Справа № 605/310/16-к
Ухвала
Іменем України
Такими діями неповнолітній ОСОБА_6 вчинив суспільно-небезпечне діяння, що підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.289 ч.1 КК України, а саме: незаконне заволодіння транспортним засобом, за яке передбачено покарання … в тому числі у виді позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років. Разом з тим, на час вчинення суспільно-небезпечних діянь ОСОБА_6 не досяг шістьнадцятирічного віку, а тому він не є суб`єктом кримінального правопорушення.
В судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_6 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння винним себе визнав повністю, однак від дачі пояснень відмовився. Згодом в процесі судового розгляду справи розповів про обставини його вчинення , зокрема вказав, що в той день, проходив неподалік, та на узбіччі біля будинку побачив автомобіль ВАЗ білого кольору 4-ї моделі, і вирішив покататись на даному автомобіль. Відкрив водійські двері вище вказаного автомобіля, та сівши в автомобіль, намагався його завести, ключом від даного автомобіля, які були залишені в салоні, але в нього нічого не вийшло. Тоді він за допомогою контактів,які розміщені під рулем керування запустив двигун вказаного автомобіля. На автомобілі він поїхав у с. Мужилів, та у зв`язку з несправностями, які виникли, дальше продовжити їхати на цьому автомобілі не зміг, а тому залишився в салоні автомобіля, де його застали працівники міліції.
Усвідомлює що вчинив протиправне діяння та не заперечує щодо застосування відносно нього примусових заходів виховного характеру, у виді направлення до спеціальної навчально-виховної установи .
Показання неповнолітнього ОСОБА_6 є достовірними, узгодженими з іншими матеріалами справи. Підстав сумніватися в правдивості його свідчень у суду немає.
Доведеність причетності до вчинення неповнолітньою особою, яка не досягла віку кримінальної відповідальності, ОСОБА_6 , у вчиненні суспільно небезпечного діяння , що підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, також підтверджується дослідженими у судовому засіданні об`єктивними доказами, а саме :
Заява ОСОБА_7 про вчинене кримінальне правопорушення містять відомості про вчинення викрадення майна потерпілого.
В протоколах огляду місця події від 13.04.2016р.зафіксовано місце знаходження транспортного засобу, яким незаконно заволоділи 13.04.2016 року. та місце його виявлення , зокрема в полі поблизу автодороги Бережани Монастириськ, що неподалік с. Мирне Підгаєцького району, та фото таблицями долучених до них.
Копією свідоцтва про народження ОСОБА_6 ..
Законний представник неповнолітнього ОСОБА_6 , його батько ОСОБА_5 показав, що син дома характеризується з негативної сторони, не допомогає по господарству, сімя не в змозі виховувати сина в колі сімї. Також вказав, що його син схильний до бродяжництва, батьки немають авторитету в неповнолітнього сина, хоча остатній має таку ж саму батьківську любов і опіку як і інші діти в сімї. Крім того, ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що про обставини вчинення злочину він дізнався в поліції, де його син ОСОБА_6 повідомив, проте, що бажав покататись і з цією метою заволодів цим автомобілем.
Потерпілий при судовому розгляді вказав, що він користується вказаним автомобілем на підставі наданого доручення власником ОСОБА_11 13 квітня 2016 року, в період з 16-30п о 18-30 годин він припаркував даний автомобіль поблизу будинку, де проживають його дід з бабою. Автомобіль на ключ не закривав так як вважав, що буде здійснювати час від часу нагляд за ним. В 18-20 год. виявив відсутність транспортного засобу у зв`язку з чим звернувся в правоохоронні органи.Далі потерпілий повідомив, що транспортний засіб в той же день був знайдений, і йому повернуто працівниками поліції.
Також, потерпілий вказав, збитки не відшкодовані, однак матеріальних претензій до ОСОБА_6 він не має, в зв`язку з відсутністю на нього впливу як з його боку батьків, просить застосувати до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру у виді направлення до спеціальної навчально-виховної установи до досягнення повноліття.
Оцінюючи здобуті докази в їх сукупності , суд прийшов до переконання , що : в діях неповнолітнього ОСОБА_6 дійсно мало місце суспільно - небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.289 КК України та його дії вірно кваліфіковані органами досудового розслідування за ст. 289 ч.1 КК України, оскільки він своїми умисними діями незаконно заволодів транспортним засобом.
За наведених обставин, суд приходить до висновку, що наявні достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке містить ознаки складу злочину передбаченого ст. 289 ч. 1 КК України.
Прокурор в судовому засіданні підтримала клопотання , посилаючись на те, що суспільно-небезпечне діяння вчинене ОСОБА_6 , якому не виповнилося віку, з якого можлива кримінальна відповідальність, повне визнання ним своєї вини, просила застосувати до неповнолітнього ОСОБА_6 примусовий захід виховного характеру у вигляді направлення його до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк що не перевищує трьох років , оскільки інший вид примусового заходу виховного характеру який раніше був застосований судовим рішенням, а саме передача його під нагляд батьків, не забезпечив належної поведінки підлітка.
Захисник заперечувала проти застосування до неповнолітнього ОСОБА_6 , примусового заходу виховного характеру у вигляді направлення його до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення. Висловила думку, що батьки в змозі виховувати ОСОБА_6 і важає, що виправлення неповнолітнього можливе без застосування до нього такого виду заходу виховного характеру, а тому до нього слід застосувати примусові заходи виховного характеру у виді повторної передачі його під нагляд батьків.
Законний представник неповнолітнього ОСОБА_6 , батько- ОСОБА_5 , підтримав клопотання захисника неповнолітнього , однак в подальшому не заперечував проти застосування до неповнолітнього ОСОБА_6 зазначеного в клопотанні примусового заходу виховного характеру у вигляді направлення його до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення , посилаючись на те. що він не буде ходити і тримати за руку свого сина, так як в нього є крім сергія інші діти. Які він повинен матеріально забезпечити. Вважає, що він достатньо приділяв увагу синові ОСОБА_6 і така поведінка його сина, для нього, як батька є незрозумілою.
Представник служби у справах дітей Підгаєцької райдержадміністрації погодилась з думкою прокурора, не заперечувала проти застосування до неповнолітнього ОСОБА_6 заходів виховного характеру у вигляді направлення його до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення , при цьому висловила думку, що батьки не в змозі виховувати ОСОБА_6 . Вважає, що виправлення неповнолітнього не можливе без застосування до нього саме такого заходу виховного характеру, як заявлено у клопотанні
Представник сектора кримінальної поліціїії у справах дітей Підгаєцького ВП БВП ГУНП в Тернопільській області в судовому засіданні підтримав заявлене клопотання прокурора та просив його задовольнити, вважав за доцільне застосувати до неповнолітнього ОСОБА_6 примусовий захід виховного характеру у вигляді направлення неповнолітнього ОСОБА_6 до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення. Пояснив, що неповнолітній ОСОБА_6 перебуває на обліку в кримінальній міліції у справах неповнолітніх, характеризуються за місцем навчання негативно, неодноразово мали місце пропуски навчання неповнолітнім без поважних причин, за що батьки притягались до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків. Проте вжиті заходи до жодних позитивних змін у житті неповнолітнього не призвели. Неповнолітній схильний до бродяжництва у зв`язку з чим інколи залишав місце свого проживання . Крім того, представник кримінальної міліції у справах дітей ОСОБА_12 звертав увагу суду на те , що ОСОБА_6 поставлений на облік , з`являється лише один і не завжди є відкритим до бесіди . Батько, ніякого впливу на сина не має , внаслідок чого останній не робить ніяких висновків. У зв`язку з невиконанням батьком неповнолітнього ОСОБА_5 вироку Тернопільського міськрайонного суду від 25.05.2015 року в частині здійснення нагляду за неповнолітнім ОСОБА_6 , він, як представник кримінальній міліції у справах неповнолітніх, змушений був повідомити про ці обставини суд, який постановив вирок щодо неповнолітнього ОСОБА_6 ..Вказав, що застосований примусовий захід виховного характеру у виді передачі неповнолітнього ОСОБА_6 під нагляд батька ОСОБА_5 виявився неефективними.
Заслухавши думку прокурора , неповнолітнього ОСОБА_6 , та законного представника , представника служби у справах дітей Підгаєцької районної державної адміністрації Тернопільської області , представника ВКМСД Підгаєцького ВП БВП ГУНП в Тернопільській області, які не заперечують відносно застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру зазначених в клопотанні, думку захисника ОСОБА_13 , яка вважає , що відносно ОСОБА_6 необхідно застосувати більш м`який примусовий захід виховного характеру , перевіривши докази та інші обставини по справі , які мають істотне значення , суд дійшов до висновку , що клопотання слідчого погоджене з прокурором підставне і до неповнолітнього ОСОБА_6 слід застосувати примусовий захід виховного характеру , на підставі ст. 105 КК України з огляду на наступне.
Частина друга статті 97 КК України передбачає, що примусові заходи виховного характеру передбачені частиною 2 ст.105 КК України, суд застосовує до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України.
Відповідно до ч.1 ст. 40 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., яку ратифіковано постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 р., держави-учасниці визнають право кожної дитини, яка, як вважається, порушила кримінальне законодавство, звинувачується або визнається винною в його порушенні, на таке поводження, що сприяє розвиткові у дитини почуття гідності і значущості, зміцнює в ній повагу до прав людини й основних свобод інших та при якому враховуються вік дитини і бажаність сприяння її реінтеграції та виконання нею корисної ролі в суспільстві.
Згідно ст.498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Згідно ч.1 ст. 18 КК України, суб`єктом злочину є фізична особа, яка вчинила злочин у віці, з якого згідно з Кримінальним кодексом України настає кримінальна відповідальність.
Відповідно до ч.1 ст. 22 КК України, кримінальній відповідальності підлягають особи, яким до вчинення злочину виповнилося 16 років; ч. 2 ст. 22 КК України передбачає, що особи, які скоїли злочин у віці від 14 до 16 років підлягають кримінальній відповідальності лише за вказаний перелік злочинів, у тому числі незаконне заволодіння транспортним засобом ( частини 2, 3 ст. ст.289 КК України).
Згідно ст. 105 КК України - неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього один з видів примусових заходів виховного характеру, в тому числі і направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років
Неповнолітній ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , і на момент вчинення суспільно небезпечного діяння йому виповнилося 15 років, отже, він не досяг віку кримінальної відповідальності, тому до нього повинні бути застосовані заходи виховного характеру
Також, зібрані по справі докази доводять факт вчинення ОСОБА_6 суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом , який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, інкримінованого йому у віці від 11 до 16 років
За загальними правилами та особливостями, визначеними нормами кримінального права, метою застосування заходів виховного характеру щодо неповнолітніх, перш за все, має бути забезпечення інтересів самого неповнолітнього. Тому, відповідно до ч. 2 ст. 384 КПК України кримінальне провадження щодо неповнолітніх має здійснюватись в порядку, що найменше порушує звичайний уклад неповнолітнього та відповідає його віковим і психологічним особливостям.
Із змісту ч. 2 ст.105 КК України вбачається, що направлення до спеціальних навчально-виховних установ є найбільш суворим та, відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15.05.2006 року «Про практику розгляду справ про застосування примусових заходів виховного характеру» до спеціальних навчально-виховних установ відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 105 КК ( 2341-14 ) направляють неповнолітніх, котрі вийшли з-під контролю батьків чи осіб, які їх заміняють, не піддаються виховному впливу та не можуть бути виправлені шляхом застосування інших примусових заходів виховного характеру. До таких установ не можна направляти осіб, визнаних інвалідами, а також тих, кому згідно з висновком відповідних спеціалістів перебування там протипоказане за станом здоров`я через наявність певних захворювань. Докладний перелік останніх наведено у п. 11 Інструкції про медичне обстеження дітей і підлітків, які направляються до загальноосвітніх шкіл та професійних училищ соціальної реабілітації для дітей і підлітків, які потребують особливих умов виховання (затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я та Міністерства освіти України від 5 травня 1997 р. N 137/131 ( z0328-97 ), зареєстрована в Міністерстві юстиції України 20 серпня 1997 р. за N 328/2132; далі - Інструкція). Необхідно також ураховувати застереження щодо протипоказань для направлення неповнолітніх до зазначених установ, які містяться у пунктах 12, 14 Інструкції.
Суд вбачає підстави для застосуванні до неповнолітньої особи, який не досяг віку кримінальної відповідальності, примусового заходу виховного характеру у виді направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, оскільки прокурором у судовому засіданні суду доведено, що неповнолітній ОСОБА_6 вибув з-під контролю батька з яким він проживає , не піддається виховному впливу останнього та не може бути виправлений шляхом застосування інших примусових заходів виховного характеру, в тому числі і такого заходу , як передача під нагляд батькові , оскільки такий захід раніше застосовувся , але позитивних наслідків не дав.
Вирішуючи питання про застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру, суд враховує особу неповнолітнього, його вік, стан здоров`я та рівень розвитку, умови життя та виховання .
З цих підстав, при вирішенні питання щодо можливості застосування відносно ОСОБА_6 такого заходу виховного характеру як направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи, на якому наполягали прокурор, представники служби в справах дітей Підгаєцької районної державної адміністрації Тернопільської області , представник ВКМСД Підгаєцького ВП БВП ГУНП в Тернопільській області, потерпілий та не заперечили і сам неповнолітній ОСОБА_6 та його законний представник , який є батьком ОСОБА_6 , суд вважає за необхідне зазначити, що по справі до суду надано достатніх даних щодо цього, як то :вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.05.2015 року, яким визнано винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення і на підставі ст.. 105 КК України звільнено від покарання та застосовано щодо нього примусовий захід виховного характеру у виді передачі під нагляд батькові ОСОБА_5 до досягнення ним повноліття
Однак, неповнолітній ОСОБА_6 для себе належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став. Він не зважаючи на зазначені обставини продовжив вчиняти протиправні діяння , вчинивши суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.1ст.289 КК України, тобто з моменту вчинення суспільно небезпечного діяння та прийняття судового рішення стосовно нього 25.05.2015 року., у поведінці неповнолітнього через сплив незначного проміжку часу в декілька місяців відсутні певні позитивні зміни, стабілізація психоемоційного стану дитини тощо, що свідчить про неможливість виправлення неповнолітньої особи без поміщення до спеціальної навчально-виховної установи
При цьому, задовольняючи клопотання про застосування до неповнолітнього примусового заходу виховного характеру у виді направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, суд виходить з того, що хоча неповнолітній ОСОБА_6 на час розгляду провадження не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність за суспільно небезпечне діяння, що доведено суду, однак при цьому неповнолітній є особою, не позбавленою батьківського піклування , але батько впливу на свого сина не має , через що його поведінка вийшла з-під контролю та не піддається виховному впливу, внаслідок чого , неповнолітній ОСОБА_6 усвідомив протиправний характер своїх дій , однак не усвідомив невідворотність покарання за вчинене, про що свідчить характер вчинених ним протиправного діяння 13.04.2016 р.
Саме ці обставини свідчать на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, викладених в клопотанні.
При обранні примусового заходу виховного характеру до неповнолітнього також , судом враховано, що неповнолітній ОСОБА_6 виховується у повній сім`ї , та мав можливість отримувати позитивний виховний вплив на його розвиток, спілкуючись з обома батьками, які проживають разом, однак свідомо уникає спілкування з батьками, схильний до бродяжництва, ніхто з рідних не має на нього виховного впливу, а тому не можуть забезпечити постійний контроль над його поведінкою, тобто неповнолітній вийшов з-під контролю батьків.За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що батьки та безпосередньо батько не здатний забезпечити позитивний вплив на неповнолітнього ОСОБА_6 та постійний контроль за його поведінкою, оскільки він його не слухає, і він протягом тривалого часу не знає про місця його перебування ,заняття. Протипоказань для оформлення ОСОБА_6 в спецшколу по психічному стану в даний час немає. Захворювань, які б перешкоджали направленню до такої установи у нього не встановлено, тому суд вважає, що застосування більш м"якого заходу виховного характеру не забезпечить належної поведінки неповнолітнього.
Неповнолітній ОСОБА_6 не піддається виховному впливу зі сторони батьків та педагогічного колективу школи, а тому для його виправлення необхідним є застосування примусових заходів виховного характеру у вигляді направлення до спеціального навчально-виховного закладу соціальної реабілітаці
Зважаючи на вищевикладене, згоду на застосування до неповнолітнього ОСОБА_6 примусових заходів виховного характеру у виді направлення до спеціальної навчально-виховної установи, суд визнає за необхідне клопотання задовольнити.
Таким чином, відповідно до ст. 501 КПК України, судом встановлено, що мало місце суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ст. 289 ч. 1 КК України, вказане діяння вчинено неповнолітнім ОСОБА_6 у віці від пятнадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння, передача його під нагляд у виді направлення неповнолітнього до спеціальної навчально- виховної установи для дітей і підлітків є необхідним і достатнім примусовим заходом виховного характеру для його виправлення.
Згідно ч.3 ст.8 Закону України від 24.01.1995 року «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» до загальноосвітніх шкіл соціальної реабілітації направляються за рішенням суду діти віком від 11 до 14 років, а до професійних училищ соціальної реабілітації віком від 14 років. Враховуючи вік ОСОБА_6 , якому виповнилось 15 років, він підлягає направленню у професійне училище соціальної реабілітації.
Враховуючи вище викладене, а також те, що на момент скоєння суспільно-небезпечного діяння ОСОБА_6 не досяг віку, з якого можлива кримінальна відповідальність, суспільно-небезпечне діяння, яке він вчинив, відноситься до злочинів середньої тяжкості, враховуючи його вік, стан здоров`я та рівень розвитку, умови життя та виховання, те, що за місцем навчання він характеризується негативно, за місцем проживання посередньо, та дійшов висновку про застосування до неповнолітнього ОСОБА_6 примусових заходів виховного характеру, передбачених п. 5 ч. 2 ст. 105 Кримінального кодексу України -направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей та підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років.
Речові докази , згідно ст. 100 КПК України залишити за належністю законному володільцеві.
Відповідно до вимог ст. 124 КПК України процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, можуть бути стягнуті лише за обвинувальним вироком, а тому суд не стягує зазначені витрати з законного представника неповнолітнього ОСОБА_5 .
Обов`язок доставки неповнолітнього ОСОБА_6 до спеціальної навчально-виховної установи покласти на відділ кримінальної поліції у справах дітей Підгаєцького ВП БВП ГУНП в Тернопільській області
На підставі викладеного та керуючись ст.7 Закону України „Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей" від 24.01.1995 року, ст. ст. 22, 97, ст. 105 ч.2 КК України, ст. ст. 498,500, 501 КПК України, ст. 30 Постанови Кабінету Міністрів України № 734 від 08.08.2012 року, суд
Клопотання слідчого СВ Підгаєцького ВП БВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_10 про вжиття до неповнолітнього ОСОБА_6 примусового заходу виховного характеру у вигляді направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення - задовольнити.
Застосувати відносно неповнолітнього ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 в зв`язку з вчиненням ним суспільно - небезпечного діяння , передбаченого ч.1 ст.289 КК України примусовий захід виховного характеру у виді направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків - загально освітньої школи соціальної реабілітації строком на один рік на повне державне утримання
Тимчасово строком до 30 діб помістити неповнолітнього ОСОБА_6 до приймальника - розподільника для дітей ГУНП у Тернопільській області, з метою забезпечення виконання ухвали суду та з метою направлення неповнолітнього до спеціальної навчально - виховної установи для дітей і підлітків.
Виконання ухвали в частині поміщення ОСОБА_6 до приймальника - розподільника для дітей ГУНП у Тернопільській області доручити Підгаєцькому ВП БВП ГУНП в Тернопільській області
Початок тривалості примусового заходу виховного характеру рахувати з дня набрання чинності даної ухвали.
На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня її проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Підгаєцький районний суд Тернопільської області.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали суду. Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Головуючий: підпис ОСОБА_1