№ 204/1275/16-к
№ 1кп/204/186/16
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 серпня 2016 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
захисника обвинуваченого ОСОБА_4
потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпро кримінальне провадження № 0000338 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, освіта середня, не працюючого, раніше судимого: 26.05.2016 року Апеляційним судом Дніпропетровської області за ст.ст. 185 ч.2, 71 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі; 07.06.2016 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ст.ст. 15 ч.2, 185 ч.2, 70 ч.4 КК України до 2 років і 2 місяців позбавлення волі, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України;
ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи обвинуваченим у кримінальному провадженні № 0002205 від 27.05.2015 року, повторно, в лютому 2016 року вчинив умисне корисне кримінальне правопорушення при наступних обставинах.
02 лютого 2016 року близько 00 години 30 хвилин, обвинувачений ОСОБА_7 , повторно, маючи раптово виниклий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, знаходячись на восьмому поверсі будинку АДРЕСА_2 , діючи з корисливих мотивів, упевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, невстановленим способом через зачинені вхідні двері тамбуру до квартир АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , проник до тамбурного приміщення вказаних квартир, звідки таємно викрав чуже майно, а саме:
-велосипед «Команчі томагавк», вартістю 2 074,75 грн., що належав потерпілому ОСОБА_6 ;
-поліетиленові труби діаметром 20 мм, загальною довжиною 30 метрів, вартістю 137,10 грн., що належали потерпілому ОСОБА_5 ;
-чоботи чоловічі «Міда» 44 розміру, вартістю 343,33 грн., що належали потерпілому ОСОБА_5 ;
-кросівки чоловічі «Дімекс» 44 розміру, вартістю 200 гривень, що належали потерпілому ОСОБА_5 ;
-чоботи жіночі замшеві «Колабія» 38 розміру, вартістю 342 грн., що належали потерпілій ОСОБА_6 ;
-замок металевий накладний, що не має матеріальної цінності, належний потерпілому ОСОБА_5 ,
а всього на загальну суму 3 097,18 грн., після цього, разом із викраденим майном з місця злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 2 074,75 грн., потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 680,43 грн., потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 342 грн.
ОСОБА_7 свою вину у вчиненні крадіжки визнав частково, пояснив суду, що 02 лютого 2016 року близько 00 години 30 хвилин, знаходячись на восьмому поверсі будинку АДРЕСА_2 , упевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, через незакриті на замок вхідні двері тамбуру до квартир АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , він зайшов в тамбурне приміщення, звідки викрав зазначене майно потерпілих. Перелік та вартість майна він не заперечує. Обвинувачений не погоджується з тим, що він здійснив незаконне проникнення до тамбурного приміщення квартир. Вхідні двері до приміщення тамбуру квартир були просто зачинені, але не закриті на замок. Він безперешкодно їх відкрив та зайшов до приміщення. Таким чином, обвинувачений вважає, що з кваліфікації його дій потрібно виключити кваліфікуючу ознаку «проникнення в сховище», та відповідно кваліфікувати його дії за ч.2 ст. 185 КК України.
Про винність ОСОБА_7 , суд робить висновок виходячи з наступних доказів: протоколів огляду місця вчиненого злочину тамбурного приміщення квартир у будинку АДРЕСА_2 , згідно яких встановлено, що вхід до приміщення тамбуру, звідки обвинувачений вчинив крадіжку, обладнано металевими дверми, з яких знято замок (а.п.8-11, 74-75); протоколів огляду викраденого майна (поліетиленових труб, чоловічих кросівок, чобіт жіночих та велосипеда), вилученого у обвинуваченого та свідка (а.п. 16-17, 35-36), яке визнано речовими доказами у кримінальному провадженні та повернуте потерпілим (а.п. 95); висновку експерта № 6/34-458 від 19.02.2016 року, відповідно до якого встановлено вартість викраденого майна (а.п. 60-64); протоколу проведення слідчого експерименту за участі обвинуваченого, в ході якого встановлено обставини вчиненого злочину (а.п.67-73);
Потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 суду пояснили, що вони проживають в квартирі АДРЕСА_4 зазначеного будинку. Тамбурне приміщення до квартир обладнано металевими дверми з замком, щоб уникнути доступу сторонніх осіб до приміщення тамбуру. 02 лютого 2016 року близько 07 години, стало відомо про вчинення крадіжки належних їм речей з тамбурного приміщення. Потерпілі вважають, що двері до тамбуру були точно зачинені, але можливо не закриті на замок. Жодних претензій до обвинуваченого щодо відшкодування завданих збитків вони не мають.
Згідно показів свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , вони мешкають відповідно в квартирах АДРЕСА_3 та АДРЕСА_5 вказаного будинку. Вхід до тамбурного приміщення зазначених квартир обладнаний металевими дверми, які зачиняються на замок. Обставини крадіжки майна сусідів їм не відомі.
Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що працює консьєржкою в будинку АДРЕСА_2 . Обвинуваченого знає, він іноді буває в зазначеному будинку у своїх знайомих. Обставини крадіжки їй не відомі, коли обвинувачений в ніч з 01 на 02 лютого 2016 року виходив з будинку, при ньому не було вкрадених речей.
Аналізуючи досліджені докази, суд критично ставиться до часткового визнання своєї вини обвинуваченим, вважає покази обвинуваченого в частині невизнання свого незаконного проникнення до приміщення тамбуру квартир безпідставними та надуманими, з метою зменшити свою відповідальність за вчинений злочин.
За змістом ч.3 ст. 185 КК України, сховищем може бути будь-яке місце, яке призначене для постійного чи тимчасового зберігання майна і має засоби захисту від доступу сторонніх осіб (такими засобами можуть бути двері, обладнані чи не обладнані замком, огорожа тощо). Зі змісту цієї статті випливає, що проникненням в інше сховище є незаконне вторгнення до нього винної особи будь-яким способом, у тому числі й без подолання засобів захисту сховища, в даному випадку дверей, які можуть бути як закриті на замок чи за допомогою іншого охоронного пристрою, так і відкриті.
В даному випадку вхід до тамбурного приміщення квартир АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_7 , був обладнаний металевими дверми з замком, що підтверджується дослідженими матеріалами кримінального провадження (а.п.8-11, 74-75) та показами потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в судовому засіданні. Навіть у тому випадку, якщо зазначені вхідні двері були не зачинені на замок, дії обвинуваченого є незаконним вторгненням.
За вказаних обставин посилання обвинуваченого на необхідність перекваліфікації його дій з ч.3 на ч.2 ст. 185 КК України, є безпідставні.
Крім того, суд вважає надуманими посилання сторони захисту про те, що умисел обвинуваченого на крадіжку виник вже після того, як він зайшов до тамбурного приміщення, оскільки саме незаконне вторгнення до будь-якого приміщення має певну мету, в даному випадку крадіжку чужого майна. Сторона захисту не надала доказів того, що обвинувачений пройшов до тамбурного приміщення без будь-якого злочинного наміру. Навпаки, в ході судового розгляду знайшло своє підтвердження пред`явлене обвинувачення в повному обсязі.
Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням в сховище, тобто в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.
При призначенні виду та розміру покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий відповідно до ст. 89 КК України, не працевлаштований, позитивної соціальної характеристики не має. Обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання судом не встановлено. Суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе тільки в місцях позбавлення волі. Підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України, суд не вбачає, оскільки будь-яких обставин, які б суттєво знижували тяжкість скоєного кримінального правопорушення по даному кримінальному провадженню не встановлено, крім того, у суду не виникає переконання в тому, що виправлення обвинуваченого можливе без реального виконання покарання.
Суд вважає за необхідне призначити остаточне покарання ОСОБА_7 за правилами ч.4 ст. 70 КК України, бо останній вчинив зазначений злочин до постановлення вироку Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.06.2016 року.
Відповідно до положень ч.5 ст. 72 КК України, суд вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_7 в строк відбуття покарання, строк попереднього ув`язнення в рамках даного кримінального провадження, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Згідно ч.2 ст. 124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого фактичну вартість проведення експертиз, згідно наданих довідок.
Питання речових доказів суд вирішує згідно вимог ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 визнати винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.
Згідно ч.4 ст. 70 КК України, призначити покарання за сукупністю злочинів, поглинувши призначеним більш суворим покаранням у вигляді чотирьох років позбавлення волі, менш суворе покарання у вигляді двох років і двох місяців позбавлення волі, призначеним за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2016 року, остаточно призначити ОСОБА_7 до відбуття покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання відраховувати з 19 лютого 2016 року, міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 залишити без змін тримання під вартою.
Зарахувати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 19 лютого 2016 року до 30 серпня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання».
Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави фактичну вартість проведення експертизи № 6/34-458 від 19.02.2016 р. у розмірі 245 гривня 52 копійки на рахунок 0004 в ГУДКСУ у Дніпропетровській області, МФО 805012, , одержувач платежу УДКСУ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська.
Речові докази, які повернуті потерпілим на відповідальне зберігання повернути власникам за належністю.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Головуючий: ОСОБА_1