АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/3604/2016 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26 вересня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 6 м. Києва ОСОБА_10 та накладено арешт на нерухоме майно, що на праві власності належить ОСОБА_8 (і.п.н. НОМЕР_1 ), а саме на нерухоме майно, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно ухвали, слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав для накладення арешту на майно, що на праві власності належить ОСОБА_8 .
Не погоджуючись з таким рішенням, захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її незаконність та необгрунтованіть, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Так, захисник зазначає, що суд задовольняючи клопотання слідчого не з`ясував на день розгляду клопотання реальної приналежності майна, оскільки згідно даних державного реєстру прав власності на нерухоме майно об`єкти нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 26.09.2016 року перебували у спільній частковій власності громадян ОСОБА_8 , та громадянки ОСОБА_11 , яка не є учасником кримінального провадження.

Далі в апеляційній скарзі апелянт вказує, що об`єкти нерухомості, що придбано на кілька років до початку подій злочину, за версією слідства, не можуть бути ані доказами такого роду злочинів, ані предметом неправомірної вигоди, а тому, на думку апелянта, дане майно не відповідає критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, а відтак не підлягає арешту.

Також захисник наголошує, що клопотання слідчого не містить відомостей про наявність в діянні ОСОБА_8 ознак кримінального правопорушення, а мотивувальна частина оскаржуваної ухвали в частині питання доведення органами досудового розслідування обґрунтованості підозри, пред`явленої ОСОБА_8 , обмежується виключно зазначенням, що таку обґрунтованість встановлено.

Крім того захисник зазначає, що письмове повідомлення про підозру ОСОБА_8 не відповідає вимозі чіткості, конкретності та обґрунтованості і відповідно порушує права підозрюваного, оскільки єдиним доказом слідства нібито наявності «фіктивних взаєморозрахунків» є пояснення свідка ОСОБА_12 , які здобуті в результаті злочину, тобто завідомо неправдивого показання свідка.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, слідчим управлінням фінансових розслідувань ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000077, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.04.2015 року за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що генеральний директор КП «Кіровгелогія» ОСОБА_8 в період 2012-2014 років, зловживаючи своїм службовим становищем, розтратив чуже майно, а саме грошові кошти КП «Кіровгеологія», в особливо великих розмірах шляхом перерахування їх на рахунки ТОВ «Сібол» та ТОВ «Київкапіталбуд», які мають ознаки фіктивності.

Старший слідчий слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури № 6 м. Києва ОСОБА_10 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, що на праві власності належить ОСОБА_8 (і.п.н. НОМЕР_1 ), а саме на нерухоме майно, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою слідчого судді Печерськогорайонного суду міста Києва від 26 вересня 2016 року дане клопотання задоволено та накладено арешт на майно зазначене у клопотанні слідчого.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий не дотрималися.

Так, як вбачається з матеріалів провадження, старший слідчий ОСОБА_9 звертаючись до суду з клопотанням про арешт майна зазначив, що метою накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_8 є відшкодування збитків завданих інтересам держави, забезпечення пред`явлення в майбутньому цивільного позову та виконання вироку суду.

Разом з тим, вимоги ч. 2 ст. 170 КПК України такого не містять.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Тобто, звертаючись до суду з клопотанням щодо арешту будинку, слідчий мав чітко навести мету зазначену в законі та довести необхідність арешту саме з цією метою, що у цьому випадку зроблено не було.

Приймаючи рішення, слідчий суддя на ці порушення слідчого уваги не звернув та задовольнив клопотання, зазначивши метою арешту майже всі пункти, передбачені ч. 2 ст. 170 КПК України, без відповідного обґрунтування такого рішення, хоча мав би повернути таке клопотання слідчому з метою усунення недоліків, відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України.

Відсутність чіткого визначення мети арешту не дає можливості для вирішення питання про арешт майна, з урахуванням того, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, придбано за декілька років до подій, які інкримінуються підозрюваному.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, істотне порушення вимог КПК України та з урахуванням положень ч.2 ст.404 КПК України, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого, як такого, що внесено до суду з порушенням вимог КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна, з метою вказаною у клопотанні, явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26 вересня 2016 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві ОСОБА_9 та накладено арешт на нерухоме майно, що на праві власності належить ОСОБА_8 (і.п.н. НОМЕР_1 ), а саме на нерухоме майно, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання старшого слідчого слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 6 м. Києва ОСОБА_10 по накладенню арешту на нерухоме майно, що на праві власності належить ОСОБА_8 (і.п.н. НОМЕР_1 ), а саме на нерухоме майно, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , відмовити.

СУДДІ:

________________________ ___________________________ __________________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4