Провадження № 11-кп/783/677/16 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши кримінальне провадження № 0003238 про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Львова, із середньо-спеціальною освітою, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працює плавильником у ТОВ «ГАЛ-КАТ», одружений, на утриманні має неповнолітню дитину, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 25 квітня 2016 року, -
в с т а н о в и л а :
цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.125 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 408 грн. 26 коп. матеріальної шкоди та 1000 грн. моральної шкоди, разом 1408 грн. 26 коп. В решті позовних вимог відмовлено. Також, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 2533 грн. 60 коп. правової допомоги.

Вирішено питання з речовими доказами.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 , не обирався.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 10 вересня 2015 року близько 23 год. 00 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу квіткового ринку, на пл. Соборній, 14, у м. Львові, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин вступив у конфлікт із ОСОБА_8 , в ході якого наніс йому удари руками в обличчя, чим спричинив потерпілому синець в ділянці лівого ока, контузію легкого ступеня лівого ока, рану нижньої повіки лівого ока, які відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості із короткочасним розладом здоров`я.

Не погоджуючись із зазначеним вироком потерпілий ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу.

Потерпілий у своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок Галицького районного суду м. Львова від 25 квітня 2016 року та постановити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_6 , більш суворе покарання; а в частині цивільного позову ухвалити рішення про збільшення розміру моральної шкоди, з урахуванням вимог розумності та справедливості.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_8 зазначає, що неповнота судового розгляду на невідповідність висновків суду призвела до ухвалення вищевказаного вироку, що є незаконним та необґрунтованим.

Зокрема, на думку ОСОБА_8 «перебування на утриманні малолітньої дитини» не можна віднести до пом`якшуючих обставин в розумінні статті 66 КК України. Не вважає потерпілий пом`якшуючою обставиною і «вчинення винним злочину вперше».

Також, апелянт не згідний з тим, що ОСОБА_6 щиро покаявся у вчиненому, оскільки обвинуваченим жодним чином не вчинялися дії щодо добровільного відшкодування завданих матеріальних збитків.
Крім цього, потерпілий не згідний з рішенням суду в частині задоволення цивільного позову. Присуджений судом розмір моральних збитків не може належним чином відшкодувати розмір понесених моральних та фізичних страждань.
Потерпілий у своїй апеляційній скарзі звертає увагу на ряд порушень з боку головуючого судді, зокрема під час розгляду клопотання щодо звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності в порядку ст. 47 КК України.
Заслухавши доповідь судді, доводи потерпілого на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який вважає вирок законним та обґрунтованим, пояснення обвинуваченого та захисника, які вважають апеляційну скаргу безпідставною, перевіривши та дослідивши матеріали провадження в межах доводів поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга потерпілого підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації діяння особою, яка подала апеляційну скаргу не оспорюється, внаслідок чого вони відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевірялися.
Винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України за встановлених судом першої інстанції обставин підтверджується сукупністю зібраних, досліджених у судовому засіданні та наведених у вироку доказів.
Діяння ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я кваліфіковано правильно.
Згідно з п.4 ч.1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
Частина 1 ст. 421 КПК України передбачає, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати суворіше покарання, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що досудове розслідування і судовий розгляд проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України. Викладені у вироку висновки про винність обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України за обставин, зазначених у вироку ґрунтуються на зібраних доказах, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження .
Разом з тим, як правильно зазначено в апеляційній скарзі потерпілого, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання судом не у повній мірі враховано: тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, способу вчинення та наслідки злочинних дій.
Так, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нею нових злочинів.
Суд, визначаючи ОСОБА_6 вид та розмір покарання своїх висновків у вироку не навів та не мотивував достатньо, на підставі яких даних він прийшов до висновку, що покарання у виді штрафу, призначеного у мінімальному розмірі, буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Судом першої інстанції не наведено у вироку і мотивів визнання пом`якшуючою ОСОБА_6 покарання обставиною - щире каяття. Так, щире каяття характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
Разом з тим, визнання ОСОБА_6 своєї вини носить формальний характер без щирого жалю з приводу скоєного та осуду своєї поведінки. Крім того, останній не вчиняв жодних спроб щодо відшкодування завданої злочином шкоди .
На підставі викладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді штрафу у мінімальному розмірі, свідчить про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості, таке покарання не можна вважати достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових злочинів, а тому вирок в частині призначення покарання підлягає скасуванню.
Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
При призначенні ОСОБА_6 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суспільну небезпечність вчиненого діяння; особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину; попередню соціальну поведінку; відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Що стосується твердження апелянта про те, що перелік обставин, які пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України є вичерпним, то колегія суддів з таким не погоджується.
Зі змісту ч.2 ст. 66 КК України вбачається, що наведений у ч. 1 ст. 66 КК України перелік обставин, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими й інші обставини, не зазначені в ч. 1 цієї статті.
А відтак, за наявності наведених обставин, апеляційний суд прийшов до переконання про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання в межах санкції, що передбачена ч.2 ст. 125 КК України, яке разом з тим не є мінімальним, та що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення.
Одночасно, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги потерпілого, щодо неправильного розв`язання судом першої інстанції цивільного позову в частині відшкодування завданої моральної шкоди.
Відповідно до ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Розв`язуючи цивільний позов потерпілого в частині відшкодування завданої моральної шкоди, суд вимог законодавства дотримався, своє рішення вмотивував.
Судом першої інстанції враховано душевні та моральні страждання потерпілого перенесені внаслідок діянь обвинуваченого, порушення нормальних життєвих зв`язків та вимушених змін у житті потерпілого, дотримано принципи розумності та справедливості.
З цих підстав апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги потерпілого щодо безпідставного зменшення судом першої інстанції сум, що підлягають стягненню у покриття моральної шкоди потерпілому.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 420 КПК України, апеляційний суд,-
у х в а л и в :
апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Галицького районного суду м. Львова від 25 квітня 2016 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання - скасувати .
Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 коп.

В решті вирок залишити без зміни.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення його апеляційним судом.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4