УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

Слідчого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві підполковника поліції ОСОБА_3 про арешт майна, -
ВСТАНОВИВ:
Старший слідчий в ОВС слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням, погодженим процесуальним прокурором Прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000048 від 20 червня 2014р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191; ч. 4 ст. 190; ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366; ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України, про накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З урахуванням того, що ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 190, ч. З ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. З ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України, при цьому, санкції ч. 4 ст. 190 та ч. 5 ст. 191 КПК України, окрім позбавлення волі, передбачають покарання у вигляді конфіскації майна, а також з метою унеможливлення подальшого відчуження вказаного вище майна на користь третіх осіб та забезпечення часткового відшкодування майнової шкоди, завданої потерпілим, слідчий звернувся з даним клопотанням.
В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав в повному обсязі, просив суд його задовольнити.
Власник майна в судове засідання не викликався відповідно до положень ч. 2 ст. 172 КПК України.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст.107 КПК України.
Вислухавши доводи слідчого, дослідивши матеріали клопотання, приходжу до висновку про відсутність підстав для його задоволення, виходячи із наступного.
Приписами ч. 1 ст. 170 КПК України встановлено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Частиною 5 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000048 від 20 червня 2014р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191; ч. 4 ст. 190; ч. З ст. 28, ч. 1 ст. 366; ч. З ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України.
ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191; ч. 4 ст. 190; ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366; ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України.
Проте, матеріали клопотання не містять доказів, які свідчать про те, що особі, яка повідомлена про підозру у даному кримінальному провадженні має на праві власності як рухоме так і нерухоме майно.
Приймаючи до уваги вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню.
Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 170, 171, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ :
У задоволенні клопотання відмовити.
На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Ухвала піддягає негайному виконанню.
Відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законних представників, іншого власника або володільця майна, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Слідчий суддя