АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11кп/790/876/16 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
25 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області:
головуючого судді - - ОСОБА_2 ,
суддів - - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - - ОСОБА_6 ,
захисника - - ОСОБА_7
обвинуваченого - - ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2015 року у відношенні ОСОБА_8 ,-
Вироком Московського районного суду м. Харкова від 04.12.2015 року
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, з середньою освітою, неодружений, не працюючий, раніше судимий:
-19.02.2008 року Московським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;
-05.09.2008 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.2 ст.358, ч.3 ст.358. ч.2 ст. 190. ч.2 ст.307, ч.4ст.70. ст.71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 21.09.2013 року за відбуттям терміну покарання,
-16.07.2014 року апеляційним судом Харківської області за ч.2 ст.309 КК України до 4 років позбавлення волі.
Зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та йому призначено покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі. Відповідно до ст.71 КК України частково приєднана невідбута частина покарання за вироком апеляційного суду Харківської області від 16.07.2014 року та призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
По цивільному позову з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 стягнуто 430 грн. у відшкодування матеріальної шкоди.
Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_8 22.06.2015 року, приблизно о 15год.00хв., перебуваючи в комп`ютерному клубі «ШАМ», що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Блюхера,19, побачив пакет синього кольору, який належав раніше незнайомій ОСОБА_9 та лежав на тумбі при вході в комп`ютерний клуб, діючи за раптово виниклим умислом направленим на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив та мету особистого збагачення, діючи повторно, дочекався, поки ОСОБА_9 втратить з полю зору пакет, усвідомлюючи що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до тумби з якої, таємно викрав пакет в якому знаходилися жіночі тапки «Rider» вартістю, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №257 від 23.07.2015року, в розмірі 429 грн.00 коп. після чого з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вище зазначену суму.
Не погодившись із зазначеним рішенням районного суду, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить вирок Московського районного суду м. Харкова від 04.12.2015 року змінити в бік пом`якшення та остаточно призначити покарання, із застосуванням ст.71 КК України, у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі.
Свої апеляційні вимоги захисник обґрунтував тим, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання яке за своїм розміром є занадто суворим, несправедливим і не відповідає ступеню тяжкості скоєного ним злочину та його особі.
Районний суд, засуджуючи ОСОБА_8 до позбавлення волі, належним чином не мотивував свого висновку щодо призначеного покарання, необхідності його ізоляції від суспільства на такий термін.
Суд неналежним чином оцінив обставини того, що на теперішній час обвинувачений вже є покараним попереднім вироком та ізольований від суспільства на 4 роки, а тому ніякої небезпеки не становить, наслідки вчиненого злочину з врахуванням вартості викраденого майна є незначними, а обвинувачений виявив бажання відшкодовувати збитки потерпілій, свою вину визнав в повному обсязі.
Також суд, залишив без уваги думку потерпілої ОСОБА_9 , яка просила призначити обвинуваченому ОСОБА_8 '. мінімальне покарання, передбачене санкцією інкримінованої йому статті КК України.
Обвинувачений ОСОБА_10 в апеляційній скарзі просить вирок Московського районного суду м. Харкова від 04.12.2015 року змінити та пом`якшити призначене покарання.
Свої апеляційні вимоги обвинувачений обґрунтував тим, що суд першої інстанції не врахував те, що він визнав провину в скоєному правопорушенні, щиросердно розкаявся, матеріальну шкоду потерпілій відшкодував, також на теперішній час хворіє на гепатит «С».
Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи , які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.
При призначенні покарання суд першої інстанції діяв відповідно до вимог ст. 65 КК України ; врахував тяжкість скоєного злочину; дані про особу обвинуваченого і у тому числі захворювання гепатитом; обставини , що пом`якшують покарання у виді щирого каяття та суттєвої допомоги судовому розгляду, на що обвинувачений послався в апеляції , і призначив ОСОБА_8 покарання , яке є необхідним і достатнім для виправлення останнього та запобігання скоєння інших злочинів.
Доводи апеляції обвинуваченого щодо відшкодування збитків потерпілій не підтверджені матеріалами справи та не відповідають дійсності оскільки цивільний позов потерпілої було вирішено вироком суду.
Посилання захисника на позицію потерпілої, яка просила суворо обвинуваченого не карати, щире каяття обвинуваченого та незначну вартість викраденого майна не дає апеляційному суду достатніх підстав для пом`якшення призначеного покарання. При цьому колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 має три непогашені судимості за скоєння умисних корисливих злочинів та злочинів в сфері незаконного обігу наркотичних засобів, раніше вчиняв злочини в період іспитового строку , а останній злочин скоїв після ухвалення апеляційним судом вироку і до повного відбуття покарання. Зазначене свідчить про стійку антисоціальну направленість ОСОБА_8 і те, що застосування більш м`якого покарання не забезпечить виправлення обвинуваченого та не попередить скоєння ним нових злочинів.
Клопотання обвинуваченого щодо застосування ч.5 ст. 72 КК України в редакції від 26.11.2015р. в частині зарахування в строк відбування покарання часу попереднього ув`язнення підлягає задоволенню.
З матеріалів справи вбачається що для розгляду даного провадження ОСОБА_8 було єтаповано з Олексіївської ВК № 25 до Харківської УВП № 27 8 жовтня 2015 року (а.с.25) , запобіжний захід у виді тримання під вартою обрано 4.12.2015 р. і до цього часу він перебуває в умовах СІЗО.
Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України у строк попереднього ув`язнення включається строк не тільки тримання особи під вартою як запобіжний захід але й перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
З врахуванням зазначеного колегія суддів вважає необхідним на підставі ч.5 ст. 72 КК України в ред. від 26.11.2015 року зарахувати ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення в строк покарання, з 8 жовтня 2015 року по 25 квітня 2016 року включно , із розрахунку один день попереднього ув`язнення за 2 дня позбавлення волі.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України судова колегія, -
ПОСТАНОВИЛА:
Вирок Московського районного суду м. Харкова від 04.12.2015 року у відношенні ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги захисника та обвинуваченого без задоволення.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 в строк відбуття покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 04.12.2015р. строк попереднього ув`язнення з 08.10.2015р. по 25.04.2016 р. включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі .

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий
Судді -