АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/515/16-к Номер провадження 11-кп/786/365/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.309 КК України - З.С.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 травня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002276 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 19 лютого 2016 року щодо ,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, українця, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, із середньою освітою, інваліда 2 групи, проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 18.08.2003 року Октябрським районним судом м. Полтави, за ч. 3 ст. 185, ст. 75 КК України на 3 роки позбавлення волі, із встановленням іспитового строку 2 роки;

- 16.12.2003 року Октябрським районним судом м. Полтави, за ч. 3, 4 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України на 5 років позбавлення волі;

- 11.09.2007 року Желєзнодорожним районним судом м. Сімферополя, за ч.1 ст. 309, 71 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- 15.06.2012 року Октябрським районним судом м. Полтави, за ч. 3 ст. 307, 69, ч. 3 ст. 311, 69, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 317, 70 КК України на 3 роки 9 місяців позбавлення волі;

- 22.12.2014 року Октябрським районним судом м. Полтави, за ч. 2 ст. 309, ст. 75 КК України на 2 роки позбавлення волі із встановленням іспитового строку 2 роки,

якого визнано винуватим та засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :
до Апеляційного суду Полтавської області звернувся з апеляційною скаргою обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 .

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений просить пом`якшити покарання, застосувавши ст. ст. 75, 69 КК України, додатково врахувавши такі обставини: захворювання на туберкульоз та необхідність лікування, інвалідність ІІ групи, позитивну характеристику, наявність матері похилого віку, те, що він проходить курс лікування від наркотичної залежності.

На ці ж обставини посилається в апеляційній скарзі і захисник, просить вирок суду змінити, при призначенні покарання ОСОБА_8 застосувати ст. 69 КК України.

Вироком Київського районного суду м. Полтави від 19 лютого 2016 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 22 грудня 2014 року, і за сукупністю вироків визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки і 6 місяців.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати в розмірі 1136 грн. 28 коп.

Вирішена доля речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_9 визнаний винуватим та засуджений за вчинення злочину за наступних обставинах.

30 вересня 2015 року в денний час доби, діючи повторно з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом виривання в лісосмузі поблизу с. Вакуленці незаконно придбав дикорослі рослини конопель, які поклав до поліетиленового пакету та в подальшому на громадському транспорті перевіз до свого помешкання, що за адресою: АДРЕСА_1 , де шляхом висушування та подрібнення виготовив наркотичний засіб - канабіс, який в подальшому зберігав за адресою свого проживання для власного вживання, без мети збуту.

22 січня 2016 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Полтави, в період часу з 11.00 по 12.40 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_8 в квартирі АДРЕСА_2 , де було виявлено: паперові із канабісом, масою в перерахунку на суху речовину становить 9,562 г., чотири медичні шприци із опієм ацетильованим, масою в перерахунку на суху речовину становить 0,29 г. Вказані наркотичні засоби ОСОБА_8 незаконно зберігав з метою подальшого вживання, без мети збуту.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 на підтримання доводів апеляційних скарг, заперечення прокурора проти їх задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів не знаходить підстав для їх задоволення на підставі наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 в умисному незаконному придбанні, перевезенні та зберіганні наркотичного засобу без мети збуту, вчиненому повторно та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 309 КК України є правильними та в апеляційній скарзі не оспорюються.

Вину у вчиненні злочину ОСОБА_8 визнав повністю. За згодою учасників кримінального провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежився дослідженням документів, що характеризують особу обвинуваченого.

Обираючи вид та міру покарання засудженому, районний суд, дотримуючись основних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, врахував характер і тяжкість вчиненого злочину, що відноситься до злочинів середньої тяжкості, дані про особу винного, який ніде не працює, характеризується посередньо, будучи раніше неодноразово судимий в тому числі і за вчинення злочинів пов`язаних із незаконним обігом наркотичних засобів, повторно вчинив аналогічний злочин в період іспитового строку.

Наявність тяжкого захворювання туберкульоз, судом врахована при призначенні покарання, про що вказано в мотивувальній частині вироку.

Крім того, судом першої інстанції враховано пом`якшуючу покарання обставину стосовно засудженого: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

З висновком суду про необхідність реального відбування покарання у вигляді позбавлення волі обвинуваченим ОСОБА_8 , колегія суддів погоджується. Саме таке покарання, у даному випадку, буде необхідним і достатнім для його виправлення, попередження вчинення нових злочинів та є справедливим

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 з подальшими змінами «Про практику призначення судоми кримінального покарання» призначення основного покарання нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин ( ст. 69 КК України) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Крім того, пунктом 10 вказаної Постанови, яка кореспондується із положеннями ч. 3 ст. 78 КК України, регламентовано, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК України.

У разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст. 75 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Доводи апеляційних скарг про неврахування судом інвалідності обвинуваченого ОСОБА_8 , проходження лікування від наркоманії, необхідність лікуватися від туберкульозу, приймаються до уваги апеляційним судом, однак, з урахуванням вищенаведених даних про особу обвинуваченого, не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Однозначно позитивна характеристика обвинуваченого ОСОБА_8 , всупереч твердженням апелянтів, в матеріалах кримінального провадження відсутня.

Прохання захисника, висловлене в апеляційній скарзі та в суді апеляційної інстанції про застосування ст. 69 КК України при призначенні остаточної міри покарання, - не ґрунтується на вимогах закону і є безпідставним.

Проаналізувавши наведене, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення покарання ОСОБА_8 та застосування ст.69 КК України.

З урахуванням цих обставин вцілому, суд першої інстанції правильно призначив ОСОБА_8 покарання в межах санкції ст. 309 ч. 2 та остаточно за сукупністю вироків у вигляді позбавлення волі з реальним відбуттям, яке за своїм розміром не є надмірно суворим.

Таким чином, підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається, в зв`язку з чим апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Керуючисьст.ст.404,405 КПК України колегія суддів Апеляційного суду Полтавської області, -

У Х В А Л И Л А :
апеляційні скарги ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтави від 19 лютого 2016 року щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст.309 КК України - без зміни.

Запобіжний захід ОСОБА_8 змінити з домашнього арешту на тримання під вартою, взявши під варту із зали суду негайно.

Строк покарання ОСОБА_8 рахувати з 24 травня 2016 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 в той же строк з часу отримання копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4