Єдиний унікальний номер 235/8104/15-к Номер провадження 11-кп/775/113/2016

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

прокурора ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську Донецької області кримінальне провадження № 0001715 від 10.07.2015 року за апеляційною скаргою прокурора Донецької області ОСОБА_7 на вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 жовтня 2015 року, яким

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Новоекономічне Красноармійського району Донецької області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, раніше судимого вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10.03.2015 року за ст. 190 ч. 1 КК України до шести місяців виправних робіт за місцем роботи з відрахуванням в дохід держави 10 відсотків заробітку, не працюючого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.389 ч.2 КК України та призначено покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за даним вироком невідбутої частини покарання за вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10.03.2015р., остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у вигляді 1 року 7 місяців обмеження волі.

В силу ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 року 6 місяців іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені нього судом обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно оскаржуваного вироку ОСОБА_6 був визнаний винним та засуджений за наступне:

10.03.2015 року вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, який вступив в законну силу 10.04.2015 року, ОСОБА_8 був визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України і засуджений до покарання у вигляді шести місяців виправних робіт за місцем його роботи із відрахуванням в дохід держави 10 відсотків заробітку.

20.04.2015 року засуджений ОСОБА_8 поставлений на облік до Красноармійського МРП КВІ УДПтС України в Донецькій області.

20.04.2015 року засудженому ОСОБА_9 був направлений виклик на 28.04.2015 р. для постановки на облік до Красноармійського МРП КВІ УДПтС України в Донецькій області, за яким він не з`явився.

29.04.2015 року засудженому ОСОБА_6 був направлений другий виклик на 06.05.2015 р. для постановки на облік до Красноармійського МРП КВІ УДПтС України в Донецькій області, за яким він не з`явився.

Згідно наказу № 61/1 від 06.05.2015 року «Про виконання вимог вироку Красноармійського міськрайонного суду Донецької області» виданого ПАТ «АПК-ІНВЕСТ», ОСОБА_8 повинен відбувати виправні роботи строком 6 місяців за місцем роботи, тобто на ПАТ «АПК-ІНВЕСТ» з моменту прийняття даного наказу.

08.05.2015 року в підписці під особистий підпис ОСОБА_8 ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання у вигляді виправних робіт, в якій зобов`язався виконувати встановлені законодавством порядок та умови відбування покарання, сумлінно ставитися до праці, з`являтися за викликом до інспекції, повідомляти в інспекцію про зміну місця проживання, без дозволу інспекції не виїжджати за межі України, не притягуватись до кримінальної та адміністративної відповідальності, ознайомлений під особистий підпис з постановою про встановлення днів явки на реєстрації до Красноармійського МРП КВІ -перший та третій понеділок кожного місяця.

ОСОБА_8 у травні 2015 року допустив прогули 09.05.2015 р., 10.05.2015 р., 14.05.2015 р., 17.05.2015 р., 18.05.2015 р., без поважних причин.

18.05.2015 року засудженому під особистий підпис оголошено перше письмове попередження за порушення порядку та умов відбування покарання у вигляді виправних робіт, так як без поважної причини не з`явився за викликами до інспекції 28.04.2015 р. та 06.05.2015р. і допустив прогули за місцем відбування покарання у травні 2015 року.

В подальшому ОСОБА_6 у червні 2015 року допустив прогули 19.06.2015 р, 21.06.2015 р , 22 06.2015 р. та 25.06.2015 р.

02.07.2015 року ОСОБА_9 під особистий підпис оголошено друге письмове попередження за порушення порядку та умов відбування покарання у вигляді виправних робіт, так як без поважної причини допустив прогули за місцем відбування покарання у червні 2015 року.

ОСОБА_8 без поважної причини допустив прогули за місцем відбування покарання ПАТ «АПК-ІНВЕСТ» в травні 2015 року - 09.05.2015 р.,10.05.2015 р., 13.05.2015 р., 14.05.2015 р., 17.05.2015 р., 18.05.2015 р., та в червні 2015 року - 19.06.2015 р., 21.06.2015 р., 22.06.2015 р. та 25.06.2015 р.

В подальшому ОСОБА_8 у липні 2015 року скоїв 9 прогулів, а саме: 04.07.2015 р., 16.07.2015 р., 19.07.2015 р., 20.07.2015 р., 23.07.2015 р., 24.07.2015 р., 27.07.2015 р.. 28.07.2015 р., 31.07.2015 р., без поважних причин.

У серпні 2015 року, з 01.08.2015 року до 25.08.2015 року ОСОБА_6 скоїв 13 прогулів, а саме: 01.08.2015 р., 02.08.2015р., 05.08.2015 р., 06.08.2015 о., 09.08.20]5 р., 10.08.2015 р., 13.08.2015 р., 14.08.2015 р., 17.08.2015 року, 18.08.2015 р., 21.08.2015 р.. 22.08.2015 р., 25.08.2015 р. без поважних причин.

Таким чином, станом на 25.08.2015 року, засуджений ОСОБА_6 має відбутого строку виправних робіт 1 місяць 10 днів, не відбутий строк складає 4 місяці 20 днів.

Зважаючи на викладене суд прийшов до висновку про те, що ОСОБА_6 умисно не виконував встановлених обов`язків, порушував порядок та умови відбування покарання та допускав прогули без поважних причин, чим вчинив ухилення від відбування покарання у виді виправних робіт.

На вказаний вирок прокурор Донецької області ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 , вважає вирок незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Вказує, що при призначенні покарання суд не повністю врахував обставини справи, характер вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, не дав належної оцінки тим обставинам, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення під час відбування покарання за попереднім вироком, яким засуджений за ст. 190 ч. 1 КК України до покарання у вигляді шести місяців виправних робіт за місцем його роботи із відрахуванням в дохід держави 10 відсотків заробітку і своїм рішенням, суд фактично звільнив ОСОБА_6 від подальшого відбування покарання з випробуванням, хоча міру покарання у виді виправних робіт необхідно було відбувати реально. Тому просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.2 ст.389 КК України у виді 1 року 6 місяців обмеження волі. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за даним вироком невідбутої частини покарання за вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10.03.2015, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді 1 року 7 місяців обмеження волі.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого, який просив залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали провадження та дослідивши дані про особу обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Вирок суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_6 та кваліфікації його дій учасниками судового розгляду не оспорюється. Дії ОСОБА_6 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 389 КК України, оскільки останній ухилився від відбування покарання у виді виправних робіт, будучи засудженим до цього покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_6 суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини його вчинення, особу підсудного та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання, а саме, що він раніше судимий, офіційно працює, перебуває на обліку у лікаря-нарколога, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно. Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд вважає щире каяття обвинуваченого у вчиненні злочину. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Покарання обвинуваченому за ст. 389 ч. 2 КК України у виді одного року шести місяців обмеження волі та на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за даним вироком невідбутої частини покарання за вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10.03.2015 року остаточного покарання у виді одного року семи місяців обмеження волі призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України, воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Водночас, звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, суд допустив порушення вимог кримінального закону, оскільки неправильно звільнив обвинуваченого від відбування покарання.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 засуджено попереднім вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10.03.2015 року до покарання у виді 6 місяців виправних робіт за місцем роботи з відрахуванням в дохід держави 10 відсотків із заробітку. Однак, ОСОБА_6 ухилявся від відбування цього покарання.

Звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з випробуванням теперішнім вироком, суд фактично не урахував, що обвинувачений раніше ухилявся від відбування покарання, за що і притягується до кримінальної відповідальності та безпідставно звільнив його від відбування покарання, не навівши у вироку відповідні доводи, які б вказували на можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання.

Крім того, згідно з роз`ясненнями п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», за сукупністю вироків (ст. 71 КК) покарання призначається, зокрема, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин. При застосуванні правил ст.71 КК судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Попереднім вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10.03.2015 ОСОБА_6 засуджено до покарання у виді 6 місяців виправних робіт за місцем роботи, яке необхідно відбувати реально.

Проте, ухвалюючи рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, суд порушив вимоги ст.65 КК України та своїм судовим рішенням фактично звільнив засудженого не тільки від покарання, яке раніше йому було призначено відбувати реально, а й від покарання за сукупністю вироків, чим допустив неправильне застосування кримінального закону.

Таким чином, суд своїм рішенням фактично змінив судове рішення за попереднім вироком суду, відповідно до якого засуджений мав відбувати реальну міру покарання у виді виправних робіт, тоді як відповідно до ст.533 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб і підлягають виконанню на всій території України.

Враховуючи викладене, доводи апеляції про незаконність застосування ст. 75 КК України, на думку колегії суддів, є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки суд першої інстанції неправомірно звільнив ОСОБА_6 від відбуття покарання.

Відповідно до ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі скасування неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

У зв`язку з зазначеним, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволення, а вирок суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання - скасуванню з постановленням нового вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Донецької області ОСОБА_7 на вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 жовтня 2015 року задовольнити.

Вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 жовтня 2015 року в частині призначеного покарання ОСОБА_6 скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.389 КК України у виді обмеження воді строком на 1 (один) рік 6 місяців.

На підставі ст. ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків, до покарання призначеного за новим вироком частково приєднати невідбуте покарання за вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10.03.2015 року та остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 7 місяців.

В решті вирок залишити без зміни.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту прибуття його до кримінально-виконавчої установи.

Вирок апеляційного суду Донецької області набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення

Судді ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3