Справа №484/797/16-к 01.06.2016
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 березня 2016 року, яким
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Синюхин Брід Первомайського району Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчинені злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 ,
захисник ОСОБА_8 ,
засуджений ОСОБА_6 ,
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Прокурор просить вирок Первомайського міськрайонного суду від 17.03.2016 р. в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 березня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього, відповідно до ст. 76 КК України, обов`язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи та періодично з`являтись в зазначену інспекцію на реєстрацію.
Узагальнені доводи прокурора.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи правильності кваліфікації дій та доведеності вини ОСОБА_6 зазначає, що вирок в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням є незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції недостатньо враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, те, що обвинувачений, який ніде не працює, неодноразово судимий за вчинення аналогічних корисливих злочинів, вчинив два епізоди крадіжок протягом незначного проміжку часу після відбуття покарання за попереднім вироком та не вжив заходів для відшкодування потерпілим майнової шкоди, що свідчить про те, що висновків щодо своєї протиправної поведінки останній не зробив та на шлях виправлення не став.
Також зазначає, що суд першої інстанції не мотивував, які саме обставини провадження та дані про особу обвинуваченого враховано при вирішенні питання про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
ОСОБА_6 наприкінці грудня 2015 року у денну пору доби з метою викрадення чужого майна зайшов на територію домоволодіння ОСОБА_9 по АДРЕСА_2 , через вікно проник всередину будинку, відкрив вхідні двері та таємно викрав верхню металеву частину плити з господарської печі, телефонний дріт та інше майно, яке склав у мішок та відніс до річки. Повернувшись до будинку ОСОБА_9 через раніше відкриті двері, ОСОБА_6 таємно викрав телевізор марки «Весна». В нічний час наступного дня ОСОБА_6 знову проник всередину будинку ОСОБА_9 та таємно викрав штучний килим, холодильник «Снайге» та пральну машинку «Рига», які відніс до річки, завдавши вказаними діями потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 696 грн.80 коп.
Наприкінці грудня 2015 року у вечірній час ОСОБА_6 біля буд. АДРЕСА_2 , зірвавши замок, проник до нежитлового господарського приміщення належного ОСОБА_10 , звідки таємно викрав 2 пари дитячих саней, 5 металевих ящиків та інше майно, яке відніс до річки та в подальшому розпорядився за власним розсудом, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 590 грн.
Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднане з проникненням до житла та до іншого приміщення.
Врахувавши характер і ступінь небезпеки скоєних злочинів, особу винного та дані, що його характеризують, а саме те, що обвинувачений має постійне місце мешкання, де посередньо характеризується, не працює, раніше судимий, але покарання відбув повністю, страждає на психічну хворобу, однак згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 62 від 12.02.2016 р. є осудним, визнавши обставинами, що пом`якшують покарання щире каяття, повне визнання вини та сприяння розкриттю злочину, суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі із звільненням від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні вказаного у вироку кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку та ніким не оспорюються.
Суд вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 та дійшов висновку про доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи його ступінь тяжкості, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
З матеріалів провадження вбачається, що при призначенні обвинуваченому покарання за ч. 3 ст. 185 КК України, суд, відповідно до положень ст.65 КК України, врахував його тяжкість; дані про особу винного, а також обставини, що впливають на покарання, та призначив ОСОБА_6 покарання у виді трьох років позбавлення волі.
Незважаючи на це, прокурор, ставлячи в своїй апеляції питання про скасування вироку у частині призначеного покарання та винесення нового вироку, просить призначити обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 3 ст.185 КК України покарання у виді трьох років позбавлення волі, тобто такого ж самого покарання (за видом і строком), яке призначив суд.
За таких обставин вимога прокурора про скасування вироку і ухвалення нового в частині призначення покарання за ч. 3 ст.185 КК України є безпідставною та необґрунтованою.
Доводи прокурора про безпідставне звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України також є необґрунтованими.
Суд першої інстанції вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 та дійшов висновку про доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та необхідність звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, із застосуванням ст. 75 КК України.
З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання щирого каяття, повного визнання вини та сприяння розкриттю злочину, суд першої інстанції прийшов до переконання про те, що для виправлення та перевиховання ОСОБА_6 буде достатнім і доцільним призначення йому покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, який, з врахуванням положень ст. 12 КК України, є тяжким злочином. Відповідно даним, відображеним у вимозі про судимість, копіях вироків та довідках про звільнення, ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий. З характеристики з місця проживання вбачається, що ОСОБА_6 зарекомендував як з позитивної, так і з негативної сторони, скарг на нього не надходило. Відповідно довідкам Первомайської ЦРЛ, ОСОБА_6 на обліку у лікаря - нарколога не перебуває, у лікаря психіатра знаходиться на обліку з 2006 року, за висновком судово-психіатричного експертизи № 62 від 12.02.2016 р., ОСОБА_6 в даний час і в період часу, до якого відносяться діяння, що йому інкримінують, виявляє ознаки органічного розладу особистості та поведінки внаслідок травматичного пошкодження головного мозку з легким ступенем когнітівніх порушень. Крім того, під час апеляційного розгляду, ОСОБА_6 повідомив, що хоча офіційно він не працевлаштований, проте працює. Цивільні позови по справі не заявлялись, потерпілі претензій майнового характеру в суді першої інстанції не висловлювали.
З мотивувальної частини вироку вбачається, що суддею при призначенні покарання враховано обставини, що пом`якшують покарання (щире каяття, повне визнання вини та сприяння розкриттю злочину) та відсутність обставин, які обтяжують покарання и, ретельно досліджено дані про особу обвинуваченого, на підставі яких зроблено висновок про достатність і доцільність призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України.
Приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд, застосувавши принцип індивідуалізації призначення покарання, обґрунтовано дійшов висновку про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, при цьому навів у вироку переконливі мотиви та підстави такого рішення.
Є необґрунтованими доводи прокурора про те, що суд не врахував наявність непогашених судимостей у обвинуваченого, оскільки з тексту вироку вбачається, що при призначенні покарання суд в повній мірі врахував те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий.
Крім того, слід зазначити, що з матеріалів провадження (технічного носія інформації) вбачається, що прокурор, з огляду на обставини, які були з`ясовані та перевірені доказами під час судового розгляду, у судових дебатах просив звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, посилаючись при цьому на те, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.
З огляду на наведене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування вироку в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, як того просить апелянт, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу заступника прокурора Миколаївської області залишити без задоволення, а вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 березня 2016 року відносно ОСОБА_6 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді
_____________________ __________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3