АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 648/4197/15-к
Провадження: № 11-кп/791/227/16 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст.124 КК України Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2016 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участю прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Білозерського районного суду Херсонської області від 25 грудня 2015 року відносно:
ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, освіта середня-технічна, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Білозерського районного суду Херсонської області від 20.04.2012 року за ч.3 ст.185 КК України, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ст.124 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Білозерського районного суду Херсонської області від 25 грудня 2015 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.124 КК України та виправдано за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.
Вирішено питання про речовий доказ.
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що 30 вересня 2015 року близько 21:10 год., знаходячись у приміщенні будинку за місцем мешкання, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання , на грунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_8 , що переросли у бійку з останнім, з метою самозахисту, при явній невідповідності зазначеної шкоди небезпечності посягання, перевищуючи межі необхідної оборони, наніс ОСОБА_8 два удари кухонним ножем в область живота, в результаті чого спричинив потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаної рани передньої черевної стінки зліва, проникаючої у черевну порожнину, яка відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 20.10.2015 року № 1302 відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, а також непроникаючої колото різаної рани лівої половини передньої черевної стінки, яка відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 20.10.2015 року № 1302 відноситься до легких тілесних ушкоджень.
Дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ст.124 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони.
В поданій апеляційній скарзі прокурор вважає вирок незаконним та таким , що підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки за наявності суперечливих доказів, які мають значення для висновку суду у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші. Просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.124 КК України та призначити покарання за ст.124 КК України у виді 1 року обмеження волі, на підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за вироком Білозерського районного суду Херсонської області від 20.04.2012 року призначити остаточне покарання у виді 1 року 3 місяців позбавлення волі. Просить повторно дослідити обставини, встановленні під час кримінального провадження, допитати свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_8 . Змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою та стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави витрати за проведення експертиз №1302 та 232/1302, речові докази знищити.
Прокурор зазначає, що висновок суду про те, що потерпілий здійснив насильницьке проникнення до житла не ґрунтується на досліджених доказах. Зокрема вказує, що суд не дав належної оцінки показанням потерпілого, свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які вказали, що двері потерпілому відчинили добровільно і він зайшов до приміщення лише щоб відвернути загрозу власному здоров`ю, яку він сприймав реально, оскільки ОСОБА_7 вийшов до нього із молотком. Посилаючись на показання свідка ОСОБА_10 , суд взяв до уваги показання останньої лише про те, що ОСОБА_8 вибив двері в будинок ОСОБА_7 , але не прийняв до уваги її покази, про те, що ОСОБА_8 постукав у вхідні двері і останній до нього вийшов. Вказує, що показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 були непослідовні та суперечливі, проте суд у своєму рішенні не зазначив чому він взяв до уваги одні докази і відкинув інші, і це, на думку апелянта, є підставою для скасування судового рішення.
Апелянт вказує на те, що суд безпідставно зазначив у вироку, що потерпілий не зміг вказати яким чином він зайшов до будинку обвинуваченого, оскільки ОСОБА_8 в суді показав, що двері будинку він не вибивав, а постукав, щоб попросити напитися води, йому відкрила господарка будинку , з якою в нього виник словесний конфлікт. В будинок він зайшов лише тоді, коли побачив ОСОБА_7 , із молотком в руках і вирішив, що останній хоче завдати йому тілесні ушкодження.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого, який просив залишити без змін вирок суду першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та, переглянувши оскаржуваний вирок в межах доводів апеляційної скарги відповідно згідно положень ч 1 ст. 404 КПК України, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, як тих, що були зібрані стороною захисту так і тих, що зібрані стороною обвинувачення, в тому числі і поданих у судовому засіданні

Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Під час розгляду кримінального провадження суд забезпечив принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, технічного запису судового засідання кожен із доказів на які посилалася сторона обвинувачення та сторона захисту перевірені судом та згідно зі ст. 94 КПК України, належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

Показання обвинуваченого, потерпілого та свідків, покладені в основу вироку, сприймалися судом безпосередньо відповідно до положень ст. 95 КПК України.

У мотивувальній частині вироку відповідно до вимог ст. 374 КПК України суд зазначив підстави для виправдання обвинуваченого та докладні мотиви, з яких він відкинув докази обвинувачення.

Суть необхідної оборони, виходячи із законодавчого її визначення, полягає у правомірному заподіянні шкоди особі, яка здійснює суспільно-небезпечне посягання. При цьому, заподіяна шкода не повинна перевищувати певних меж та не перетворюватися в акт помсти чи самочинної розправи над такою особою.

Не є перевищенням меж необхідної оборони і не має наслідком кримінальну відповідальність застосування зброї або будь-яких інших предметів чи засобів для захисту від нападу озброєної особи , а також для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло , незалежно від тяжкості шкоду, яку заподіяно тому, хто посягає. (ст.36 ч 5 КК України)

Виправдовуючи ОСОБА_7 за ст. 124 КК України, суд першої інстанції виходив із того, що обвинувачений перебував у стані необхідної оборони та спричинив тілесні ушкодження потерпілому при відверненні протиправного насильницького вторгнення останнього у житло обвинуваченого.

Такі висновки суд обґрунтував, дослідивши і проаналізувавши:

- показання обвинуваченого про те, що 30.09.2015 року ввечері потерпілий здійснив насильницьке вторгнення у будинок, в якому він проживає із дружиною, «вибивши» ногою двері будинку, зайшов всередину приміщення , вдарив його дружину. Після цього потерпілий відібрав у обвинуваченого молоток, який останній взяв , щоб закрити двері будинку які вибив потерпілий на замок, захистити сім`ю і став наносити йому чисельні удари, від яких він впав на підлогу, проте потерпілий продовжував його бити. З метою захисту , обвинувачений підібрав на підлозі ніж та наніс два удари з низу вверх в живіт потерпілому, і лише після цього той залишив будинок.

- показання обвинуваченого в судовому засіданні узгоджуються із його показаннями в ході слідчого експерименту на місці події 14.10.2015 року , де він вказав на пошкоджений замок вхідних дверей, місце у будинку , куди потерпілий зайшов і став наносити йому удари молотком, який забрав у обвинуваченого та показав механізм, локалізацію нанесених йому потерпілим ударів , вказав на місце на підлозі, де він взяв ніж та механізм нанесення ударів ножем потерпілому.

- показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які підтвердили, що потерпілий, який перебував у стані алкогольного сп`яніння, вибивши двері, зайшов у приміщення будинку, наніс удар ОСОБА_11 , а потім став бити обвинуваченого.

- показання свідка ОСОБА_12 про те, що потерпілий силоміць ногою вибив двері будинку, наніс їй удар в обличчя, зайшов у приміщення. Вона покликала на допомогу чоловіка, який вийшов в коридор із молотком, а потім чула як потерпілий став наносити удари її чоловіку.

- висновок судово- медичної експертизи № 1302 від 20.10.2015 року та додатковий висновок судово- медичної експертизи № 235/1302 від 21.10.2015 року, з яких вбачається, що у потерпілого ОСОБА_8 виявлені колото- різана рана передньої черевної стінки зліва, проникаюча у черевну порожнину, яка відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, а також непроникаюча колото різана рана лівої половини передньої черевної стінки, яка відноситься до легких тілесних ушкоджень, утворення яких при обставинах, і способом , вказаним у протоколі слідчого експерименту з участю ОСОБА_7 не виключається.
- дані протоколу огляду місця події від 01.10.2015 року , з якого встановлено, що місцем події є приміщення житлового будинку АДРЕСА_1 , біля дверей якого був вилучений молоток.
Як пояснив обвинувачений у ході апеляційного розгляду у житловому будинку по АДРЕСА_1 він та його дружина проживають більше 4 років , і з огляду на відсутність на ньому будь-яких номерних позначок, вказав на те, що органами досудового розслідування вірно встановлено місце події та вказано адресу будинку АДРЕСА_1 .

- висновок судово- медичної експертизи № 1300 від 04.11.2015 року, з якого вбачається, що у обвинуваченого ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у виді крововиливів у м`які тканини і кровопідтьоки області лівого ока, кровопідтьок, садна лівої голені, садна поясничної області , які утворилися від дії тупих предметів, не виключено 30.09.2015 року близько 21.10 год. відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Аналіз показань обвинуваченого, свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , наявність тілесних ушкоджень у обвинуваченого , їх локалізація та кількість, вказують на те, що потерпілий, з яким обвинувачений та члени його сім`ї раніше не були знайомі, потрапив у житло обвинуваченого без згоди останнього, протиправно насильницьким шляхом, де навмисно заподіяв обвинуваченому зазначені вище тілесні ушкодження, що змусило останнього вчинити дії на захист від протиправного посягання потерпілого.

Оцінивши в сукупності досліджені у провадженні докази, суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 , при таких обставинах, діяв у межах необхідної оборони і належним чином свій висновок мотивував.

Доводи апеляційної скарги прокурора такі висновки суду не спростовують.

Так, в апеляційній скарзі прокурор вказує, що в основу вироку суд поклав суперечливі показання свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_9 та не прийняв до уваги показання самого потерпілого ОСОБА_8 щодо того, яким чином потерпілий потрапив до житла обвинуваченого, і зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження.

Проте із такими доводами апелянта погодитися не можна.

Із зазначених у вироку змісту показань свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 та із технічного запису перебігу судових засідань вбачається, що в суді свідки показали, що на початку конфлікту двері будинку на вимогу потерпілого, який вів себе агресивно та перебував у стані алкогольного сп`яніння, відкрила дружина обвинуваченого ОСОБА_12 , яка, не бажаючи продовжувати спілкування з ним , зачинила двері будинку. Після чого потерпілий силоміць ударом ноги вибив (відкрив) двері будинку , зайшов у приміщення коридору, наніс удар ОСОБА_12 , відібрав молоток у обвинуваченого ОСОБА_7 , якого покликала дружина, і почав його бити.

Отже вбачається, що показання цих свідків щодо послідовності розвитку події та дій учасників конфлікту, місця події, обставин, за яких потерпілий потрапив до житла обвинуваченого та першим став наносити удари обвинуваченому в цілому узгоджуються між собою та із показаннями обвинуваченого, свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , письмовими доказами у провадженні, покладеними в основу вироку .

Як видно із технічного запису судових засідань деякі відмінності у показаннях свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , стосуються несуттєвих обставин перебігу події, викликані психологічними індивідуальними особливостями сприйняття зазначеними свідками обставин події та не можуть слугувати підставою для визнання показань суперечливими як про те, зазначає в апеляційній скарзі прокурор.

Доводи прокурора по те, що в основу вироку суд поклав вибіркові показання зазначених свідків є безпідставними.

Як свідчить технічний запис судового засідання сам потерпілий в ході судового розгляду не заперечував факт свого входження до приміщення будинку обвинуваченого, де він відібрав у обвинуваченого молоток, і першим став наносити удари обвинуваченому, який не погрожував йому застосуванням молотка, а пояснив, що молоток він використовує, щоб закривати замок вхідних дверей.

Показання потерпілого про те, що він зайшов до приміщення будинку лише , щоб відвернути загрозу власному здоров`ю, суперечать встановленим судом обставинам події та спростовуються зазначеними вище доказами, а тому суд підставно не прийняв їх до уваги.

Виходячи із положень, викладених у ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє рішення суду першої інстанції з точки зору його законності і обґрунтованості, що передбачає оцінку його відповідності нормам матеріального і процесуального закону, фактичним обставинам справи, а також дослідженим у судовому засіданні доказам.

При цьому, апеляційний суд може дослідити докази, які не досліджувались судом першої інстанції виключно, якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

З огляду на те, що у клопотанні до суду апеляційної інстанції про повторне дослідження доказів, а саме повторний допит свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_8 прокурор не навів визначених ст. 404 КПК України підстав для такого дослідження і враховуючи те, що суд першої інстанції із дотримання вимог кримінального процесуального закону дослідив показання цих свідків, потерпілого, прокурор у провадженні скористався своїм право задавати питання свідкам та потерпілому, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення клопотання прокурора про повторне дослідження доказів під час апеляційного перегляду судового рішення.

Посилання апелянта на відсутність у протоколі слідчого експерименту вказівки обвинуваченого на те , що потерпілий вибив двері будинку і не робив будь-яких зауважень під час зачитування вказаного протоколу , як на обставину, що доводить правомірність входження потерпілого до житла обвинуваченого є безпідставними, з огляду на відомості , які перевірялися та уточнювалися слідчим в ході цієї процесуальної дії .

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_7 , перевищив межі необхідної оборони, спричинивши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження із застосуванням небезпечних засобів оборони ( ніж, молоток), використання яких явно не відповідало обстановці для захисту, не ґрунтуються на встановлених судом обставинах події.

Доказів того, що дії обвинуваченого до того, як потерпілий відібрав у нього у будинку молоток і почав наносити обвинуваченому удари , створювали загрозу життю чи здоров`ю потерпілого , матеріали кримінального провадження не містять.

Натомість наведені у вироку докази свідчать про те, що обвинувачений застосував ніж для здійснення захисту від посягання ОСОБА_8 , який протиправно насильницьким шляхом зайшов до житла обвинуваченого та наніс останньому тілесні ушкодження, що свідчить про те, що ОСОБА_7 , діяв у межах необхідної оборони.

Твердження апелянта про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження , з урахуванням викладеного, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б вплинули на законність постановленого судового рішення не встановлено.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.404, 405, 419, 376 ч 2 КК України, колегія судів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Білозерського районного суду Херсонської області від 25 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом трьох місяців може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ .

Направити копію ухвали особам , які не були присутні у судовому засіданні.

Судді:( три підписи)

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

копія вірна, ухвала набирає законної сили 06.07.2016 року

суддя ОСОБА_2