Ухвала іменем україни 26 вересня 2016 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційні скарги засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 на вирок Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 20 квітня 2016 року у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК,

у с т а н о в и в:

Зазначеним вироком ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді арешту на строк 4 місяці.
Ухвалою апеляційного суду вирок районного суду залишено без змін.

Згідно з вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він у середині червня 2015 року у денний час поблизу будинку АДРЕСА_2 таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_6 на суму 850 грн.

У касаційних скаргах засуджений та захисник ставлять питання про зміну постановлених щодо ОСОБА_4 судових рішень у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого через суворість. Зазначають, що суд не повною мірою врахував дані про особу засудженого, який повністю визнав вину, щиро розкаявся, повністю відшкодував заподіяну шкоду, після звільнення з місць позбавлення волі став на шлях виправлення, проходить реабілітацію і працює у реабілітаційному центрі, має ряд тяжких захворювань, позитивно характеризується, а також думку потерпілої, яка просила суворо його не карати. Просять звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи, наведені в касаційних скаргах, та додані до них копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кримінально-правова оцінка його діянь за ч. 2 ст. 185 КК у касаційній скарзі не оспорюється.
Що ж стосується доводів засудженого та захисника про порушення щодо ОСОБА_4 загальних засад призначення покарання, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Як убачається з долученої до касаційної скарги копії вироку, при призначенні засудженому покарання суд урахував ступінь тяжкості скоєного діяння, дані про особу засудженого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, за місцем проживання характеризується посередньо, спиртним не зловживає, громадський порядок не порушує, не працює, проходить реабілітацію від алкогольної та наркотичної залежності у Християнському реабілітаційному центрі «Ковчег спасіння» де характеризується позитивно. Крім того, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд визнав пом`якшуючими обставинами визнання вини, щире каяття та відшкодування завданої шкоди. З огляду на це суд призначив ОСОБА_4 покарання найбільш м`якого виду, визначених санкцією ч. 2 ст. 185 КК.

Що стосується доводів касаційних скарг про застосування до засудженого ст. 75 КК, то вони не ґрунтуються на законі, оскільки ст. 75 КК не передбачає можливості звільнення від відбування покарання з випробуванням осіб, засуджених до основного покарання у виді арешту.

Таким чином, призначивши засудженому остаточне покарання у виді арешту на строк 4 місяці, суд не порушив вимог статей 6567 КК, оскільки вказане покарання відповідає конкретним обставинам справи, характеру й тяжкості вчиненого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нових злочинів.
Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок районного суду без змін, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення.Стосовно доводів, викладених в апеляціях засудженого та захисника, аналогічних доводам їх касаційних скарг, суд апеляційної інстанції навів відповідні мотиви їх необґрунтованості, з якими погоджується й колегія суддів.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Ураховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційних скарг засудженого та захисника і вважає, що у відкритті провадження за їх касаційними скаргами слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 на вирок Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 20 квітня 2016 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3