Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/519/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.06.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіровограда кримінальне провадження № 0000019 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 22.03.2016 року.
Цим вироком:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лопушна Котовського району республіки Молдова, молдованина, громадянина України, з неповною середньою освітою, який не одружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 20.04.2015 року вироком Добровеличківського району Кіровоградської області за ч. 1, 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком на 2 роки,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Кримінальне провадження розглянуто з участю прокурора ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:
У апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити вирок суду першої інстанції та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Свої доводи апелянт мотивує тим, що на його утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги.
Вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 22.03.2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 20.04.2015 року та остаточно до відбування призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
Згідно вироку суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він, вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у інше приміщення за таких обставин.
03.01.2016 року приблизно о 00 год. 10 хв., ОСОБА_6 проходив повз домоволодіння громадянина ОСОБА_8 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , та переконавшись, що вдома мешканці сплять, через незачинену хвіртку проник на подвір`я.

Перебуваючи на подвір`ї, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів, ОСОБА_6 дістав з кишені невеликий металевий прут, за допомогою якого вирвав скобель на одвірках вхідних дверей літньої кухні та проник у приміщення. В приміщенні літньої кухні, на лежаку печі ОСОБА_9 виявив гаманець з грошовими коштами 620 грн., які таємно викрав.

З викраденим ОСОБА_6 з місця злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 620 грн.

10.01.2016 року приблизно о 20 год. з метою крадіжки чужого майна, ОСОБА_9 прийшов до домоволодіння громадянина ОСОБА_8 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , та переконавшись, що мешканці сплять, через незачинену хвіртку проник до подвір`я.

Перебуваючи на подвір`ї, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів, ОСОБА_9 дістав з кишені невеликий металевий прут за допомогою якого вирвав скобель на одвірках вхідних дверей літньої кухні та проник у приміщення. В приміщення літньої кухні, на кухонному столі та лежаку печі, ОСОБА_6 виявив та повторно таємно викрав: банку 0,5 л. консервованих грибів (білі) під металевою кришкою, виготовлених в домашніх умовах, вартістю 61,75 грн.; поліетиленовий пакет з 2 кг почищених грецьких горіхів, вартістю 89,93 грн. за 1 кг на суму 179,86 грн.; мобільний телефон «Nokia - 105», вартістю 317,40 грн.

З викраденим ОСОБА_6 з місця злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 599,01 грн.

Заслухавши доповідача, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляції обвинуваченого, посилаючись на обґрунтованість призначеного судом першої інстанції покарання. Обговоривши доводи апеляції та перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ч. 3 ст. 349, ст. 394, ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з таких підстав.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України за обставин, викладених у вироку є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні допустимих, належних, достовірних і достатніх доказах, досліджених в судовому засіданні, правильно оцінених судом та відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.
Так, як фактичні обставини кримінального провадження і кваліфікація дій ОСОБА_6 ніким з учасників процесу, а також обвинуваченим в апеляції не заперечується, судовий розгляд в суді першої інстанції відбувався відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому згідно ст. 394, 404 КПК України, відсутні апеляційні підстави піддавати сумніву правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження та правову кваліфікацію.
Отже, оцінивши дослідженні у кримінальному провадженні докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 та правильно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 185 КК України так, як він, вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у інше приміщення.
Колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України, а також при призначенні остаточного покарання на підставі ст.71 КК України, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог статей 50, 65 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року. Отже, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_9 покарання відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За таких обставин, доводи апеляції обвинуваченого ОСОБА_9 про пом`якшення йому призначеного покарання і застосування ст.75 КК України не підлягають задоволенню.
Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції в повній мірі врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України є тяжким злочином.
Характеризуючи особу обвинуваченого, суд першої інстанції хоча належно не вмотивував, але врахував, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше судимий за умисний, корисний злочин, вчинив нове кримінальне правопорушення в період іспитового строку за попереднім вироком суду, за місцем проживання характеризується негативно, як безвідповідальний, схильний до крадіжок і пияцтва, перебуває на диспансерному обліку у лікаря нарколога.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції визнано його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а обставиною, що обтяжує покарання визнано вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Врахувавши обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку за попереднім вироком суду, за місцем проживання характеризується негативно, перебуває на диспансерному обліку у лікаря нарколога, а також приймаючи до уваги обставини, що пом`якшують покарання та наявність обставини, що обтяжує покарання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення ОСОБА_6 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, та призначив йому покарання в межах санкцій частини статті за якою його визнано винним, у виді позбавлення волі з реальним відбуванням покарання, із застосуванням ст. 71 КК України.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , що у нього на утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей, колегія суддів відкидає, як необґрунтовані, так як при призначенні покарання судом першої інстанції хоча не вмотивовано, але належно ураховано при призначенні обвинуваченому покарання, яке за своїм видом і розміром призначено ближче до мінімальної межі.

До того ж, відповідно до ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання дотримано вимог зазначеної норми закону України про кримінальну відповідальність. Остаточно до відбуття призначено обвинуваченому покарання більше від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 20.04.2015 року.

Крім того, відповідно до роз`яснень п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Отже, колегія суддів не знаходить передбачених законом України про кримінальну відповідальність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 ст. 75 КК України і звільнення його від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком.

Також колегія суддів не знаходить підстав до застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 з таких підстав.

За змістом ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступень вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання.

Згідно вироку, судом першої інстанції встановлено кілька обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , однак ураховуючи дані про особу обвинуваченого, що він характеризується негативно, вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку за попереднім вироком суду, що не може бути підставою для твердження про істотне зниження ступеню вчиненого злочину, а в сукупності унеможливлює застосування ст. 69 КК України.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції призначено покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром, необхідне і достатнє для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, є справедливим, а також відповідає меті покарання, визначеній у ст. 50 КК України.

Отже, колегія суддів не знаходить підстав до задоволення апеляції обвинуваченого ОСОБА_6 , а тому вирок суду першої інстанції залишає без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 376, 404, 405, 419 КПК України, колегія суддів.

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 22.03.2016 року щодо ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання її копії.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_10