АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві матеріали кримінального провадження № 0005338 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 7 червня 2016 року щодо

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

- 19 жовтня 1999 року Подільським районним судом м. Києва за вчинення злочинів, передбачених ст. 17 ч. 1 ст. 145, ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 206 КК України, із застосуванням ст. 42 КК України, на два роки позбавлення волі;

- 17 грудня 2001 року Оболонським районним судом м. Києва за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 42 КК України, на чотири роки позбавлення волі;

- 16 березня 2007 року Оболонським районним судом м. Києва за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, на п`ять років позбавлення волі;

- 25 червня 2011 року Солом`янським районним судом м. Києва за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, на три роки позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 7 червня 2016 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання 2 роки позбавлення волі.

Строк початку відбуття покарання визначено з 26 квітня 2016 року.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишено утримання під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить змінити вирок суду першої інстанції та пом`якшити призначене покарання, зазначаючи, що судом не було враховано його визнання вини та сприяння слідству, стан здоров`я, відсутність у потерпілого претензій, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також щире каяття. Тому просить зменшити строк покарання, призначивши шість місяців арешту.

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник підтримав подану апеляційну скаргу та просив їх задовольнити, прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи їх необґрунтованою.

За вироком суду ОСОБА_5 визнаний винуватим у повторному таємному викраденні чужого майна, за наступних обставин.

26 квітня 2016 року, приблизно о 9 годині 30 хвилин, обвинувачений ОСОБА_5 , будучи особою, раніше судимою за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, отже діючи повторно, перебуваючи в салоні тролейбуса №18, який прямував зі сторони станції метро «Лук`янівська» в м. Києві у напрямку Майдану Незалежності, помітивши потерпілу ОСОБА_8 , яка також перебувала в салоні згаданого тролейбусу, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав з кишені куртки останньої її мобільний телефон «MEIZU М 2 note» вартістю 4299 грн., в силіконовому чохлі вартістю 399 грн., з карткою мобільного оператора «Київстар» вартістю 10 грн., на рахунку якої знаходилось 51,4 грн., а також з карткою мобільного оператора «Лайф» вартістю 25 грн., на рахунку якої знаходилось 32,56 грн., тобто всього майно на загальну суму 4816,96 грн., після чого залишив місце вчинення злочину.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у повторному таємному викраденні чужого майна, є обґрунтованими відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені поясненнями обвинуваченого по справі.

Зазначені фактичні обставини справи обвинуваченими та іншими учасниками судового провадження не оспорювались, а тому суд впевнившись у правильному розуміння зазначеними особами цих обставин, відсутності сумнів у добровільності їх позицій, роз`яснивши наслідки застосування ч. 3 ст. 349 КПК України та отримавши на це згоду всіх учасників судового провадження, обґрунтовано визнав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України правильно, та учасниками судового розгляду також не оспорюються.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394, ч. 1 ст. 404 КПК України, враховуючи що фактичні обставини справи ніким не оспорювалися і докази щодо них на підставі ч. 2 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Всупереч твердженням в апеляційній скарзі, покарання обвинуваченому ОСОБА_5 призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України, за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого та даним про особу обвинуваченого, є необхідним для його виправлення і перевиховання.

Так, суд першої інстанції визнав щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину, як обставини, які пом`якшують покарання, врахував його негативну оцінку власної протиправної поведінки і вибачення перед потерпілою та, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, згідно із ст. 12 КК України, як середньої тяжкості кримінального правопорушення, особи винного, наявності даних, які характеризують особу ОСОБА_5 , зокрема, те, що він перебуває під наркологічним наглядом, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, обґрунтовано призначив ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі не у максимальних межах санкції ч.2 ст. 185 КК України.

При цьому посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого на стан його здоров`я, відсутність претензій у потерпілої, відшкодування шкоди як на обставини, що пом`якшують покарання є безпідставними оскільки викрадене було вилучене у обвинуваченого при його затриманні, що не пов`язано з добровільним відшкодуванням, потерпіла у судовому засіданні не вважала можливим призначення ОСОБА_5 більш м`якого покарання, а відомості про стан його здоров`я не дають підстав вважати їх достатніми для висновку про необхідність пом`якшення покарання з урахуванням відсутності даних, що позитивно характеризують його особу.

А тому колегія суддів не убачає підстав для визнання призначеного судом ОСОБА_5 покарання за своїм видом явно несправедливим через суворість і, відповідно, для призначення більш м`якого покарання.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , а тому вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 7 червня 2016 року слід залишити без зміни.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 7 червня 2016 року без зміни.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII зарахувати ОСОБА_5 до строку покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 26 квітня 2016 року по 31 серпня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На ухвалу апеляційного суду може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим у той же строк з моменту отримання її копії.

Судді:

____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_9

ЄУНС 761/18387/16-к,
№ апеляційного провадження 11-кп/796/1429/2016
Головуючий у суді 1 інстанції: ОСОБА_10
Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_1