Справа № 336/510/15-к
пр. № 1-в/336/153/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2016 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ;

при секретарі: ОСОБА_2 ;

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_4 про зняття з майна арешту, накладеного у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000184 від 28.08.2013 року, відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , засуджених за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.203-2 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Заявниця звернулася до суду із вищевказаною заявою, за змістом якої просить зняти арешт, накладений на її вилучене 27.03.2014 року майно слідчим в межах вищевказаного кримінального провадження.
У судовому засіданні заявник та її представник наполягали на поданій заяві, прокурор заперечувала, зазначила про те, що речі, які просить повернути заявниця, визнані речовими доказами у іншому кримінальному провадженні, яке виділено окремо, знаходиться на стадії досудового розслідування, оскільки підозрювані перебувають у розшуку.
Крім того, заявниця зазначила, що її чоловік, який був підозрюваним у кримінальному провадженні, помер до постановлення вироку.
Вислухавши думку прокурора, заявниці та її представника, дослідивши матеріали справи та надані по справі докази, суд вважає, що подана заява не підлягає задоволенню.
Судом встановлено що 22 квітня 2015 року вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 було визнано винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.28 - ч.1 ст.203-2 КК України, та кожному з них судом було призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 170 000 гривень з конфіскацією грального обладнання, вирок набрав законної сили.
Під час досудового розслідування вищевказаного кримінального провадження 27.03.2014 року слідчим ОСОБА_14 у квартирі заявниці ОСОБА_4 було проведено обшук, під час якого було виявлено та вилучено певне майно: ноутбук, мобільні телефони, USB-накопичувачі, DVD-диски, тощо.
В судовому засіданні заявниця стверджувала, що вказане майно належить їй, було придбано за її кошти для дитини, просить зняти з нього арешт.
Постановою слідчого ОСОБА_15 від 11.08.2014 року назване майно було визнано речовими доказами по вищевказаному кримінальному провадженню.
Дійсно, згідно зі ст. 374 КПК України, суд при ухваленні вироку повинен прийняти рішення щодо речових доказів і документів (ч.4 п.1).
Питання про речові докази судом вирішується у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
Проте, постановою слідчого ОСОБА_16 від 19.01.2015 року підозрювана у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_17 була оголошена у розшук, а 21 січня 2015 року матеріали щодо підозрюваної були виділені в окреме кримінальне провадження, проведення досудового слідства було доручено СУ ГУМВС України в Запорізькій області.
Отже, майно, з якого заявниця просить зняти арешт, наразі є речовими доказами у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_17 , яке знаходиться на стадії досудового розслідування, через що суд не має жодних повноважень вирішувати будь-які питання щодо речових доказів і документів у такому провадженні.
Питання про скасування арешту майна вирішується в порядку ст. 174 КПК України, слідчим суддею під час досудового розслідування, за місцем знаходження органу досудового розслідування, або судом під час судового провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 318-380, 539 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Залишити без задоволення заяву ОСОБА_4 про зняття арешту з майна.
Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Запорізької області протягом 7 днів з дня її оголошення через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.
Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Суддя ОСОБА_1