Ухвала
іменем україни

23 травня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, на ухвалу Широківського районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2016 року,

в с т а н о в и в:
Указаною ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2016 року стороні обвинувачення відмовлено у застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , а кримінальне провадження закрито.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2016 року відмовлено у задоволенні апеляційної скарги прокурора на вищевказану ухвалу місцевого суду, а відповідне оскаржуване судове рішення залишено без змін.

Органами досудового слідства ОСОБА_4 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), особою, яка не досягла віку, з якого настає кримінальна відповідальність за ці діяння, за наступних обставин.

12 листопада 2013 року близько 16:45 год. ОСОБА_4 , наздогнавши ОСОБА_5 , яка йшла повз домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та швидко зі спини підскочивши до потерпілої, яка почувши шум обернулася до ОСОБА_4 обличчям, за допомогою фізичного зусилля швидким ривком вирвав у неї з руки поліетиленовий пакет, в якому знаходилося майно потерпілої, загальною вартістю 245 грн.

У касаційній скарзі прокурор зазначає про незаконність оскаржуваних судових рішень, просить їх скасувати та призначити новий розгляд провадження у суді першої інстанції. На обґрунтування своєї позиції, прокурор не погоджуючись із оцінкою доказів, наявних у матеріалах провадження, надає їм власну оцінку, та стверджуючи фактично про однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, посилається на доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України. Окрім того, зазначає про істотне порушення кримінального процесуального закону, яке, на його думку, полягало у недотриманні судом вимог ст. 354 КПК України. Зазначає про формальність розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції та невідповідність ухвали вимогам ст. 419 КПК України.

Перевіривши касаційну скаргу, долучені копії судових рішень, колегія суддів вважає, що немає підстав для відкриття провадження з мотивів, наведених у касаційній скарзі.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Одночасно, неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження в силу вимог ст. 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

При цьому, як видно із судових рішень, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 , з`ясувавши обставини та перевіривши їх доказами, суд визнав доведеним, що у діях ОСОБА_4 відсутній склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 186 КК України, оскільки його винуватість у вчиненні відкритого викрадення майна потерпілої ОСОБА_5 є недоведеною.

Окрім того, як убачається з ухвали, доводи апеляційної скарги прокурора щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, які аналогічні доводам касаційної скарги прокурора, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції і свого підтвердження не знайшли. Також з ухвали видно, що суд апеляційної інстанції ретельно перевірив та визнав голослівними доводи апеляційної скарги прокурора, які стосувалися неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам провадження, на що фактично прокурор знову посилається у своїй касаційній скарзі, обґрунтовуючи своє твердження щодо винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України.

При цьому, при відсутності достатніх доказів винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, з урахуванням того, що відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, суд дійшов правильного висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України та обґрунтовано закрив кримінальне провадження щодо нього.

Одночасно, у касаційній скарзі не наведено обґрунтованих доводів, які б переконливо свідчили про те, що саме ОСОБА_4 вчинив відкрите викрадення майна потерпілої ОСОБА_5 , а показанням потерпілої і свідків, на які посилається прокурор, суд належну оцінку.

З огляду на викладене, твердження касаційної скарги прокурора про помилковість рішення суду у частині закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_4 у зв`язку з недоведеністю винуватості останнього у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, є безпідставними.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування судових рішень, як про це просить прокурор, у касаційній скарзі не наведено.

Так, прокурор не заперечуючи, що провадження щодо ОСОБА_4 розглядалося з дотриманням вимог Глави 38 КПК України, у тому числі положень ст. 488 КПК України, стверджує про недотримання судом вимог ст. 354 КПК України при допиті свідка.

При цьому, прокурор не указує на скільки порушення прав свідка потягло незаконність, на його думку, оскаржуваних судових рішень щодо ОСОБА_4 , та перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Інших доводів, які б свідчили про наявність таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були безумовними підставами для скасування оскаржуваних судових рішень у скарзі прокурора не наведено.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України та містить мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався, та підстави, з яких апеляційну скаргу прокурора визнано необґрунтованою.

З огляду на вищевикладене, з мотивів, наведених у касаційній скарзі, наданих до неї судових рішень убачається, що підстави для її задоволення відсутні, а тому у відкритті провадження слід відмовити.

Виходячи з викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити прокурору, який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, у відкритті касаційного провадження на ухвалу Широківського районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2016 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3