Справа № 489/2921/16-к
провадження №1-кс/489/477/16
УХВАЛА
іменем України
11 липня 2016 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участі секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , старшого слідчого СВ Ленінського ВП ГУНП України в Миколаївській області ОСОБА_5 , заступника начальника Миколаївської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 , заступника начальника Ленінського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_7 , прокурора Ленінського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_8 , особи, яка подала скаргу, ОСОБА_9 , розглянувши скаргу на постанову слідчого від 25.05.2016 року про закриття кримінального провадження за №0001594, за яким відомості про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч.2 ст.190 КК України внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.03.2016 року,-

встановив:
08.06.2006 року за заявою ОСОБА_10 прокурором Ленінського району м.Миколаєва було порушено кримінальну справу №06520023 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.146, ст.167, ч.2 ст.190 КК України.

28.03.2007 року прокурором Ленінського району м.Миколаєва кримінальну справу №06520023 в частині порушення за фактом незаконного позбавлення волі, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, закрито.

Постановою слідчого СВ Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області від 12.02.2008 року припинено кримінальну справу за відсутністю складу злочину.

Постановою Ленінського районного суду м.Миколаєва від 15.04.2008 року вищевказану постанову слідчого скасовано та направлено для поновлення досудового слідства.

Листом від 24.03.2015 року №(15-04)1526 заступником прокурора Ленінського району м.Миколаєва кримінальну справу №06520023 було направлено на адресу начальника СВ Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області.

Після отримання кримінальної справи 06.07.2015 року слідчим СВ Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003192 було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч.2 ст.190 КК України.

14.12.2015 року ОСОБА_9 вручено пам`ятку про процесуальні права та обовязки потерпілого у кримінальному провадженні №0003192.

23.02.2016 року постановою слідчого СВ Ленінського ВП ГУНП України в Миколаївській області кримінальне провадження №0003192 закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

Постановою першого заступника прокурора Миколаївської області від 11.03.2016 року скасовано вищевказану постанову слідчого та матеріали провадження направлено до Миколаївської місцевої прокуратури №2 для організації подальшого досудового розслідування.

25.03.2016 року прокурором Ленінського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №2 у Єдиному реєстрі досудових розслідувань помилково було об`єднано кримінальне провадження №0003192 із кримінальним провадженням №0000204. Того ж дня на підставі резолюції заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №2 помилково об`єднане кримінальне провадження було виділено в окреме провадження та внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001594.

Постановою слідчого СВ Ленінського ВП ГУНП України в Миколаївській області від 25.05.2016 року кримінальне провадження №0001594 закрите у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

Згідно ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті, обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

За змістом п.2 ч.5 ст.110 КПК України мотивувальна частина постанови слідчого повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Вищевказаним вимогам кримінального процесуального законодавства оскаржувана постанова слідчого відповідає в повному обсязі.

Відповідно до витягу з кримінального провадження №0001594 в період часу з 2003 по 2006 роки ОСОБА_11 в групі з ОСОБА_12 та іншими особами вчинили шахрайські дії щодо заволодіння нерухомим майном, яке належало ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та іншим особам, чим спричинили їм значної матеріальної шкоди.

Частиною 2 ст.190 КК України встановлено відповідальність за шахрайство, вчинене повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або таке, що завдало значної шкоди потерпілому.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» зазначено, що відповідно до статті 190 КК шахрайство це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. Обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього.

Досудовим розслідуванням було встановлено, що в період часу з 2003 року по 2006 рік між ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 з одного боку та ОСОБА_11 - з іншого, укладено договори довічного утримання, які посвідчені приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_19 .

На підставі договору довічного утримання від 03.03.2006 року, укладеного між ОСОБА_18 та ОСОБА_11 , за останньою 29.05.2006 року було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Слідчим було допитано як свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які повідомили про добровільність укладення договору довічного утримання ОСОБА_18 . Питання правомірності дій нотаріуса ОСОБА_19 при посвідченні вищевказаного договору довічного утримання від 03.03.2006 року були предметом перевірки Міністерства юстиції України та Головного управління юстиції в Миколаївській області, в результаті якої порушень законодавства не виявлено.

Відповідність вимогам цивільного законодавства договору довічного утримання, укладеного 03.03.2006 року між ОСОБА_18 та ОСОБА_11 , була предметом судового розгляду. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.03.2012 року залишено без змін рішення колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 11.06.2009 року, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_9 до ОСОБА_11 про визнання договору довічного утримання недійсним, покладення на комунальне підприємство Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації обов`язку скасувати реєстрацію права власності на квартиру.

Таким чином, слідчим в ході досудового розслідування не здобуто об`єктивних даних, які б вказували на заволодіння нерухомим майном ОСОБА_18 шляхом обману чи зловживання довірою збоку ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Також слідчим на виконання вимог ст.93 КПК України шляхом проведення слідчих дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей здійснено збирання доказів, які засвідчили відсутність обставин заволодіння ОСОБА_12 та ОСОБА_11 в групі з іншими особами шляхом обману чи зловживання довірою нерухомим майном ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .

Європейський суд з прав людини в рішеннях по справі «Makaratzis v.Greece»(заява №50385/99) та «Finucane v. UK»(заява №29178/95) зазначив, що зобов`язання щодо розслідування «не є зобов`язанням результату», а є «зобов`язанням засобів»: не кожне розслідування обов`язково закінчується успішно або доходить висновку, який збігається з викладом подій позивачем. Проте воно в принципі повинно бути здатне привести до встановлення фактів справи та, якщо твердження виявляються правдивими, до встановлення та покарання винних осіб.

Виходячи з викладеного, під час досудового розслідування слідчим повністю виконані завдання кримінального провадження, в ході збирання та оцінки доказів заволодіння майном шляхом шахрайства не знайшло свого підтвердження, а тому у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст. 307 КПК України, слідчий суддя

постановив:
Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_9 на постанову старшого слідчого СВ Ленінського ВП ГУНП України в Миколаївській області ОСОБА_5 від 25.05.2016 року про закриття кримінального провадження за №0001594, за яким відомості про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч.2 ст.190 КК України внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.03.2016 року.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1