ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
№ 5-2437км16 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 15 червня2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
захисників: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
при секретарі ОСОБА_7 ,
Вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 13 березня 2015 року засуджено:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Солоницівка Дергачівського району Харківської області, громадянина України, одруженого, не працюючого, раніше не судимого,
- за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.
На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_8 звільнено від покарання за вчинення ним кримінального правопорушення за ч.2 ст.125 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності;
- за ч. 2 ст. 146 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років;
- за ч. 3 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності;
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацію всього майна, що належить йому на праві приватної власності;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Солоницівка Дергачівського району Харківської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

- за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.
На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_9 звільнено від покарання за вчинення ним кримінального правопорушення за ч.2 ст.125 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності;
- за ч. 2 ст. 146 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років;
- за ч. 3 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацію всього майна, що належить йому на праві приватної власності;
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_9 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацію всього майна, що належить йому на праві приватної власності;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та мешканця м. Харкова, громадянина України, не одруженого, раніше не судимого,

- за ч. 2 ст. 146 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років;
- за ч. 3 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацію всього майна, що належить йому на праві приватної власності;
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_10 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацію всього майна, що належить йому на праві приватної власності.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду у розмірі 148 673 грн та моральну шкоду у розмірі 30 000 грн.
Судом вирішено питання відшкодування судових витрат та долю речових доказів у справі.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27 жовтня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 залишено без зміни.
За вироком суду, ОСОБА_9 , ОСОБА_8 04 лютого 2012 року у вечірній час, прибули до будинку АДРЕСА_1 , де стали чекати приїзду ОСОБА_12 з метою з`ясування питання з приводу його розрахунків за поставлене йому молоко. Близько 19-00 год. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 побачили, що ОСОБА_12 на своєму автомобілі «Mitsubishi Рajero», разом зі своєю дружиною і неповнолітнім сином приїхали додому, та дочекавшись поки дружина і син підуть додому, скориставшись тим, що ОСОБА_12 залишився на самоті в салоні свого автомобілю, ОСОБА_8 , умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, за одяг витягнув ОСОБА_13 з автомобілю, та завдав йому правою рукою удар у підборіддя, в той же час ОСОБА_9 , який знаходився позаду, умисно завдав потерпілому тупим твердим предметом один удар у потилицю та по лівій нозі, від чого потерпілий, втративши рівновагу, впав на сніг та втратив свідомість. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продовжили бити потерпілого ногами у різні частини тіла: голову, тулуб та ребра, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу мозку з легкими клінічними проявами і забитою раною в потиличній області, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, 22 травня 2013 року ОСОБА_8 , будучі обізнаним про місце у пересування свого боржника ОСОБА_14 , діючи за попередньою змовою групою осіб разом зі своїм сином ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , з метою незаконного позбавлення волі та викрадення людини, на автомобілі останнього ВАЗ 2101, прибули до будівлі податкової адміністрації Харківської області у м. Харкові на вул. Карла Маркса, 30, де стали чекати потерпілого ОСОБА_14 , який повинен був приїхати в той день до податкової міліції за вищевказаною адресою. В той же день, близько 16-00 год., знаходячись у салоні вказаного автомобіля під керуванням ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , побачивши малознайомого йому ОСОБА_14 , який приїздив разом зі своїм захисником ОСОБА_16 на автомобілі «Тоуоtа Саmrу» державний номер НОМЕР_1 , який він припаркував поблизу з будівлею Податкової адміністрації Харківської області, наказав ОСОБА_10 прослідувати за Оптовим, який і разом зі своїм захисником ОСОБА_17 , зустрівшись з співробітником податкової міліції ОСОБА_18 , направилися до кафе «Мрія». Побачивши, як ОСОБА_14 відійшов від ОСОБА_17 і ОСОБА_19 та самостійно направився у напрямку Податкової адміністрації Харківської області, ОСОБА_15 телефоном поінформував ОСОБА_9 про пересування ОСОБА_14 . А, ОСОБА_8 , підійшовши та привітавшись з ОСОБА_14 за руки, почав його утримувати. Потерпілий намагався вирватись, але дорогу перегородив ОСОБА_10 , який йшов за ним позаду, крім того до них підбіг ОСОБА_9 .

Користуючись своєю перевагою у фізичній силі та кількості, прагнучи подолати волю потерпілого до опору, вони утрьох завдали ОСОБА_14 численних ударів руками і ногами в різні частини тіла, чим спричинили останньому фізичний біль та застосували психологічне насильство, яке виразилося у словесних погрозах. Потім, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_15 з силою потягли потерпілого до його автомобіля «Тоуоtа Саmrу», який на підставі довіреності знаходився в користуванні ОСОБА_14 , власником якого є ОСОБА_11 , та повезли потерпілого в Дергачівський район Харківської області. Спричивши своїми злочинними діями потерпілому ОСОБА_11 матеріальних збитків у великому розмірі на загальну суму 148 670,00 грн.

У касаційних скаргах:
засуджений ОСОБА_8 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, недоведеність його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, істотні порушення кримінального процесуального закону, просить вирок та ухвалу щодо нього скасувати з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції;

засуджений ОСОБА_9 , посилаючись на аналогічні доводи, просить вирок та ухвалу щодо нього скасувати з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції;

захисник ОСОБА_5 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_10 , посилаючись на порушення кримінального процесуального закону, просить судові рішення змінити, зокрема, через недоведеність винуватості його підзахисного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України вважає, що ОСОБА_10 необхідно виправдати, з ч. 2 ст. 146 КК України дії засудженого перекваліфікувати на ч. 1 ст. 146 КК України та призначити за цим ЗакономОСОБА_10 необхідне покарання зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечив проти задоволення касаційних скарг захисника та засуджених, пояснення захисників ОСОБА_5 ,ОСОБА_6 , перевіривши матеріали провадження і обговоривши наведені у скаргах доводи, суд дійшов висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню, з таких підстав.
Висновки суду про винуватість та кваліфікацію дій засуджених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 289 КК України, відповідають фактичним обставинам провадження, визнані судом доведеними, ґрунтуються на сукупності об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Суд касаційної інстанції, з огляду на вимоги ст. 433 КПК України, не перевіряє судові рішення щодо неповноти й однобічності досудового розслідування та судового слідства, а також невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а виходить з обставин, встановлених судом.
Доводи касаційних скарг засуджених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_10 про недоведеність їх винуватості у нанесенні ними умисних легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я, та їх же вини, і вини ОСОБА_10 у незаконному позбавленні волі та викраденні людини за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалось заподіянням потерпілому фізичних страждань, а також у незаконному заволодінні транспортним засобом, скоєному за попередньою змовою групою осіб, завдавши великої матеріальної шкоди, є безпідставними та спростовуються матеріалами провадження.
Так, зокрема, не зважаючи на те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 свою винуватість у вчиненні епізоду викрадення ОСОБА_14 не визнали, їх вина підтверджується показаннями засудженого за цим же вироком ОСОБА_10 , який підтвердив, що 22.05.2013 року, він, за проханням батька і сина ОСОБА_20 в денний час слідкував за ОСОБА_14 в районі кафе біля податкової інспекції у м. Харкові, телефонував та доповідав їм про пересування ОСОБА_14 , а потім, коли йшов за потерпілим, побачив, що ОСОБА_8 , після привітання з ОСОБА_21 за руку, разом з сином стали з силою заштовхувати ОСОБА_21 до автомобіля «Тойота». Він також став допомагати батьку й сину ОСОБА_20 посадити ОСОБА_21 на заднє сидіння авто, та помітив, що всі ці дії відповідно до ОСОБА_21 були насильницькі. Після цього автомобіль поїхав. При цьому, ОСОБА_9 був за кермом авто, а ОСОБА_8 сидів разом з ОСОБА_21 на задньому сидінні.

Крім того, такі показання узгоджують з показаннями свідків ОСОБА_22 , яка повідомила, що у травні 2013 року біля 16.00-16.30 години вела дитину у музикальну школу та бачила, як двоє чоловіків на вул. К.Маркса тягнуть під руки молодого чоловіка, який чинив опір, старший з нападників бив у живіт потерпілого, щоб не чинив опір. Третій (впізнала у залі суду ОСОБА_10 ) йшов позаду, ніс барсетку, де нападники шукали ключи від авто, які потім знайшли у кишені потерпілого. Старший, разом з ОСОБА_23 скрутили руки потерпілому та заштовхнули у авто «Тойота», били потерпілого по голові та спині, після чого молодий нападник сів за кермо, ОСОБА_10 кинув туди взуття та залишився і пішов пішки. Автомобіль уїхав. Свідок категорично заперечила, що вказані дії могли би бути інсценуванням, оскільки потерпілий намагався вирватись та кричав, щоб його не били. Аналогічні показання дала свідок ОСОБА_24 .
Свідок ОСОБА_25 , повідомив, що він 22.05.2013 року ОСОБА_14 попрохав ОСОБА_17 супроводжувати його як адвоката на зустрічі за офіційним викликом працівника розшуку податкової міліції та слідчого в м. Харкові. При цьому ОСОБА_25 зазначив, що ключі від автомобіля Оптова «Тойота камрі» бежевого кольору, який належить ОСОБА_26 з яким він також він багато років знайомий, були у нього, оскільки за кермом від м. Краматорська їхав він. Приїхавши до податкової інспекції в м. Харків, ОСОБА_25 залишився в автомобілі, та бачив як ОСОБА_14 розмовляв по телефону, біля нього був незнайомий чоловік. ОСОБА_17 підійшов до них, і вони утрьох, разом з молодим чоловіком, який представився працівником податкової, пішли в кафе чекати слідчого. Близько 16.00-16.20 хвилин ОСОБА_14 взяв у ОСОБА_17 ключі від автомобіля, щоб взяти в ньому сигарети, та вийшов з кафе. Через 7-10 хвилин після цього ОСОБА_25 вийшов за ним, однак ОСОБА_14 та його автомобіля вже ніде не було, на телефонні дзвінки він не відповідав. Адвокат зазначив, що спочатку подумав, що це справа працівників податкової з метою вимагання грошей або ОСОБА_27 поїхав на якусь зустріч по роботі. Однак, очевидиці дві жінки, розповіли, що бачили, як троє чоловіків із застосуванням фізичної сили (наносили удари в область тулуба) тягли невисокого чоловіка, який переходив дорогу до автомобіля «Тойота» бежевого кольору, забрали ключі від автомобіля та поїхали в невідомому напрямку. ОСОБА_25 викликав міліцію.
Свідок ОСОБА_28 , підтвердила, що вона працювала разом з потерпілим ОСОБА_14 і він розповідав, що має великі борги за які його можуть вбити, а незадовго до зникнення повідомив, що боїться за своє життя.
Також, місцевий суд дослідив інші докази, зокрема, протокол проведення слідчого експерименту від 15.10.2013 року (та план-схему до нього, а також відеозапис вказаного протоколу, переглянутим безпосередньо в судовому засіданні), згідно якого ОСОБА_9 детально показав та розповів про обставини інкримінованих йому дій (т. 2 а.п. 36-57, 155), протокол проведення слідчого експерименту від 25.02.2014 року (та фото таблицю до нього), згідно кого ОСОБА_10 детально показав та розповів про обставини інкримінованих йому кримінальних правопорушень (т. 2 а.п. 104-115).
Доводи касаційних скарг про те, що батько потерпілого ОСОБА_14 - ОСОБА_29 не повинен був визнаний досудовим слідством потерпілим, то, на думку колегії суддів, ці висновки засуджених є аналогічними, наведеним у їх апеляційній скарзі, які апеляційний суд визнав є хибними, оскільки визнання ОСОБА_29 батька ОСОБА_14 , який зникнув, не суперечить вимогам ч. 6 ст. 55 КПК України.
Доводи ОСОБА_8 щодо того, що ОСОБА_14 сам звернувся до нього з проханням інсценувати його викрадення з метою уникнення сплати боргів кредиторам, суд першої інстанції визнав недостовірними і до уваги не взяв, навівши у вироку протилежні докази.

Доводи захисника ОСОБА_10 ОСОБА_5 , щодо відсутності у діях його підзахисного складу правопорушення за ч. 3 ст. 289 КК України та клопотання про перекваліфікацію його дій з ч. 2 ст. 146 КК України на ч. 1 ст. 146 КК України, є аналогічними наведеними у апеляційних скаргах, належним чином перевірялись апеляційним судом, які суд визнав необґрунтованими, та довів, що дії всіх засуджених були узгодженими, і саме сукупність дій всіх засуджених призвела до можливості вчинення вказаного злочину, що свідчить про наявність попереднього зговору групою вказаних осіб.
Дії засуджених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які виразилися у незаконному заволодінні транспортним засобом, скоєному за попередньою змовою групою осіб, що завдавши великої матеріальної шкоди, також кваліфіковані правильно.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридично особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її завдала. Зважаючи на те, що вина всіх трьох засуджених у незаконному заволодінні транспортним засобом була доведена, суд правильно стягнув на користь потерпілого ОСОБА_11 матеріальну шкоду у розмірі 148 670,00 грн. з підстав її обґрунтованості та доведеності їх вини. Суд першої інстанції також у своєму вироку навів обґрунтовані дані про вартість автомобіля «Тойота», яка підтверджена висновком товарознавчої експертизи, та даними про те, що цей автомобіль був у власності потерпілого ОСОБА_30 .
Крім того, доводи засуджених є аналогічні наведеним у касаційних скаргах, були ретельно перевірені судом апеляційної інстанції, який, розглядаючи апеляційні скарги на вирок суду першої інстанції, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованою.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Доводи касаційних скарг про відсутність технічної фіксації судового процесу у суді першої інстанції спростовуються матеріалами кримінального провадження та дисками аудіо фіксації судових засідань.
Твердження касаційної скарги захисника щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого ОСОБА_10 внаслідок суворості, та необхідності звільнення його від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, є необґрунтованими, а виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів неможливо досягти без ізоляції його від суспільства.

Інших істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і винести законні та обґрунтовані рішення по справі не встановлено.
З урахуванням наведеного, керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,
ухвалила:

Касаційні скарги засудженого ОСОБА_8 , засудженого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 13 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 27 жовтня 2015 року
щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 залишити без зміни.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

судді:

____________________ ___________________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3