу зимову куртку, вартістю 300 гривень, однак були помічені власницею ОСОБА_16 , яка намагалася їх затримати. Не зважаючи на даний факт, не маючи наміру припинити свої злочинні дії та залишити викрадене, ОСОБА_11 та ОСОБА_8 продовжив виконання злочинного умислу та повторно, відкрито викрали із приміщення будинку вищевказані речі на загальну суму 3110 гривень, зникнувши з місця вчинення злочину та отримавши можливість розпоряджатись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили ОСОБА_16 майнову шкоди на зазначену суму.

Як видно із журналу судового засідання та технічних засобів фіксування судового розгляду від 31.03.2016 року ОСОБА_8 винним себе у пред`явленому обвинуваченні не визнав та показав, що ОСОБА_11 його поросив допомогти забрати з квартири дядька речі останнього. Знаходячись у квартирі, у той час коли ОСОБА_11 складав речі, зайшла ОСОБА_16 і запитала, що вони тут роблять. ОСОБА_11 сказав, що вона зараз буде кричати, тоді вони вийшли через двері на вулицю, забравши із собою рюкзак у якому знаходились речі. ОСОБА_11 повідомив, що дядько йому дозволив брати речі і ними користуватися. ОСОБА_16 за ними не бігла.

ОСОБА_11 також заперечив свою винуватість у пред`явленому йому злочині, пояснивши, що прийшовши до квартири дядька разом із ОСОБА_8 , який йому мав допомогти забрати і занести речі, побачив, що вирвана скоба і відкриті двері, а в квартирі був безлад. Речі прийшов забрати щоб їх ніде не поділа ОСОБА_16 . Коли він зібрав у рюкзак два DVD-програвача, мобільний телефон марки «Samsung», машинку для стрижки волосся, бінокль, камуфляжну жилетку та чоловічу зимову куртку, в квартиру зайшла ОСОБА_16 . Він забрав рюкзак з речами та разом з ОСОБА_8 вийшли з квартири. Ці всі речі належать його дядькові ОСОБА_15 і взяв він їх з його згоди .

Крім того, ОСОБА_11 в апеляційному суді показав, що шуруповертів, які йому вміняються в обвинуваченні, в той вечір він не брав і в рюкзаку їх не було.

Про те, що вказані речі належать ОСОБА_15 і він дозволив ними розпоряджатися своєму племіннику ОСОБА_11 , надавши йому ключ від квартири ,в суді 31.03.2016 року підтвердив і свідок ОСОБА_15 , що підтверджується технічним записом фіксування судового засідання.

Потерпіла ОСОБА_16 також в місцевому суді підтвердила, що вищевказані речі належать її співмешканцю ОСОБА_15 і останній, повернувшись із заробітків їй повідомив, що він дав ключа від квартири своєму племіннику ОСОБА_11 , дозволивши останньому користуватись своїми речами. ОСОБА_16 також показала, що зайшовши у квартиру ОСОБА_15 , вона виявила в ній ОСОБА_8 і ОСОБА_11 , які побачивши її, вийшли із квартири через інші двері.

Як видно з вироку, суд ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 186 КК України виправдав у зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні цього злочину, пославшись на показання останнього і показання ОСОБА_11 (т.3 а.п. 134).

В той же час, суд визнав винуватим ОСОБА_11 за ч. 3 ст. 186 КК України, пославшись на показання ОСОБА_16 і не взявши до уваги показання свідка ОСОБА_15 , тим самим допустивши суперечності у вироку.

Крім того, суд, як на доказ винуватості ОСОБА_11 у цьому кримінальному правопорушенні, послався на заяву ОСОБА_16 до поліції, зазначивши, що остання вказала про викрадення її речей, надавши необхідні документи на ці речі і що ОСОБА_11 протягом досудового розслідування не заявляв про належність вказаних речей його дядькові. ( т.3 а.п.134)

Однак, наведені судом докази суперечать матеріалам кримінального провадження. Як видно із заяви ОСОБА_16 , поданої до поліції 04.09.2015 року, хоча в дійсності, як остання повідомила в суді дану заяву вона подала 03.09.2015 року, остання не вказувала, що два плеєри, мобільний телефон, два шуруповерти належать їй, а лише зазначила, що ці речі викрадені з її квартири ( т.3 а.п. 75). Відсутні також у кримінальному провадженні і дані, що ОСОБА_16 надала поліції документи на вказані речі. Крім того, в матеріалах провадження відсутні дані про надання стороною обвинувачення і дослідження судом протоколів допиту ОСОБА_11 під час досудового розслідування, що суперечить принципу безпосередності дослідження доказів.

Згідно договору купівлі-продажу та рішення про реєстрацію права власності, квартира АДРЕСА_7 належить ОСОБА_15 ( т.3 а.п. 106 108).

Однак, суд, в супереч вимогам ст. 91, 94 КПК України не з`ясував кому належать вищевказані речі, зазначені докази належним чином не проаналізував і мотивів спростування показань ОСОБА_16 про належність речей , які забрав із квартири ОСОБА_11 , його дядькові ОСОБА_15 у вироку не навів. Відсутні також у вироку і мотиви спростування показань свідка ОСОБА_15 про те, що він дозволив своєму племіннику ОСОБА_11 користуватися своїми речами, які знаходилися в квартирі АДРЕСА_7 , надавши йому ключ від цієї квартири.

Не з`ясовано судом і умислу обвинуваченого ОСОБА_8 під час проникнення його у будинок потерпілої ОСОБА_22 . Як видно з технічних засобів фіксування судового процесу 30.03.2016 року ОСОБА_8 у даній крадіжці визнав себе винуватим частково, показавши, що в будинок потерпілої ОСОБА_22 він проник не з метою крадіжки, а щоб переконатися чи в будинку немає його знайомих, а умисел на крадіжку майна виник у нього, коли знаходився у будинку. Будь-яких мотивів на спростування цих показань ОСОБА_8 місцевий суд у вироку не навів ( т.3 а.п. 133). Суд лише послався на показання потерпілої ОСОБА_22 , на протокол видачі речових доказів, протокол слідчого експерименту та довідку про вартість викрадених речей, не давши аналізу цим доказам.

Виправдовуючи ОСОБА_8 за ч. 1ст. 122 КК України, суд послався на показання потерпілого ОСОБА_17 про те, що ОСОБА_8 йому ударів не наносив, а лише утримував його за одяг, не даючи можливості захищатися від ОСОБА_10 та показання свідка ОСОБА_24 про те, що ОСОБА_8 ударів потерпілому не наносив (т.3 а.п. 132-133). Однак, дані висновки суду не відповідають доказам, здобутим у судовому засіданні, а саме, як видно із технічних засобів фіксування судового процесу 15.03.2016 року потерпілий ОСОБА_17 у суді підтвердив, що підійшовши до них, ОСОБА_10 сказав «Мочіть його». В цей час підбіг ОСОБА_8 схопив його за одяг та намагався нанести удар головою в обличчя. Свідок ОСОБА_25 показав, що підійшовши до місця події, побачив, як ОСОБА_8 тримає за одяг ОСОБА_17 , а ОСОБА_17 ОСОБА_8 .

Крім того, при постановленні вироку, судом допущено неправильне застосування кримінального закону, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України теж є підставою для скасування вироку, а саме, призначаючи покарання ОСОБА_11 , суд, всупереч роз`ясненням п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судом кримінального покарання», невірно застосував ч. 4 ст. 70 КК України.

Відсутність ретельного дослідження місцевим судом вищевказаних обставин та неналежна оцінка досліджених судом доказів, відсутність доказів на які суд посилається у вироку в матеріалах кримінального провадження не дає можливості апеляційному суду перевірити правильність кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_11 .

Зазначені порушення, відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законний і обґрунтований вирок та такими, які згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення і призначення нового розгляду в місцевому суді.

Хоча даний вирок оскаржувався лише в частині обвинувачення ОСОБА_8 і ОСОБА_11 , однак пред`явлене обвинувачення ОСОБА_10 і ОСОБА_9 взаємопов`язане із обвинуваченням, пред`явленим ОСОБА_8 і ОСОБА_11 , а тому вирок підлягає скасуванню в повному об`ємі.

Під час нового розгляду кримінального провадження місцевому суду необхідно повно і всебічно, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, провести судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення та постановити рішення, яке б відповідало вимогам ст. 370, 374 КПК України.

Виходячи із вимог ст. 407, 409, 415 КПК України, при скасуванні судових рішень з направленням справи на новий розгляд у місцевий суд, суд апеляційної інстанції немає права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність чи недостовірність доказів, перевагу одних доказів над іншими, застосування судом того чи іншого закону та покарання, тому доводи прокурора і захисника ОСОБА_6 з наведених питань підлягають перевірці при новому судовому розгляді.

Враховуючи те, що ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні, в тому числі і тяжких злочинів, а також те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, апеляційний суд вважає за необхідне продовжити йому запобіжний захід тримання під вартою до 22 липня 2016 року.

Керуючись ст. 404, 405, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та прокурора Нововолинського відділу Володимир-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Іваничівського районного суду Волинської області від 07 квітня 2016 року щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 скасувати і призначити новий розгляд у цьому ж місцевому суді в іншому складі.

Запобіжний захід ОСОБА_11 тримання під вартою продовжити до 22 липня 2016 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді