ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала
іменем україни
12 травня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ
у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2016 року щодо ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

За вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2015 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Макіївки Донецької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу 18 червня 2015 року за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 309, статтями 70 та 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 3 місяці,

визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні та засуджено до покарання:
- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання з покаранням, призначеним за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2015 року, остаточно визначено ОСОБА_4 покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 4 місяці.
Ухвалою суду апеляційної інстанції вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 залишено без змін.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він 30 травня 2015 року близько 19:30 год., знаходячись в м. Дніпропетровську поблизу Торгівельно-розважального центру «Пасаж» на просп. Карла Маркса, 50 на зупинці громадського транспорту, діючи умисно, таємно заволодів мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_5 марки «Nokia № 76» вартістю 516,67 грн, яким розпорядився на власний розсуд.
Крім цього, 10 травня 2015 року близько 21:30 год., знаходячись поблизу будинку на вул. Московській, 12, ОСОБА_4 , діючи повторно, відкрито заволодів майном потерпілого ОСОБА_6 мобільним телефоном марки «Nokia C5-00», застосувавши насильство, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

У касаційній скарзі прокурор зазначає вимогу про скасування оскаржуваної ухвали та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
На думку прокурора, суд всупереч ст. 419 КПК України не надав оцінки доводам прокурора про неврахування судом при призначенні покарання ОСОБА_4 тяжкості злочину, обставин його вчинення, даних про особу засудженого, який має 8 незнятих та непогашених судимостей; скоєння злочинів із застосуванням насильства, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку особи засудженого, відсутність добровільного відшкодування завданої шкоди потерпілим.
Проаналізувавши доводи касаційної скарги, перевіривши надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

Прокурором не оскаржуються доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 186 КК України.
У касаційній скарзі не наведено також доводів щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається із судових рішень, при призначенні покарання ОСОБА_7 судом враховано ступінь суспільної небезпечності, тяжкість, характер злочинів, один з яких є злочином середньої тяжкості, а інший тяжким злочином, а також конкретні обставини їх вчинення, дані про особу засудженого, який раніше неодноразово судимий, має стійкі антигромадські установки, за місцем проживання без реєстрації характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває. За повного визнання своєї вини обвинуваченим, який не заперечував проти фактичних обставин кримінального провадження, погодившись на його розгляд у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, до пом`якшуючих покарання обставин суд згідно з п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обґрунтовано відніс активне сприяння розкриттю вчинених злочинів та проявлене щире каяття.
Врахувавши ці обставини у сукупності суд визначив ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 186 КК України.
При цьому, суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочинів та даним про особу засудженого, які за змістом були аналогічними доводам його касаційної скарги, дійшов висновку про те, що розмір покарання, призначеного ОСОБА_4 за сукупністю злочинів, є обґрунтованим та не знайшов підстав для постановлення нового вироку, навівши докладні мотиви прийнятого рішення. Таким чином, обставини на які посилається прокурор були повною мірою враховані при призначенні покарання засудженому.
Отже, з мотивів, наведених у касаційній скарзі прокурора не вбачається підстав для висновку, що призначене покарання є несправедливим внаслідок м`якості. Ухвала суду апеляційної інстанції в цій частині відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Інших доводів, які б свідчили про невідповідність призначеного ОСОБА_4 покарання вимогам закону касаційна скарга прокурора не містить.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
З огляду на викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2016 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3