АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 608/428/16-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/264/16 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.185 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2016 р. м.Тернопіль

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі :
Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ;

з участю: прокурора ОСОБА_6 ;

підозрюваного ОСОБА_7 ;

захисника адвоката ОСОБА_8 ;

законного представника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Чортківської місцевої прокуратури на ухвалу Чортківського районного суду Тернопільської області від " 14 "квітня 2016 року, -

Встановила:
Цією ухвалою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

звільнено від покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру у вигляді направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення строком на 3 роки.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи, які суд визнав доведеними, і кваліфікацію дій ОСОБА_7 , просить ухвалу суду про застосування до неповнолітнього ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру в частині направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення строком на 3 роки змінити, застосувати стосовно нього примусові заходи виховного характеру у виді застереження та обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до його поведінки, посилаючись на те, що в ході судового розгляду не здобуто жодних доказів того, що ОСОБА_7 не піддається виховному впливу, а до спеціальних навчально-виховних установ направляються неповнолітні, котрі вийшли з-під контролю батьків. Крім того, в ухвалі суду не визначено тип установи, в яку слід направити ОСОБА_7 . Також при застосуванні до ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру судом не враховано той факт, що не підлягають зарахуванню до училища соціальної реабілітації діти, які засуджені до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі із застосуванням відстрочки виконання вироку або умовно, тоді як вироком Чортківського районного суду від 14 квітня 2016 року ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст.185 КК України на 1 рік позбавлення волі та на підставі ст.104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та з покладенням обов`язків, передбачених п.п.2,3 ч.1 ст.76 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просить її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_7 , його законного представника - ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримують апеляційні вимоги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, однак рішення суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 даним вимогам в частині застосування до нього примусових заходів виховного характеру у виді направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення строком на 3 роки не відповідає.

Як вбачається з ухвали, звільняючи ОСОБА_7 від покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та застосовуючи стосовно нього примусові заходи виховного характеру у вигляді направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення строком на 3 роки, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.2 ст.185 КК України, і на момент вчинення цього злочину він не досяг віку з якого настає кримінальна відповідальність. Також суд врахував те, що ОСОБА_7 проживає в незадовільних побутових умовах, в сім`ї без батька, мати зловживає алкоголем і не приділяє належної уваги вихованню сина, що спричиняє негативний вплив на розвиток його особистості та у майбутньому може стати причиною вчинення нових злочинів. При цьому суд зазначив, що вчинене ОСОБА_7 суспільно небезпечне діяння відповідно до ст.12 КК України є середньої тяжкості, останній щиро кається у скоєному та усвідом, що вчинив суспільно небезпечне діяння. В той же час застосував до ОСОБА_7 , який раніше ніяких суспільно небезпечних діянь не вчиняв, найсуворіший примусовий захід виховного характеру, з передбачених ч.2 ст.105 КК України, у виді направлення до спеціальної навчально-виховної установи.

Водночас, в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15 травня 2006 року Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру зазначено, що до спеціальних навчально-виховних установ відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 105 КК України направляють неповнолітніх, котрі вийшли з-під контролю батьків чи осіб, які їх заміняють, не піддаються виховному впливу та не можуть бути виправлені шляхом застосування інших примусових заходів виховного характеру. До таких установ не можна направляти осіб, визнаних інвалідами, а також тих, кому згідно з висновком відповідних спеціалістів перебування там протипоказане за станом здоров`я через наявність певних захворювань. Докладний перелік останніх наведено у п. 11 Інструкції про медичне обстеження дітей і підлітків, які направляються до загальноосвітніх шкіл та професійних училищ соціальної реабілітації для дітей і підлітків, які потребують особливих умов виховання (затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я та Міністерства освіти України від 5 травня 1997 р. N 137/131, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 20 серпня 1997 р. за N 328/2132; далі - Інструкція). Необхідно також ураховувати застереження щодо протипоказань для направлення неповнолітніх до зазначених установ, які містяться у пунктах 12, 14 Інструкції.

Всупереч вищевикладеному, в ході судового розгляду не здобуто жодних доказів того, що ОСОБА_7 не піддається виховному впливу, оскільки, як зазначалось вище, суд першої інстанції визнав той факт, що ОСОБА_7 вину у скоєнні інкримінованого суспільно небезпечного діяння визнав повністю, щиро розкаявся та усвідомив вчинення ним суспільно-небезпечного діяння.

Крім того, відповідно до п.2 Інструкції про медичне обстеження дітей і підлітків, які направляються до загальноосвітніх шкіл та професійних училищ соціальної реабілітації для дітей і підлітків, які потребують особливих умов виховання, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я і Міністерства освіти України від 5 травня1997 року № 137/131 до загальноосвітніх шкіл соціальної реабілітації направляються неповнолітні віком від 11 до 14 років, а до професійних училищ соціальної реабілітації віком від 14 років, з нормальним інтелектом і здоров`ям. Медичний огляд неповнолітніх для визначення можливості його утримання у загальноосвітніх школах та професійних училищах соціальної реабілітації проводиться до розгляду справ у судових органах на підставі запитів однієї з таких інстанцій: суду, слідчого, прокурора або інших уповноважених осіб органів внутрішніх справ.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, органами досудового слідства направлено до суду першої інстанції клопотання про застосування стосовно ОСОБА_7 примусового заходу виховного характеру у виді направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, однак при цьому не проведено медичного огляду для визначення можливості його утримання у загальноосвітніх школах та професійних училищах, а суд першої інстанції, задовольняючи дане клопотання та приймаючи рішення про застосування до неповнолітнього вищевказаного примусового заходу виховного характеру, на даний факт уваги не звернув та не прийняв рішення щодо усунення цього недоліку шляхом направлення запиту в медичні установи для проведення медичного огляду ОСОБА_7 .

Крім того, як видно з наявного в матеріалах кримінального провадження вироку Чортківського районного суду від 14 квітня 2016 року, який набрав законної сили 17 травня 2016 року, ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст.185 КК України на 1 рік позбавлення волі та на підставі ст.104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.2,3 ч.1 ст.76 КК України.

Згідно п.5 Порядку зарахування дітей, які потребують особливих умов виховання, до шкіл соціальної реабілітації і професійних училищ соціальної реабілітації та оформлення їхніх особових справ, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 2 червня 2014 №670, не підлягають зарахуванню до училища діти, які раніше відбували покарання в місцях позбавлення волі, засуджені до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, із застосуванням відстрочки виконання вироку або умовно.

Таким чином, застосований судом стосовно ОСОБА_7 примусовий захід у виді направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення застосований необгрунтовано.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції в частині застосування стосовно ОСОБА_7 примусового заходу виховного характеру у виді направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення слід змінити, а саме застосувати стосовно ОСОБА_7 інший більш м`який примусовий захід виховного характеру, передбачений ч.2 ст.105 КК України.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 , хоча вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.2 ст.185 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України є середньої тяжкості, однак визнав вину у скоєному, щиро розкаявся та усвідомив факт вчинення цього діяння та на момент його вчинення не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, характеризується по місцю проживання позитивно, раніше суспільно небезпечних діянь не вчиняв, колегія суддів вважає за доцільне застосувати стосовно нього примусові заходи виховного характеру у виді застереження та обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього.

Керуючись ст.ст. 405,407 КПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:
Апеляційну скаргу прокурора Чортківської місцевої прокуратури задовольнити.

Ухвалу Чортківського районного суду Тернопільської області від " 14 "квітня 2016 року стосовно ОСОБА_7 в частині застосування стосовно нього примусового заходу виховного характеру у виді направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення строком на 3 роки змінити та застосувати до ОСОБА_7 примусові заходи виховного характеру у виді застереження та обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до його поведінки не покидати місця проживання в с.Нагоряни Заліщицького району Тернопільської області з 23 години до 6 години ранку щоденно до досягнення ним повноліття.

Дана ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3(трьох) місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2