У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого-суддіОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря прокурора захисника та засудженогоОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 2 березня 2016 року матеріали кримінального провадження за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_7 на вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 27 травня 2015 року і вирок Апеляційного суду Закарпатської області від 10 вересня 2015 року та захисника ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Закарпатської області від 10 вересня 2015 року.
Вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 27 травня 2015 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Свалява Закарпатської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого, -

визнано винуватим та засуджено: за ч. 4 ст. 296 КК України на 3 роки позбавлення волі;
за ч. 1 ст. 121 КК України на 5 років позбавлення волі;
за ч. 1 ст. 309 КК України на 3 роки обмеження волі.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю цих злочинів ОСОБА_7 остаточно призначено 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені п.п. 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди 30000 грн. та процесуальні витрати на користь держави в сумі 1273 грн.
Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що 20 травня 2012 року, близько 6 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, він умисно, грубо порушуючи громадський порядок, з особливою зухвалістю, яка виразилась у нахабному поводженні в приміщенні кафе «Таверна» по вул. Київській в м. Свалява, вчинив сварку і почав безпричинно ображати потерпілого ОСОБА_8 , під час якої вийшов з кафе, а через 10 хвилин повернувся у масці чорного кольору з прорізами для очей та куртці з дерев`яною битою в руках, якою наніс потерпілому один удар в область голови справа та три удари в ділянку грудної клітки, спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпечності для життя в момент заподіяння.
Крім того, до 8 квітня 2013 року, ОСОБА_7 за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , незаконно, без передбаченого законом дозволу та мети збуту зберігав особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс (марихуану) у двох скляних пляшках (загальною масою 126,21г), який в цей же день під час обшуку житла було виявлено та вилучено працівниками міліції.

Вироком Апеляційного суду Закарпатської області від 10 вересня 2015 року вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 27 травня 2015 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасовано та постановлено свій вирок, яким ухвалено вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 4 ст. 296 КК України на 3 роки позбавлення волі; за ч. 1 ст. 121 КК України на 5 років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 309 КК України на 3 роки обмеження волі. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю цих злочинів ОСОБА_7 остаточно визначено 5 років позбавлення волі. Виключено з пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення за ч. 1 ст. 309 КК України - незаконне виготовлення наркотичних засобів без мети збуту. Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з часу звернення вироку до виконання та зарахуванням у строк покарання попереднього ув`язнення з 12 серпня 2014 року по 27 травня 2015 року. В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

У касаційних скаргах: захисник ОСОБА_6 просить вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. При цьому захисник вказує на те, що в основу вироку апеляційного суду покладені висновки суду першої інстанції щодо обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 та ч. 4 ст. 296 КК України, які не відповідають фактичним обставинам провадження, грунтуються на припущеннях і не підтверджені відповідними доказами. Також вказує на те, що слідством не встановлено точної дати і часу події, чому судом не дано належної оцінки, а також безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про допит ОСОБА_9 , який стверджував, що злочин вчинив саме він, а не ОСОБА_7 . Крім того, оспорюючи обвинувачення за ч. 4 ст. 296 КК України, захисник вказує на те, що суди першої та апеляційної інстанції у вироках не навели переконливих доводів, в чому саме полягало грубе порушення засудженим громадського порядку та не зазначено, які дії свідчили про його особливу зухвалість, а які - про винятковий цинізм. Захисник також вважає, що обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України грунтується на недопустимому доказі - протоколі обшуку житла, дозвіл на обшук якого дано слідчому ОСОБА_10 , а не ОСОБА_11 , який провів цей обшук. Також вказує на те, що судом безпідставно визнано обставиною, що обтяжує покарання - вчинення ОСОБА_7 злочину в стані алкогольного сп`яніння, посилаючись на відсутність доказів з цього приводу. Крім того захисник вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання є надто суворим;
засуджений ОСОБА_7 просить вироки судів першої і апеляційної інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції посилаючись на те, що висновки цих судів про його винуватість грунтуються на припущеннях та недопустимих доказах, зокрема - розписці, яку він написав під тиском та протоколі обшуку житла, проведення якого він вважає незаконним. Показання потерпілого та свідків щодо дати і часу вчинення кримінальних правопорушень в кафе «Таверна» вважає суперечливими, а відмову в допиті ОСОБА_9 необгрунтованою. Крім того зазначає, що перебування його у стані алкогольного сп`яніння нічим не підтверджено.
Заслухавши доповідача, пояснення захисника та засудженого, які підтримали свої касаційні скарги, думку прокурора про залишення касаційних скарг без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги захисника та засудженого задоволення не підлягають.
Так, доводи касаційних скарг засудженого та захисника про те, що висновки судів першої та апеляційної інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів не відповідають фактичним обставинам провадження та грунтуються на припущеннях, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ці доводи суперечать доказам, встановленим судом першої інстанції та покладеними в основу вироку апеляційного суду, оскільки цей суд скасував вирок місцевого суду та постановив свій вирок лише в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, визнавши, що фактичні обставини вчинених засудженим злочинів судом першої інстанції встановлені правильно, а покладені в основу обвинувачення докази, зібрані і досліджені та отримали належну оцінку з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Доводи касаційних скарг про істотні суперечності показань потерпілого та свідків щодо часу вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення в кафе «Таверна» колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки ці обставини були предметом перевірки апеляційного суду, який визнав розбіжності в показаннях потерпілого та свідків в цій частині не істотними у зв`язку зі спливом значного часу з моменту вчинення злочинів та судового розгляду провадження. Тим більш, що точну дату та час вчинення злочину судом встановлено на підставі сукупності доказів, яким дано належну оцінку у вироку апеляційного суду.

Оскільки ОСОБА_7 в громадському місці вчинив хуліганство із застосуванням дерев`яної бити, тобто предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, діючи при цьому з особливою зухвалістю, яка виразилась у нанесенні потерпілому ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент заподіяння, його злочинні дії вірно кваліфіковані судом за ч. 4 ст. 296 та ч. 1 ст. 121 КК України. При цьому доводи касаційної скарги захисника про те, що ОСОБА_7 було інкриміновано вчинення хуліганства також з винятковим цинізмом не грунтуються на матеріалах кримінального провадження та обвинуваченні, визнаному доведеним у вироку апеляційного суду.

Обгрунтованими є також висновки апеляційного суду щодо вчинення ОСОБА_7 незаконних дій з наркотичними засобами, що виразилися у незаконному зберіганні ним канабісу (марихуани) без мети збуту, які вірно кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 309 КК України, оскільки грунтуються як на даних протоколу обшуку житла за місцем його проживання, так і на інших наведених у вироку доказах, законність та обгрунтованість яких у касаційних скаргах не оспорюється.

Що ж стосується доводів касаційних скарг про недопустимість доказів, зокрема протоколу обшуку житла, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки обшук житла органом досудового розслідування було проведено на підставі рішення слідчого судді, постановленого відповідно до вимог статей 234, 235 КПК України.

Разом із тим, ст. 236 КПК України не передбачено, що дозвіл на обшук житла надається лише певному слідчому. Тому посилання засудженого та захисника на те, що дозвіл на обшук житла було дано лише слідчому ОСОБА_10 , не грунтуються на положеннях цього закону та суперечать ухвалі слідчого судді. З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає обґрунтованою відмову суду першої інстанції у задоволенні клопотання про визнання вказаного протоколу обшуку житла недопустимим доказом, з чим обгрунтовано погодився й апеляційний суд.

Немає також підстав для визнання незаконним доказом розписки ОСОБА_7 про відшкодування збитків на лікування ОСОБА_8 , оскільки судом на підставі висновку почеркознавчої експертизи встановлено, що цю розписку дійсно написано ОСОБА_7 у присутності захисника ОСОБА_11 , що він підтвердив і під час судового розгляду та що спростовує доводи касаційних скарг про застосування до нього будь-якого тиску, тим більше, що з такого приводу ні він, ні захисник з відповідними заявами та скаргами до правоохоронних органів не зверталися.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає обґрунтованим рішення судів про визнання розписки ОСОБА_7 про відшкодування збитків потерпілому та протоколу обшуку житла, доказами, отриманими відповідно до вимог кримінального процесуального закону та обґрунтовано покладеними в основу вироку.

Оскільки кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 по факту побиття потерпілого ОСОБА_8 в травні 2012 року в кафе «Таверна» постановою слідчого від 12.05.2015 року закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю події кримінального правопорушення і цю постанову ніким не оскаржено, тому доводи касаційних скарг засудженого та захисника про необгрунтовану відмову суду першої інстанції в допиті ОСОБА_9 колегія суддів вважає безпідставними.

Не заслуговують на увагу також доводи касаційних скарг про необгрунтоване визнання судом обставини, що обтяжує покарання вчинення ОСОБА_7 злочинів щодо потерпілого ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння, оскільки доводи касаційних скарг спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , з яких вбачається, що ОСОБА_7 в кафе вживав спиртні напої. Крім того, з матеріалів кримінального провадження та показань самого ОСОБА_7 , вбачається, що він не заперечував як факту перебування в кафе, так і вживання там пива.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає законних підстав, передбачених п.п. 1 та 2 ч. 1 ст. 438 КПК України, для скасування вироку апеляційного суду та призначення нового розгляду кримінального провадження в судах першої чи апеляційної інстанції за доводами касаційних скарг засудженого і захисника.

Що ж стосується покарання, то апеляційним судом його призначено засудженому ОСОБА_7 у повній відповідності з вимогами статей 65 і 70 КК України та в мінімальних межах санкції більш тяжкого закону, що входить в сукупність злочинів. При цьому апеляційний суд, скасовуючи вирок місцевого суду в частині звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та ухвалюючи новий вирок в частині призначення покарання, належно обгрунтував своє рішення, навівши у своєму вироку переконливі мотиви призначення покарання, яке ОСОБА_7 має відбувати реально, які колегія суддів вважає переконливими, законними та обгрунтованими. Тому підстав для пом`якшення призначеного засудженому ОСОБА_7 покарання колегія суддів не вбачає.

Оскільки апеляційний суд призначив засудженому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, тому обґрунтовано зарахував у строк призначеного покарання його попереднє ув`язнення з 12 серпня 2014 року по 27 травня 2015 року, виправивши таким чином допущену судом першої інстанції помилку у застосування положень ч. 5 ст. 72 КК України.

Оскільки закон України про кримінальну відповідальність стосовно засудженого ОСОБА_7 застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону апеляційним судом у кримінальному провадженні щодо нього не допущено, а призначене йому покарання відповідає тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого, тому касаційні скарги засудженого та захисника задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Вирок Апеляційного суду Закарпатської області від 10 вересня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3