Ухвала іменем україни 23 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула у судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від

27 січня 2016 року у кримінальному провадженні

№ 007042,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року,

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Деснянського районного суду м. Києва від 4 червня 2015 року за ч. 2 ст. 185

КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців,
засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. На підставі ч. 4 ст. 70

КК України за сукупністю злочинів, до покарання призначеного за цим вироком приєднано невідбуту частину покарання призначеного вироком Деснянського районного суду м. Києва від 4 червня

2015 року і остаточно ОСОБА_4 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців.

За вироком Дніпровського районного суду м. Києва від

21 жовтня 2015 року, ОСОБА_4 20 березня 2015 року приблизно о 13.30 год. перебуваючи в салоні трамваю № 23, що рухався в бік вул. Алішера Навої у м. Києва, діючи повторно, таємно викрав з сумки ОСОБА_5 гаманець вартістю 2 000 грн з грошовими коштами в сумі 200 грн та банківськими і рекламними картками, які матеріальної цінності не представляли, чим завдав потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 2 200 грн. З викраденим майном ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник та в подальшому був затриманий працівниками міліції по вул. Миропільській, 25.

Крім того, 14 травня 2015 року ОСОБА_4 , діючи повторно, за попередньою змовою із наглядно знайомою особою, перебуваючи в тролейбусі № 50, що рухався в напрямку житлового масиву Троєщина у м. Києві, таємно викрав з правої передньої кишені джинсів малолітньої ОСОБА_6 мобільний телефон «LG L60» вартістю 1 500 грн з двома сім-картами операторів мобільних зв`язків «Київстар» та «МТС» вартістю 25 грн кожна, а також залишками коштів на рахунках 15 грн та 30 грн відповідно та передав щойно викрадений телефон наглядно знайомій особі, з якою вони домовились про вчинення злочину. Потерпіла ОСОБА_6 усвідомивши, що у неї викрадено мобільний телефон, звернулась до ОСОБА_4 з вимогою його повернення, на що останній не реагуючи на цю вимогу направився до виходу з транспорту, після чого з наглядно знайомою особою, з місця вчинення злочину зникли, чим завдали матеріальної шкоди на загальну суму 1 595 грн.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2016 року вирок районного суду щодо ОСОБА_4 залишено без зміни. Зараховано ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 14 травня 2015 року по 27 січня 2016 року відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює двом дням позбавлення волі.

У касаційній скарзі засуджений просить змінити постановлені щодо нього судові рішення в частині призначеного покарання, застосувати до нього ч. 4 ст. 71 КК України та визначити остаточне покарання за сукупністю вироків шляхом поглинення одного покарання іншим у виді позбавлення волі на строк два роки. Зазначає, що судом застосовано кримінальний закон, який не підлягав застосуванню, а саме ст. 70 КК України. Крім того, вказує що суд в повному обсязі не врахував обставини вчинення злочинів, відсутність будь-яких претензій з боку потерпілих, стан його здоров`я та призначив надто суворе покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого та його особі. Також, в ухвалі апеляційного суду не зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу захисника визнано необґрунтованою, а тому ухвала не відповідає вимогам ст. 419

КПК України.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши дотримання засудженим порядку, строків касаційного оскарження та відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Суд касаційної інстанції, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Доведеність винуватості та кваліфікація дій засудженого за ч. 2 ст. 185 КК України у касаційній скарзі не оспорюється, а тому касаційним судом судові рішення в цій частині не перевіряються. Судовий розгляд кримінального провадження проведений у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Доводи засудженого про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та суворість призначеного йому покарання є необґрунтованими.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 злочин, за який його засуджено вчинено до постановлення попереднього вироку Деснянського районного суду м. Києва від 4 червня 2015 року, тому судом вірно визначено остаточне покарання з урахуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції закону, з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу засудженого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Питання законності призначення засудженому покарання, що належить відбувати реально, ставилися перед апеляційним судом, який належним чином перевірив доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 та погодився із висновками суду першої інстанції.

Суд прийняв до уваги характер та ступінь тяжкості вчинених засудженим злочинів, які є злочинами середньої тяжкості, дані про особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання, неодноразово судимий, у тому числі і за вчинення злочинів проти власності. Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття засудженого. Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 , суд визнав вчинення злочину щодо малолітнього.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про неможливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства і призначив покарання у виді позбавлення волі в розмірі наближеному до мінімального. А, при призначенні покарання за сукупністю злочинів, суд обґрунтовано обрав принцип часткового приєднання невідбутої частині покарання за попереднім вироком та правильно визначив розмір остаточного покарання.

Апеляційний суд належним чином перевірив доводи апеляційної скарги захисника з підстав невідповідності призначеного ОСОБА_4 покарання, та погодився з висновками суду першої інстанції щодо його виду та розміру.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419

КПК України, є обґрунтованою та вмотивованою.

Підстав вважати призначене ОСОБА_4 покарання таким, що не відповідає вимогам ст. 414 КПК України, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги засудженого, та вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2016 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3