АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні 19 липня 2016 року апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 03 червня 2016 року, відносно

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кривий ріг, Дніпропетровської області, громадянин України, одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживав в АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України,
за участю: прокурора захисників підозрюваного ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою суду частково задоволено клопотання детектива Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_11 , погоджене заступником керівника Спеціальної антикорупційної прокуратури ОСОБА_12 , та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_9 , строком до 18 год. 00 хв. 28 липня 2016 року, з визначенням застави в розмірі 6 000 мінімальних заробітних плат, що становить 8 268 000 (вісім мільйонів двісті шістдесят вісім тисяч) гривень.

Вирішуючи питання про вид заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя врахував тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчинені якого він підозрюється, його вік та стан здоров`я, сімейний стан, майновий стан, міцність соціальних зв`язків в місці свого проживання, особу підозрюваного, який вчинив особливо тяжкий злочин, та прийшов до висновку про доцільність застосування до ОСОБА_9 вказаний запобіжний захід з метою уникнення ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , кожна окремо, подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 03 червня 2016 року та постановити нову ухвалу. Вважають, що ризики, передбаченні ст. 177 КПК України, на яких наполягає сторона обвинувачення нічим не підтвердженні, оскільки підозрюваний раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, в розшуку не перебував, доказів про те, що він буде вчиняти нові злочини безпідставні.

При цьому захисник ОСОБА_7 просить застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його проживання. В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням норм кримінального процесуального кодексу України, оскільки таке рішення містить суперечливі висновки. Також, звертає увагу на те, що слідчий суддя визначив розмір застави ОСОБА_9 занадто великий і непомірний, при цьому не з`ясувавши у останнього ані розмір його заробітної плати, ані перелік майна, яким володіє підозрюваний та його вартість.
В свою чергу, захисник ОСОБА_8 просить обрати підозрюваному ОСОБА_9 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або заставу у значно меншому розмірі. Зокрема, її апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала слідчого судді від 03 червня 2016 року є такою, що не відповідає повноті судового розгляду, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Так, адвокат зазначає, що стороною обвинувачення не доведено недостатність застосування до ОСОБА_9 більш м`яких запобіжних заходів. Крім того, апелянт вважає, що утримання ОСОБА_9 під вартою є незаконним, оскільки вина його не доведена, а пред`явлена підозра є не обґрунтованою та не підтверджена доказами.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників та підозрюваного, які підтримали апеляційні скарги і просили їх задовольнити, пояснення прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, Національним антикорупційним бюро України проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного 12 травня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000264, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.
01 червня 2016 року, ОСОБА_9 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України, та наступного дня його повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.
03 червня 2016 року, детектив Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_11 , за погодженням із заступником керівника Спеціальної антикорупційної прокуратури ОСОБА_12 , звернувся до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 03 червня 2016 року дане клопотання задоволено та до підозрюваного ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 28 липня 2016 року, з визначенням застави в розмірі 6 000 мінімальних заробітних плат, що становить 8 268 000 гривень.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням вищезазначених вимог національного та міжнародного законодавства.
З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні детектива підстави для обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний ОСОБА_9 , вислухана думка прокурора, підозрюваного та захисників, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання обрання запобіжного заходу.
При судовому розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні детектива підстав застосування запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України.
Відповідно до ст. 178 КПК України, судом також враховано вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_9 , тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання останнього винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, правильно враховано інші дані про особу ОСОБА_9 , в їх сукупності.
Перевіряючи доводи та обставини, на які посилаються детектив та прокурор у клопотанні, слідчим суддею з`ясовано, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України. Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_9 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, детективом зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, що їх підтверджують.

Також слід зазначити, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно прийняти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

За таких умов, слідчий суддя, як вважає колегія суддів, дослідивши, матеріали клопотання та долучені до нього матеріали, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України(показання, речові докази і документи та інші), які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки об`єктивно зв`язують його з ним, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дане правопорушення.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_9 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Відповідно до змісту ст. ст. 177, 183, 194 КПК України, крім наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, тримання під вартою має бути обумовлено доведеністю обставин, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Достатні дані при цьому повинні бути не уявними або ж припустимими, а конкретними, визначеними, необхідними, підтвердженими відповідними доказами, які б у сукупності свідчили про наявність підстав, що були достатніми для застосування запобіжного заходу.
Рішення слідчого судді про застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повністю узгоджується з вказаними положеннями закону, так як процесуальна поведінка підозрюваного, його вікові і психо-емоційні характеристики, особисті та соціальні обставини життя дають підстави вважати, що тільки тримання під вартою є необхідним у цьому кримінальному провадженні.
Так, розглядаючи клопотання про застосування щодо ОСОБА_9 виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано дійшов до висновку про наявність реальних ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, зокрема, можливість підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, зокрема його вік та стан здоров`я, сімейний та майновий стан, інші дані про особу ОСОБА_9 , в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність детективом у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.
Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання слідчого, оскільки слідчий в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_9 на свободу.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційних скаргах доводи та підстави, з яких захисники підозрюваного просять скасувати ухвалу суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.
Слідчий суддя також правильно, з урахуванням та в межах норм кримінального процесуального закону, а також практики Європейського суду з прав людини, визначив розмір застави, оскільки розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, оцінивши також тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_9 та дані які характеризують його особу, визначив заставу у розмірі 6 000 мінімальних заробітних плат, що належним чином забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_9 покладених на нього обов`язків у випадку внесення застави. З таким твердженням слідчого судді погоджується і колегія суддів.

При цьому судом також враховано положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Ухвала слідчого судді відповідає вказаним вимогам.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді у справі не вбачається.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до переконання, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційні скарги захисників підозрюваного, з викладеними в них доводами, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 176 178, 182, 183, 194, 196, 309, 376, 379, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 03 червня 2016 року, якою частково задоволено клопотання детектива Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_11 , погоджене заступником керівника Спеціальної антикорупційної прокуратури ОСОБА_12 , та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком до 18 год. 00 хв. 28 липня 2016 року, з визначенням застави в розмірі 6 000 мінімальних заробітних плат, що становить 8 268 000 (вісім мільйонів двісті шістдесят вісім тисяч) гривень, залишити без змін, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_5

ОСОБА_4 ОСОБА_2

Справа №11-сс/796/1995/2016 Категорія: ст. 183 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_13 Доповідач: ОСОБА_1