АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 643/1343/16-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11КП/790/1553/16 Доповідач апеляц.інстанції ОСОБА_2 Категорія: ст.121 ч.1 КК України
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів: - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ,
секретар - ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження № 643/1343/16-к за обвинуваченням ОСОБА_7 у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.121 КК України
за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області ОСОБА_8 на вирок Московського районного суду міста Харкова від 11 квітня 2016 року,
У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Московського районного суду міста Харкова від 11 квітня 2016 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:
18.02.2001 року за ч.3 ст. 206 КК України до 4 років позбавлення волі,
01.02.2001 року за ч. 1 ст. 101, ч. 1 ст. 142, ч. 3 ст.206 КК України до 3 років позбавлення волі,
22.03.2005 року за ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст.186 КК України до 3 років позбавлення волі,
09.09.2008 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки,
19.05.2010 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі,
23.04.2012 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки,
12.09.2012 року за ст. 185 ч. 2 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі,
звільненого з місць позбавлення волі 21.02.2015 року у зв`язку з відбуттям строку покарання,
визнано винним і засуджено за ч.1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного скарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки. На обвинуваченого покладено певні обов`язки відповідно до ст.76 КК України. Задоволено цивільний позов прокурора, стягнуто з ОСОБА_7 на користь КЗОЗ «ХМКЛШНМД ім. проф. О.І. Мєщанінова» витрати на лікування потерпілого в сумі 2521 грн. 76 коп
В апеляційній скарзі заступник прокурора Харківської області ОСОБА_8 просить вирок скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України, що потягло за собою невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, просить також ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 за ч.1 ст.121 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Вислухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:
Оскаржуваним вироком суду обвинуваченого визнано винним у тому, що він 5 квітня 2015 року приблизно о 21годині, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння в квартирі АДРЕСА_2 разом зі своїм знайомим ОСОБА_9 , в ході конфлікту на ґрунті особистих неприязних відносин, наніс йому близько 5-6 ударів кулаками в область обличчя, по нижнім і верхнім щелепам праворуч і ліворуч. Щоб уникнути подальшого розвитку конфлікту ОСОБА_9 покинув зазначену квартиру і вийшов на вулицю, однак ОСОБА_7 послідував за ним і, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3 , продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, навмисно наніс йому близько 8-9 ударів кулаками в обличчя, по нижнім і верхнім щелепам праворуч і ліворуч, від чого ОСОБА_9 впав на землю на правий бік, а ОСОБА_7 наніс йому ще 10-12 ударів взутими частинами ніг (носками) в область черевної порожнини, а потім ще 7-8 ударів взутими частинами ніг в обличчя, а саме в лоб, нижні та верхні щелепи праворуч і ліворуч, ніс, в праву скроневу область голови, чим спричинив: синці та садна голови, закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу мозку, які призвели за собою короткочасний розлад здоров`я, та мають ознаки легких тілесних ушкоджень, правосторонній ангулярний перелом нижньої щелепи, що має ознаки ушкоджень середнього ступеню тяжкості, закриту тупу травму живота з розривом брижі тонкої кишки з внутрішньочеревною кровотечею, що згідно п. 2.2.1 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості пошкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя. Після спричинення потерпілому ОСОБА_9 зазначених тілесних ушкоджень ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник.
Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, ґрунтуються на матеріалах справи і ніким в апеляційному порядку не оспорені.
Не підлягає задоволенню вимога заступника прокурора області про визнання обвинуваченого винним за ч.1 ст.121 КК України, оскільки його вже було визнано винним саме за цією нормою і скасувати вирок у частині визнання обвинуваченого винним, ніхто, у т.ч. й апелянт, не просив.
Що стосується призначеного покарання, колегія суддів погоджується з апелянтом щодо незаконного застосування судом першої інстанції вимог ч.1 ст.75 КК України.
Так, відповідно до ст.ст. 65-67 КК України при вирішенні питання про призначення покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особи винних та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
В оскаржуваному вироку суд першої інстанції послався на те, що, призначаючи покарання обвинуваченому, враховує тяжкість вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким, обвинувачений раніше судимий, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має місце постійного мешкання, за яким зареєстрований, та характеризується задовільно; враховує щире каяття як обставину, що пом`якшує його покарання, а вчинення злочину особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння, - обставиною, що обтяжує його покарання.
Згідно вимог ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
На чому ґрунтується впевненість суду першої інстанції у можливості виправлення обвинуваченого без відбування покарання, з вище наведених мотивів, які виклав суд у вироку, є незрозумілим.
Обвинувачений 7 разів судимий за умисні злочини, у т.ч. 3 рази засуджувавсь за злочини, пов`язані з застосуванням насильства, у т.ч. за умисне тяжке тілесне ушкодження, знову скоїв такий злочин.
Є незрозумілим неврахування судом першої інстанції рецидиву злочинів як обставини, що обтяжує покарання.
Відповідно до ч.2 ст.67 КК України суд має право, залежно від характеру вчиненого злочину, не визнати будь-яку із зазначених у частині першій цієї статті обставин, за винятком обставин, зазначених у пунктах 2, 6, 7, 9, 10, 12 такою, що обтяжує покарання, навівши мотиви свого рішення у вироку. Але у вироку щодо ОСОБА_7 будь-які мотиви невизнання зазначеної обставини такою, що обтяжує покарання, суд не навів.
Колегія суддів ураховує рецидив злочину як обставину, що обтяжує покарання, враховує також, що обвинувачений раніше 7 раз засуджувавсь умисні злочини, у т.ч. 3 рази за тяжкі злочини, відбував покарання в виді позбавлення волі, знову вчинив умисний тяжкий злочин менш ніж через 2 місяці після звільнення з місць позбавлення волі.
З урахуванням викладеного та обставин, що були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, колегія суддів вважає, що доводи прокурора в апеляційній скарзі щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та явної несправедливості через м`якість заходу примусу є слушними, а призначення покарання із застосуванням ст.ст.75 та 76 КК України судом першої інстанції - явно неправильне і не справедливе.
На думку колегії суддів, покарання обвинуваченого, його виправлення та запобігання скоєння нових злочинів неможливе без ізоляції від суспільства.
Керуючись ст.ст. 407,409,420 КПК України, колегія суддів,-

ПРИСУДИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Московського районного суду міста Харкова від 11 квітня 2016 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання скасувати.
Ухвалити в цій частині свій вирок.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на 5 /п`ять/ років.
Строк покарання обраховувати з 1 вересня 2016 року. На виконання вироку апеляційного суд засудженого ОСОБА_7 взяти під варту негайно в залі суду, доправити до Харківського СІЗО № 27 для утримання й подальшого направлення до місця відбування покарання.
В решті вирок суду від 11 квітня 2016 року залишити без змін.
Копію вироку апеляційного суду негайно вручити засудженому і прокурору.
Вирок апеляційного суду, відповідно до ч.4 ст.532 КПК України, набирає законної сили з моменту його проголошення.
На вирок може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
Подача касаційної скарги не зупиняє виконання вироку.
Головуючий-суддя суддя суддя
_________________ __________________ _________________

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОЧЕРЕТНИЙ