Дата документу Справа № 317/1742/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №317/1742/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/1475/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.537 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 жовтня 2016 року місто Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за клопотанням заступника керівника Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 про вирішення питання щодо речових доказів, пов`язаних із виконанням вироку по кримінальній справі №1-257/2008 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:
захисник-адвокат ОСОБА_9 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 12 серпня 2016 року, якою визнано, що речовий доказ по вищевказаній кримінальній справі відносно ОСОБА_7 - грошові кошти у сумі 12 200 доларів США та 553 грн, які знаходились на зберіганні в камері схову речових доказів Запорізького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, потрібно було повернути останній.

Своє рішення суд мотивував тим, що матеріалами кримінального провадження, в тому числі і поясненнями засудженого ОСОБА_7 , підтверджено, що 12 200 доларів США та 553 грн були часткою грошових коштів, які засуджений вкрав у потерпілої ОСОБА_10 , тому вказані кошти необхідно було повернути потерпілій.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_9 просить вищевказану ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою вирішити питання про долю речових доказів, а саме: повернути їх ОСОБА_7 . В обґрунтування своїх вимог вказує на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам провадження, оскільки суд не досліджував докази, а обмежився лише допитом обвинуваченого та долученням заяви потерпілої ОСОБА_10 від 19 травня 2008 року про відшкодування їй матеріальної шкоди у повному обсязі. Крім того апелянт вказує на допущені судом під час розгляду клопотання істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ухвалою суду, у квітні 2016 року заступник керівника Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_11 звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області з клопотанням про вирішення питання щодо речових доказів по кримінальній справі №1-257/2008 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.4 ст.186 КК України.

У клопотанні зазначено, що вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 22 травня 2008 року ОСОБА_7 засуджено за ч.4 ст.186 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки. Судом у вироку не зазначено, кому саме необхідно повернути речові докази - грошові кошти у сумі 12 200 доларів США та 553 грн, які під час досудового розслідування були вилучені у засудженого.

Заслухавши доповідь судді, захисника-адвоката ОСОБА_9 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та вважала, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, переглядаючи оскаржувану ухвалу суду у межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Зазначене клопотання (подання) розглядається згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цього розділу.

Відповідно, судове рішення, прийняте за наслідками розгляду такого клопотання (подання) повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції вищевказаних вимог закону не дотримався.

Вивченням матеріалів кримінального провадження встановлено, що за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 22 травня 2008 року ОСОБА_7 засуджено за ч.4 ст.186 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, до 5 років позбавлення волі; на підставі ст.ст.75, 76 КК України його звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням на 3 роки. У вироку вирішена доля речових доказів та зазначено, що грошові кошти в сумі 12 200 доларів США, які вилучені у ОСОБА_7 під час затримання, та 553 грн, та які зберігаються в бухгалтерії Запорізького РВ УМВС, повернути за належністю (а.с.2-3).

04 квітня 2016 року заступник керівника Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_11 звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області з клопотанням про вирішення питання щодо передачі речових доказів у вигляді грошових коштів конкретній особі, із зазначенням П.І.Б. або назви установи (а.с.1).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду вказаного клопотання не з`ясував всіх обставин, які підлягають з`ясуванню для прийняття законного та обґрунтованого рішення, не перевірив і не спростував в ухвалі всіх доводів захисника - адвоката ОСОБА_9 , в т.ч. про те, що документи на підтвердження повернення грошових коштів потерпілій ОСОБА_10 , що містяться в матеріалах провадження, не оформленні належним чином, тобто сам факт повернення цих коштів потерпілій відповідним чином не перевірений.

Крім того, згідно з матеріалами провадження та оскаржуваною ухвалою, у судовому засіданні від 12 серпня 2016 року прокурор Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_12 не підтримав вищевказане клопотання та просив суд залишити його без розгляду.

Проте, за вказаним клопотанням суд першої інстанції не прийняв будь-якого рішення.

Колегія суддів вважає, що зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судом першої інстанції під час розгляду клопотання прокурора, є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення. У зв`язку з цим, оскаржувана ухвала суду на підставі ч.1 ст.409 КПК України підлягає скасуванню.

Зважаючи на вимоги апеляційної скарги адвоката та враховуючи повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд у суді першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу, після її скасування, суд апеляційної інстанції має право: постановити нову ухвалу, закрити кримінальне провадження, або призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

За змістом ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і не вправі повторно досліджувати обставини, встановлені під час кримінального провадження, за відсутності клопотань учасників судового провадження.

Адвокат ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить постановити нову ухвалу, якою вирішити питання про долю речових доказів, а саме: повернути їх ОСОБА_7 . Проте клопотань про повторне дослідження обставин справи чи нових доказів при апеляційному розгляді від сторін не надходило.

Оскільки положення кримінального процесуального кодексу України неоднозначно регулюють питання кримінального провадження у випадках, зазначених вище, колегія суддів вважає за необхідне, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, застосувати загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України, та призначити новий розгляд даного провадження у суді першої інстанції.

При новому розгляді необхідно врахувати викладене в даній ухвалі, усунути вищевказані порушення, всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини провадження та, в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі адвоката, підлягають перевірці при новому розгляді.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 412 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 12 серпня 2016 року, якою визнано, що речовий доказ по кримінальній справі №1-257/2008 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.4 ст.186 КК України - грошові кошти у сумі 12 200 доларів США та 553 грн, які знаходились на зберіганні в камері схову речових доказів Запорізького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, потрібно було повернути потерпілій, скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4