Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/365/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 187 (86, 86-1, 142) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.04.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000002 за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 лютого 2016 року.

Цією ухвалою до

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Попівка Онуфріївського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, пенсіонера, не одруженого, зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

Доля речових доказів вирішена відповідно до ст.100 КПК України.

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Світловодського міськрайонного суду від 15 лютого 2016 року постановлено застосувати до ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом та госпіталізувати останнього до психіатричного закладу Кіровоградської обласної психіатричної лікарні із звичайним наглядом.

Вказаною ухвалою суду встановлено, що ОСОБА_6 перебуваючи в стані неосудності вчинив таємне викрадення чужого майна ( крадіжка), з проникненням в інше приміщення, відкрите викрадення чужого майна (грабіж), повторно, з проникненням у інше сховище, а також напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я та із погрозою застосування такого насильства щодо особи, яка зазнала нападу, поєднаний з проникненням у житло.

Кримінальні правопорушення вчинено за наступних обставин.

В кінці липня 2012 року, приблизно о 15 год. 00 хв. ОСОБА_6 , з метою вчинення крадіжки майна, належного ОСОБА_9 . ОСОБА_6 прийшов до домоволодіння останньої, яке розташоване по АДРЕСА_1 .

Проникнувши на території двору домоволодіння по АДРЕСА_1 , яка є огородженою, охоронюваною собакою, забезпеченою від стороннього доступу територією, призначеною для постійного зберігання матеріальних цінностей, після чого шляхом пошкодження навісного замка на вхідних дверях сараю за допомогою невстановленого в ході досудового слідства предмету, проник до вказаного приміщення, звідки таємно викрав належний ОСОБА_9 велосипед «Україна», вартістю з урахуванням зносу 385 гривень, після чого із викраденим велосипедом зник з місця вчинення злочину, розпорядившись ним на власний розсуд.
Також, 04.01.2014 року, о 14 год. 50 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою таємного викрадення майна, належного ОСОБА_9 , прийшов до вище згаданого домоволодіння потерпілої звідки через хвіртку шляхом вільного доступу проник на територію двору домоволодіння по АДРЕСА_1 , яка є обгородженою, охоронюваною собакою, забезпеченою від стороннього доступу територією, призначеною для постійного зберігання матеріальних цінностей, звідки викрав належний ОСОБА_10 велосипед « У країна» та почав викочувати вказаний велосипед з території двору домоволодіння ОСОБА_9 . Протиправні дії ОСОБА_6 стали помітні ОСОБА_11 , який почав вимагати у ОСОБА_6 залишити велосипед потерпілого у дворі. Незважаючи на це, ОСОБА_6 на вимогу ОСОБА_11 не відреагував, продовжив свої протиправні дії, відкрито викравши належний ОСОБА_9 , велосипед «Україна», вартістю з урахуванням зносу 165 грн., після чого із викраденим велосипедом з місця вчинення злочину зник, розпорядився ним на власний розсуд, причинивши ОСОБА_9 матеріальної шкоди на вказану суму. Своїми умисними діями ОСОБА_6 , раніше вчинивши злочин передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, повторно відкрито викрав чуже майно з проникненням у інше сховище, чим вчинив кримінальне правопорушення ч.3 ст. 186 К України.
Він же 04.01.2014 року, о 15 год. 00 хв., перебував в стані алкогольного сп`яніння, з метою таємного викрадення майна, належного ОСОБА_9 прийшов до домоволодіння останньої, розташованого по АДРЕСА_1 . Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення належного ОСОБА_9 , майна, ОСОБА_6 через хвіртку шляхом вільного доступу через вхідні двері проник на територію двору домоволодіння по АДРЕСА_1 , де шляхом вільного доступ через вхідні двері проник в приміщення будинку зазначеного домоволодіння. Коли ОСОБА_6 перебував у веранді зазначеного будинку,його протиправні дії виявила ОСОБА_9 . Не бажаючи відмовлятися від свого злочинного наміру, ОСОБА_6 схопив ОСОБА_9 за волосся на голові та за руку і із застосуванням примусу та фізичної сили всупереч волі ОСОБА_9 затягнув останню в приміщення кімнати коридору де з метою припинення її опору умисно наніс декілька ударів в область голови ОСОБА_9 . Далі ОСОБА_6 схопив ОСОБА_9 за руку та із застосуванням примусу і фізичної сили всупереч волі ОСОБА_9 затягнув останню в приміщення кімнати кухні будинку, де погрожував застосуванням щодо неї кухонного ножу, умисно наніс декілька ударів кулаками рук та знайденою на місці вчинення злочину ступкою в область голови ОСОБА_9 спричинивши останній тілесні ушкодження у виді внутрішньо- черепної травми у виді у виді струсу головного мозку, забійно-розсіченої рани в тімяній області справа, обширного синця правої половини обличчя із закритим переломом кісток носу без зміщення. які згідно висновку експерта № 19 від 12.02.2014 року відносяться до категорії легких, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Після зазначених дій ОСОБА_6 підняв ОСОБА_9 із підлоги і наказав увімкнути світло у вказаній кімнаті. Скориставшись цим, ОСОБА_9 втекла із будинку зазначеного домоволодіння, а ОСОБА_6 із даного будинку викрав належні ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 200 грн., пульт дистанційного керування, ніж та жіночу хустку, які не становлять для потерпілого матеріальної цінності,після чого з викраденим зник з місця вчинення злочину та в подальшому розпорядився викраденим на власний розсуд.
Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 3 від 06.01.2016 року, ОСОБА_6 на даний час не може давати звіт своїм діям (бездіяльності) та керувати ними. За своїм психічним станом потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить ухвалу суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 скасувати в частині застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді примусової госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом. Постановити нову ухвалу, якою застосувати примусові заходи медичного характеру щодо ОСОБА_6 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.185, ч. 3 ст.186 та ч. 3 ст. 187 КК України у вигляді примусового лікування у психіатричній лікарні із суворим режимом нагляду. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що ОСОБА_6 будучи визнаний районним судом на підставі ч.2 ст.19 КК України неосудним, вчинив два умисні тяжкі злочини та один умисний особливо тяжкий злочин. Крім того, як встановлено під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений до вчинення кримінального правопорушення та у момент вчинення розбійного нападу на потерпілу проявляв напади агресії, злоби (ненависті) при тому, що оточуючі не давали приводів для цього. У зв`язку з цим, на думку апелянта, обвинувачений за своїм психічним станом і характером вчинення суспільно-небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства потребує постійного й інтенсивного нагляду.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав доводи апеляційної скаргу та просив її задовольнити, захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 , яка заперечила проти апеляційної скарги прокурора та просила рішення суду першої інстанції залишити без зміни, як законне та обґрунтоване, перевіривши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з таких підстав.
Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Враховуючи те, що фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України, а також вчинення останнім зазначених кримінальних правопорушень в стані неосудності, в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються, а тому колегія суддів відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України судове рішення в цій частині не переглядає.
За таких обставин, колегія суддів вважає правильною кваліфікацію кримінальних правопорушень, вчинених ОСОБА_6 у стані неосудності, за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), з проникненням в інше приміщення, за ч. 3 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, з проникненням у інше сховище, а також за ч. 3 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я та із погрозою застосування такого насильства щодо особи, яка зазнала нападу, поєднаний з проникненням у житло.
Разом з тим, при визначенні виду примусових заходів медичного характеру обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що виразилось в незастосуванні судом закону, який підлягає застосуванню.
Так, згідно з п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду №7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» визначаючи відповідно до частин 3-5 ст.94 КК тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч.1 ст.94 КК) суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме). При цьому в ухвалі (постанові) суду не треба наводити назву конкретного психіатричного закладу, до якого має бути госпіталізована неосудна особа, і вказувати строк застосування примусового заходу медичного характеру, проте необхідно зазначити про скасування з часу доставки (прийому) неосудного до цього закладу запобіжного заходу (якщо останній був застосований).
Відповідно до ч. 5 ст. 94 КК України госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом може бути застосована судом до психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.
Як вбачаться з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, застосовуючи до ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, суд врахував лише думку експертів-психіатрів, які проводили судово-психіатричну експертизу про те, що останній потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді примусового лікування в психіатричній лікарні з звичайним наглядом.
Разом з тим, міськрайонний суд безпідставно не врахував, що відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 , будучи визнаним судом відповідно до ч. 2 ст. 19 КК України неосудним, вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст.185, ч.3 ст.186, ч. 3 ст.187 КК України, два з яких відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких, а інший - до особливо тяжких злочинів.
Крім того, при застосуванні до ОСОБА_6 вказаного виду примусових заходів медичного характеру суд першої інстанції в порушення вище вказаних вимог закону належним чином не прийняв до уваги, що останній до вчинення кримінального правопорушення та у момент вчинення розбійного нападу на потерпілу проявляв напади агресії, злоби та ненависті, при тому що оточуючі не давали приводів до цього.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 за психічним станом та характером вчиненого суспільно - небезпечного діяння становить небезпеку для суспільства, а тому потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.
За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 лютого 2016 року про застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом підлягає скасуванню, з постановленням, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 407 КПК України, нової ухвали.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 92 - 94 КК України, ст.ст.376, 405, 407, 409, 512, 513 КПК України, колегія суддів.
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 лютого 2016 року про застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Попівка Онуфріївського району Кіровоградської області, за вчинення в стані неосудності кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України, примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 продовжити до моменту його госпіталізації в психіатричний заклад із суворим наглядом, після чого її скасувати.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2