АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/278/16 Справа № 699/64/14-к Категорія: ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 296 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 на ухвалу Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 12 лютого 2016 року, якою повернуто процесуальному прокурору відділу управління прокуратури Черкаської області ОСОБА_6 обвинувальний акт відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, не одруженого, раніше не судимий,

який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 121 КК України;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Лисянка Черкаської області, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не одруженого, не працює, раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 121 КК України;

Зобов`язано прокурора в межах розумних строків усунути вказані в ухвалі суду недоліки: належним чином дослідити обставини події, встановити характер, локалізацію та механізм заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 , визначити роль кожного із обвинувачених у заподіянні тілесних ушкоджень потерпілому.

Зобов`язано прокурора при встановленні причетності ОСОБА_8 та ОСОБА_7 до вказаних злочинів скласти обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, сформулювавши кожному з них конкретне обвинувачення.

Продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 строком на 60 днів, з 12.02.2016 до 11.04.2016 включно.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання строком на 2 місяці з 12.02.2016 до 11.04.2016 включно. Відповідно до ст. 194 КПК України покладено на ОСОБА_8 та зобов`язано ого виконувати наступні обов`язки: прибувати до визначеної службової особи за її викликом; не відлучатися із населеного пункту з місця свого проживання, перебування, яким на даний час є АДРЕСА_2 , без дозволу прокурора, суду; повідомляти прокурора, суд про зміну місця свого проживання чи перебування, -

в с т а н о в и л а :
Згідно з ухвалою суду першої інстанції, 21.01.2014 року до Корсунь-Шевченківського районного суду в порядку ст. 34 КПК України, надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000425 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 121 КК України, а ОСОБА_8 за ч.1 ст. 296, ч. 1 ст. 121 КК України.

29.12.2014 року в порядку ст. 338 КПК України процесуальним прокурором змінено обвинувачення, за яким і ОСОБА_7 і ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 121 КК України.

07.04.2015 року у кримінальному провадженні за зміненим обвинуваченням судом ухвалено вирок, який ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 21.12.2015 року скасовано та призначено новий розгляд кримінального провадження відносно обох обвинувачених в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження.

14.01.2016 року кримінальне провадження надійшло до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області.

Ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 12 лютого 2016 року обвинувальний акт з додатками у 10-ти томах у кримінальному провадженні № 0000425 щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у підготовчому судовому засіданні повернутий процесуальному прокурору відділу управління прокуратури Черкаської області ОСОБА_6 .

Вказану ухвалу суд першої інстанції мотивував тим, що, оскільки вимоги ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 21.12.2015 року згідно ч. 3 ст. 415 КПК України є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді, тому в межах визначеного прокурором розумного строку необхідно виконати вимоги зазначеної ухвали апеляційної інстанції, належним чином дослідивши обставини події: встановити характер, локалізацію та механізм заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 , визначити роль ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у заподіянні тілесних ушкоджень потерпілому; при встановленні причетності ОСОБА_8 та ОСОБА_7 до вчинених злочинів, скласти обвинувальний акт, який би відповідав вимогам ст. 291 КПК України, сформулювавши кожному з них конкретне обвинувачення.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_10 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить ухвалу Корсунь-Шевченківського районного суду від 12.02.2016 в частині повернення обвинувального акту прокурору скасувати через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону й направити обвинувальний акт на новий судовий розгляд в суд першої інстанції. В частині продовження строку дії запобіжних заходів просить ухвалу суду залишити без змін.

Указує, що твердження суду про те, що в обвинувальному акті від 10.01.2014 формулювання обвинувачення ОСОБА_8 та ОСОБА_7 відсутнє, повідомлено лише про підозру у вчиненні злочинів: ОСОБА_8 за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 296 та ч. 1 ст. 121 КК України, а ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 296 та ч. 2 ст. 121 КК України, не відповідає вимогам КПК України оскільки відповідно до ч. 1, 2 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст. 276-279 КПК України, повідомлено про підозру, або особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, а обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України.

Так, під час складання та затвердження обвинувального акту, тобто станом на 10.01.2014 ОСОБА_7 і ОСОБА_8 підозрювались у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296 й ч. 2 ст. 121 КК України та за ч. 1 ст. 296 й ч. 1 ст. 121 КК України відповідно, і лише після складання вказаного обвинувального акту і передачі його до суду 13.01.2014 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 набули статус обвинувачених.

Крім того, зазначає прокурор, обвинувальний акт від 10.01.2014 містить сформоване обвинувачення ОСОБА_7 , яке починається на 1-му аркуші в останньому абзаці та закінчується на сторінці 3, і ОСОБА_8 , яке починається на сторінці 3 останній абзац.

Також зазначає, що у обвинувальному акті окремо щодо кожного обвинуваченого чітко та детально прописано твердження про вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 діянь, передбачених ч. 1 ст. 296 та ч. 2 ст. 121 КК України, вказано час, місце, спосіб, характер, локалізацію та механізм заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 , визначено роль кожного з обвинувачених у заподіянні тілесних ушкоджень потерпілому.

Крім того, указує, що в подальшому прокурором складено обвинувальний акт від 29.12.2014, погоджений з керівником органу прокуратури, в якому сформовано змінене обвинувачення та викладено обґрунтування прийнятого рішення.

Щодо посилання в ухвалі місцевого суду на те, що колегія суддів не погодилася із зміненим обвинувальним актом, оскільки за законом не можна змінити те, чого немає, а ОСОБА_8 не повідомлено про підозру у вчиненні більш тяжкого злочину, а за законом остання підозра не повинна відрізнятися від пред`явленого нового обвинувачення, апелянт вказує, що Кримінальний процесуальний Кодекс не містить вказаних положень, тому не зрозуміло, на яку статтю та норму якого закону посилаються суди першої та апеляційної інстанції в цьому випадку.

Щодо позиції суду про те, що тілесні ушкодження, наведені в експертизах № 147 від 21.09.2013 та № 44-к від 29.10.2014, якими встановлено, що розрив з`єднання між 1 та 2 хребцями не має ознак прижиттєвості, ніким не досліджувались, а тому брати їх до уваги неможливо, апелянт зазначає, що така позиція є незаконною, оскільки відповідно до вимог ст. 314, 315 КПК України дослідження доказів та їх оцінку суд має проводити виключно під час судового розгляду і лише на підставі всебічного їх дослідження ухвалити одне із рішень, передбачених ст. 371, 373 КПК України.

Водночас, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не мав права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими.

Щодо твердження суду про те, що прокурор у обвинувальному акті переплутав дати проведення експертиз, апелянт зазначає, що воно є помилковим та таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. Указує, що відповідно до матеріалів кримінального провадження у первинному обвинувальному акті прокурор посилається на висновок експерта № 147 від 12.11.2013. Підсумки висновку експерта № 147 складені 12.11.2013 року (том 1 а.с. 54). Дата 21.09.2013, на яку посилається суд у своїй ухвалі, є датою ухвалення постанови про призначення експертизи, а не датою складання висновку, про що пояснював експерт ОСОБА_13 під час його допиту.

Крім того, як в обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням від 19.03.2014, так і в обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням від 29.12.2014, правова кваліфікація зазначена після формулювання обвинувачення, тому посилання суду на те, що в зазначених документах вказане викладено навпаки, не відповідає дійсності.

Щодо посилань суду, про те, що при формулюванні фактичних обставин справи, які прокурор вважав встановленими, органи досудового розслідування замість описання ознак злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, змішали ознаки злочинів, передбачених ч. 1 ст. 296 КК України та ч. 2 ст. 121 КК України, апелянт зазначає, що залишається незрозумілим, які саме ознаки злочину суд вважає змішаними та чому це є неправильним, оскільки відповідно до положень ППВСУ «Про судову практику у справах про хуліганство» від 22.12.2006 № 10, однією з ознак хуліганства є завдання потерпілій особі тілесних ушкоджень. Крім того, в даному випадку має місце ідеальна сукупність злочинів, коли однією і тією самою дією особа вчиняє два чи більше злочинів, передбачених різними статтями КК.

Щодо посилань суду на безпідставність твердження про те, що при описанні фактичних ознак злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, органи досудового розслідування вказали, що потерпілий ОСОБА_12 помер на місці вчинення злочину, апелянт зазначає, що згідно з даними медичної карти стаціонарного хворого № 2653 ОСОБА_12 21.09.2013 о 02.15 поступив в хірургічне відділення Лисянської ЦРЛ без свідомості; реанімаційні заходи протягом 45 хвилин до успіху не призвели; о 03.10. год. констатована біологічна смерть.

Вказані обставини прокурором були враховані та в обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням від 29.12.2014 вказано, що спричинення ОСОБА_8 та ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_12 знаходиться у причинному зв`язку з наслідком у виді смерті останнього, яка настала в Лисянській ЦРЛ ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Разом з тим, як в первинному обвинувальному акті, так і в обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням від 29.12.2014, чітко та ясно указано, за яких обставин ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заподіяли потерпілому ОСОБА_12 тілесні ушкодження; конкретно вказана кількість, характер та локалізація тілесних ушкоджень, визначено роль кожного з обвинувачених у заподіянні тілесних ушкоджень потерпілому.

Окрім того, апелянт наголошує, що досудове слідство у кримінальному провадженні завершено, а інститут повернення кримінального провадження на додаткове досудове розслідування чинним КПК України не передбачений, тому залишається незрозумілим, які конкретні слідчі або процесуальні дії необхідно зробити прокурору, для того щоб виконати вказівки суду.

Водночас звертає увагу, що, прийнявши рішення про повернення обвинувального акту прокурору, суд не переходить до стадії судового розгляду. Однак, згідно ч. 3 ст. 333 КПК України у разі, якщо під час судового розгляду виникне необхідність у встановленні обставин або перевірці обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження, і вони не можуть бути встановлені або перевірені іншим шляхом, суд за клопотанням сторони має право доручити органу досудового розслідування провести певні слідчі (розшукові) дії. Тобто надання судом вказівок стороні обвинувачення про проведення слідчих дій, наголошує прокурор, можливе лише на стадії судового розгляду.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_10 просить ухвалу Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 12 лютого 2016 року скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону й направити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на новий розгляд до Лисянського районного суду зі стадії підготовчого провадження.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що відповідно до ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. Указує, що кримінальні правопору¬шення, в вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , вчинено в смт. Лисянка, тобто в межах територіальної юрисдикції Лисянського районного суду.

З огляду на це, зазначає апелянт, порушено правила підсудності, оскільки кримінальне проваджен¬ня на стадії підготовчого провадження розглянуто Корсунь-Шевченківським рай¬онним судом.

Прокурор у судовому засіданні апеляційну скаргу прокуратури підтримав з мотивів, які в ній наведені, та заперечив проти апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 .

Обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх захисники підтримали апеляційну скаргу, подану адвокатом ОСОБА_10 та заперечили проти апеляції прокурора.

Захисник ОСОБА_9 при цьому також указав на те, що суд апеляційної інстанції мав би змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 , оскільки він перебуває під вартою незаконно. Вказав, що суд апеляційної інстанції має право зробити це на підставі ч. 3 ст. 404 КПК України, вийшовши за межі апеляційних вимог, у зв`язку з відсутністю в апеляційних скаргах вимог щодо зміни запобіжного заходу ОСОБА_7 .

Потерпілі та їх представник були відсутні у судовому засіданні, однак подали заяви з проханням розглянути справу без їх участі. Представник ОСОБА_14 у телеграмі указала, що підтримує позицію прокурора.

Заслухавши доповідача, прокурора, обвинувачених, їх захисників, їх представника, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.

Обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Дослідивши зміст обвинувального акту у кримінальному провадженні, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано повернув прокурору обвинувальний акт, оскільки його зміст недостатньо відповідає положенням ч. 2 ст. 291 КПК України, про що вказано в ухвалі Апеляційного суду Черкаської області від 21 грудня 2015 року.

У вказаній ухвалі чітко зазначено, що в обвинувальному акті від 10 січня 2014 року формулювання обвинувачення ОСОБА_8 та ОСОБА_7 відсутнє, й колегія суддів не погоджується з подальшими його змінами, оскільки за законом не можна змінити те, чого немає….. За таких обставин вирок суду підлягає безумовному скасуванню з призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження, оскільки апеляційний суд позбавлений права безпосередньо повертати справу прокурору. Також в ухвалі чітко зазначено, що місцевому суду слід звернути увагу на допущені істотні порушення норм кримінального та кримінально-процесуального законів органами досудового розслідування та зобов`язати прокурора належним чином дослідити обставини події ….., скласти обвинувальний акт, який би відповідав вимогам ст. 291 КПК України, сформулювавши кожному з них конкретне обвинувачення.

Колегія суддів у складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не вбачає можливим для себе давати оцінку змісту вказаної ухвали апеляційного суду, оскільки вона є судовим рішення, яке набрало законної сили і підлягає виконанню. Будь-які критичні зауваження стосовно цього були б некоректними. Крім цього, суд першої інстанції слушно указав, що згідно з ч. 3 ст. 415 КПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

Тому колегія суддів виходить з того, що ухвала Апеляційного суду Черкаської області від 21 грудня 2015 року підлягає виконанню як чинна й суд першої інстанції, керуючись вказівками апеляційного суду, обґрунтовано повернув обвинувальний акт прокурору.

Стосовно твердження сторони захисту про порушення правил підсудності, колегія суддів вбачає, що воно є необґрунтованим, оскільки згідно ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 21 січня 2014 року задоволено подання в. о. голови Лисянського районного суду Черкаської області та направлено кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 для розгляду по суті із Лисянського районного суду Черкаської області до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області (том 5 а. с. 27-28). Відповідно до ч. 5 ст. 34 КПК України спори про підсудність між судами не допускаються, тому розгляд даного кримінального провадження Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області здійснює згідно з правилами, передбаченими КПК України.

Колегія суддів також вбачає обґрунтованою позицію суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою для обвинуваченого ОСОБА_7 строком на 60 днів, з 12.02.2016 до 11.04.2016 включно та продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання строком на 2 місяці, з 12.02.2016 до 11.04.2016 включно з покладенням на останнього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України, й в цій частині вбачає доцільним залишити оскаржувану ухвалу без змін.

Виходячи з указаного вище, а також керуючись ст. 291 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 12 лютого 2016 року, якою повернуто процесуальному прокурору відділу управління прокуратури Черкаської області ОСОБА_6 обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 121 КК України, залишити без змін.

Запобіжні заходи щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , визначені ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 12 лютого 2016 року, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :