У Х В А Л А

м.Фастів 15 серпня 2013 року

Слідчий суддя Фастівського міськрайонного суду Київської області Соловей Г.В.,

за участю прокурора Фастівської міжрайонної прокуратури Київської області ОСОБА_1

за участю слідчого Фастівської міжрайонної прокуратури Київській області ОСОБА_2

за участю секретаря Момот Л.С.

а також скаржника ОСОБА_3

розглянув скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Фастівської міжрайонної прокуратури Київській області ОСОБА_2 від 19.07.2013 року про закриття кримінального провадження.

Перевірив надані матеріали скарги та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думку прокурора Корнєва К.В., слідчого Таратутенко О.В. скаржника ОСОБА_3,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3, звернулася до суду з скаргою на постанову старшого слідчого Фастівської міжрайонної прокуратури Київській області ОСОБА_2 від 19.07.2013 року про закриття кримінального провадження посилаючись на те, що 05.04.2013 року вона звернулася з заявою до Фастівського МВ ГУ МВС України в Київській області про скоєння злочину ОСОБА_4, а саме 27 листопада 2012 року близько 21 години ОСОБА_4 застосовуючи погрози примусила її сісти до автомобіля, після чого повезла її до місця проживання скаржниці, де примусила останню відчинити двері до квартири, та провела в квартирі, де проживає ОСОБА_3 обшук. При винесенні постанови слідчим Таратутенко О.В. однобічно, не повно і не обєктивно проведене перевірку її звернення, що призвело до порушення її прав. Просить скасувати оскаржувану постанову.

В судовому засіданні скаржник надала пояснення, аналогічні викладеним у скарзі, просить притягнути до відповідальності ОСОБА_4

Прокурор в судовому засіданні проти мотивів скарги заперечив, зазначивши, що оскаржувана постанова від 19 липня 2013 року відповідно винесена з дотриманням чинного законодавства. Просить відмовити в задоволенні скарги.

Слідчий Фастівської міжрайонної прокуратури Київській області ОСОБА_2, суду повідомив, що матеріали за вищевказаною заявою надійшли з Апеляційного суду Київської області з зазначеням вказівок які необхідно було усунути. Були проведені додаткові допити та встановлено, що в діях ОСОБА_4 відсутній склад злочину передбачений ч.1 ст.146,ч.1 ст.162 КК України.

Заслухавши пояснення скаржника про наявність підстав для задоволення скарги, думку прокурора, слідчого про безпідставність скарги, дослідивши матеріали скарги, кримінального провадження №0000639 прихожу до наступного висновку.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.303 КПК України рішення слідчого про закриття кримінального провадження на досудовому розслідуванні може бути оскаржене заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Скаржник є особою, заява якої зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за номером 0000639 від 06.04.2013 року, на підставі чого розпочато досудове розслідування, тобто належним носієм права на оскарження постанови слідчого про закриття вказаного кримінального провадження.

Постановою старшого слідого Фастівської міжрайонної прокуратури Київській області ОСОБА_2 від 19.07.2013 року щодо неправомірних дій ОСОБА_4 за відсутністю в її діях складу злочинів передбачених ч.1 ст.146,ч.1 ст.162 КК України кримінальне провадження закрито.

Як вбачається з матеріалів оскаржуваної постанови, 05.04.2013 року до Фастівського МВ ГУ МВС України в Київській області надійшла заява ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_4 27.11.2012 року близько 21 години застосовуючи погрози примусила ОСОБА_3 сісти до автомобіля, після чого повезла її додому, застосовуючи погрози примусила відчинити двері до квартири, та провела в квартирі, де проживає ОСОБА_3 обшук. Також ОСОБА_3 у заяві вказала, що ОСОБА_4 є працівником Генеральної прокуратури.

Відомості за вказаною заявою 06.04.2013 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000639. Правова кваліфікація ч.1 ст.146 КК України.

06.04.2013 року за дорученням Фастівського міжрайонного прокурора розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні.

За результатами досудового розслідування 26.04.2013 року прийнято рішення про закриття кримінального провадження № 0000639 у звязку із встановленням відсутності події кримінального правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України.

07.06.2013 року колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області дану постанову скасовано, а матеріали направлено Фастівському міжрайонному прокурору для прийняття рішення згідно із законом, в тому числі для визначення підслідності.

21.06.2013 року досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000639 відновлено. Процесуальним керівником у кримінальному провадженні № 0000639 визначено підслідність за слідчими Фастівської міжрайонної прокуратури.

21.06.2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000119 внесено відомості за заявою ОСОБА_3 про те, що 27 листопада 2012 року ОСОБА_4 із застосуванням погроз змусила ОСОБА_3 відчинити двері її квартири, де провела обшук, шукаючи документи на свій будинок. Правова кваліфікація ч. 1 ст. 162 КК України.

Цього ж дня процесуальним керівником у кримінальному провадженні №0000119 визначено підслідність за слідчими Фастівської міжрайонної прокуратури.

27.06.2013 року процесуальним керівником прийнято рішення про об`єднання матеріалів досудового розслідування № 0000639 та № 0000119 в одне провадження, якому присвоєно реєстраційний № 0000639.

Досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні було, що на протязі тривалого часу між нею та ОСОБА_4 склались неприязні відносини через те, що у неї виникли особисті стосунки з її колишнім чоловіком ОСОБА_5. ОСОБА_3 працює в магазині, який знаходиться по вул.Петровського, 70 у м.Фастів та належить приватному підприємцю ОСОБА_6

27.11.2012 ОСОБА_3 перебувала на зміні у вказаному магазині. Під кінець робочої зміни, близько 20 години 30 хвилин до магазину, у відділ, де вона працює зайшли дві невідомі жінки, а потім чоловік, які невдовзі вийшли. ОСОБА_3 у заяві вказує, що після такого візиту занепокоїлась. О 21 годині вона закінчила роботу та зібралась іти додому, коли вийшла з магазину та направляючись до автобусної зупинки, яка знаходиться на відстані близько 200 метрів, побачила поряд із магазином автомобіль позашляховик сірого кольору, біля якого стояли 2 чоловіки, які, як вона зазначає, явно когось чекали. Через це вона злякалась іти до автобусної зупинки, бо необхідно було пройти через темний провулок, тому зателефонувала ОСОБА_7, яка також працювала у магазині того дня та пішла в напрямку церкви, де також є автобусна зупинка, та попросила її почекати. Коли наздогнала ОСОБА_7, то побачила, що автомобіль, який стояв поруч із магазином, їде за ними, тому вона зателефонувала ОСОБА_5 і розповівши ситуацію, попросила, щоб він заїхав за нею. Через кілька хвилин ОСОБА_8 під`їхав на автомобілі і ОСОБА_3 сіла до салону. Коли почали їхати їх наздогнав автомобіль та підрізавши змусив зупинитись. З поза шляховика вийшла ОСОБА_4 та з погрозами із демонстрацією предмету електрошоку наказала ОСОБА_3 вийти із автомобіля, а якщо не вийде, то пошкодить машину. Коли ОСОБА_3 відмовилась вийти із автомобіля ОСОБА_4 взяла із землі камінь та почала ним бити по лобовому склу автомобіля ОСОБА_5 ОСОБА_3 стала телефонувати ОСОБА_6, щоб вона викликала міліцію, а тому вийшла із автомобіля, бо в машині через сварку та шум не можна було говорити. До неї одразу підбігла ОСОБА_4 та невідомий чоловік, які насильно забрали в неї мобільний телефон та посадили до їхнього автомобіля та поїхали до неї додому. Застосовуючи погрози, заставили її відчинити двері її квартири, провели у неї обшук, так як ОСОБА_4 вирішила шукати в неї вдома документи на свій будинок, де вона проживає з колишнім чоловіком ОСОБА_5 і на момент подачі заяві у них була тяжба по розподілу майна. Не знайшовши документів, які її цікавили, вона та двоє молодиків, що були з нею, залишили квартиру і забрали фотокартку де зображена вона та ОСОБА_5 ОСОБА_8 час вона була в стані тривоги. Дані покази підтверджені скаржницею в суді.

З показань свідка ОСОБА_4 з 1979 року вона була одружена з ОСОБА_5. В жовтні 2012 року вона з ОСОБА_5 розлучилась. Два з половиною роки назад ОСОБА_5 познайомився із жінкою ОСОБА_3 та почав з нею жити у спільному із нею будинку, який знаходиться за адресою: пров.Будівельний, 11 в м.Фастів, який вони спільно з чоловіком побудували. Після цього, ОСОБА_4 звернулась до суду із заявою про розірвання шлюбу із чоловіком ОСОБА_5 В жовтні 2012 року за рішенням суду шлюб між ОСОБА_4 та чоловіком ОСОБА_5 був розірваний. 29 листопада 2012 року також було рішення про розподіл майна, зокрема будинок, який знаходиться по пров. Будівельному, 11, в м. Фастів визнано спільною сумісною власністю. ОСОБА_4 вказує, що 27.11.2012 вона перебувала цілий день на роботі, а після роботи поїхала одразу додому, де проживає її син ОСОБА_9 з невісткою та внуком у АДРЕСА_1. ОСОБА_4 зазначає, що вона не перебувала 27.11.2012 у м. Фастів. В будні дні вона постійно проживає у м.Київ, оскільки там працює, але на вихідні або святкові дні, вона виїжджає у м.Фастів до спільного будинку. Відповідно до показань у ОСОБА_4 є автомобіль Мазда-6 червоного кольору, в її сина автомобіля немає, як і у доньки. Також вказує, що у її знайомих та близьких такого автомобіля немає. Також зазначає, що в неї немає засобів індивідуального захисту, а саме електрошоку та вона не знає як ними користуватись. Також ОСОБА_4 стверджує, що документи на будинок, який знаходиться за адресою: м.Фастів, пров.Будівельний, 11, станом на 27.11.2012 перебували у неї, оскільки забрала їх з будинку ще у червні 2012 року для того, щоб подати під час судового розгляду цивільного позову про розподіл майна. ОСОБА_4 наполягає на тому, що у період часу з 26.11.2012 по 30.11.2012 вона у м. Фастів не перебувала. Крім того, додає, що документи на будинок на той момент перебували у неї, тому не було необхідності їх вимагати ні від кого, а тим більше у ОСОБА_3, яка не є ані членом родини, ані співвласником будинку. У квартирі ОСОБА_3 вона жодного разу не перебувала.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_10 продавець магазину, частину якого вона орендує, ОСОБА_3 27.11.2012 зателефонувала близько 21 години 10 хвилин, після закриття магазину. Вона одразу перетелефонувала, але ніхто не брав трубку. ОСОБА_6 телефонувала декілька разів на протязі 5-7 хвилин, але знову ж ніхто не брав трубку. Потім через хвилин 7 вона знову зателефонувала, та ОСОБА_6 одразу передзвонила їй. З її номеру телефону відповіла ОСОБА_4, яку вона до цього знала. Вона сказала, що магазин закрили та все в порядку. ОСОБА_6 також додає, що вона також казала, що розмовляє із ОСОБА_3 На цьому телефонна розмова закінчилась. Що саме відбувалось тоді між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 їй не відомо. Свідком вона не була.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_5 показав, що 27.11.2012 року близько 21 години йому зателефонувала ОСОБА_3, яка повідомила, що до магазину зайшло декілька невідомих осіб та як вона сказала, що це за нею. Коли ОСОБА_5 підїжджав до магазину, то побачив ОСОБА_3 з її колегою по роботі. До автомобіля сіла ОСОБА_3 та він вирішив відвезти її додому. В цей час побачив як автомобіль темного кольору, який був попереду розвернувся та ОСОБА_3 сказала, що це вони. ОСОБА_5 поїхав вперед, а цей автомобіль наздогнавши притиснув автомобіль, яким він керував до обочини, тому був змушений зупинитись. Із автомобіля одразу вийшла колишня дружина ОСОБА_4 Вона підійшла до машини та сказала, щоб ОСОБА_3 виходила із автомобіля. ОСОБА_5 запитав для чого, ОСОБА_4 не відповіла, тому він сказав ОСОБА_3, щоб вона не виходила. Із автомобіля також вийшли два чоловіки один середнього зросту, а інший високий та кремезний. ОСОБА_4 витягнула із кишені якийсь предмет та хотіла приставити ОСОБА_5 до шиї, але один із чоловіків сказав, щоб вона цього не робила. ОСОБА_4 відійшла, взяла із землі камінець та почала бити ним по лобовому склу автомобіля ВАЗ 2101, вимагаючи щоб ОСОБА_3 вийшла із автомобіля. ОСОБА_5 знову сказав ОСОБА_3, щоб вона не виходила. Потім ОСОБА_4 підійшла до бокового скла переднього пасажирського місця та скоріше за все мала намір вдарити по ньому. Остерігаючись за можливе нанесення ушкоджень від скла ОСОБА_3 вийшла із автомобіля, тримаючи в руках мобільний телефон. Коли вона перебувала у автомобілі, то намагалась зателефонувати завідувачу магазину. Коли вийшла із автомобіля, то ОСОБА_4 вирвала із рук ОСОБА_3 мобільний телефон, на який трохи згодом зателефонувала завідувач магазину. З нею спілкувалась ОСОБА_4, яка повідомила, що все добре та вона трохи поспілкується із ОСОБА_3 Невдовзі двоє чоловіків та ОСОБА_4 посадили до автомобіля ОСОБА_3 (запропонували сісти до свого автомобіля, мотивуючи це тим, що необхідно з нею поспілкуватись, а ОСОБА_3 до їхнього автомобіля сіла). Коли вона сіла до автомобіля, то останній поїхав у сторону міста Фастів. У звязку з тим, що на автомобілі ОСОБА_5 було розбите переднє скло, то він не міг їхати на автомобілі, тому залишився на місці події. В подальшому ОСОБА_5 стало відомо, що ОСОБА_4 відвезла ОСОБА_3 до останньої додому. Що вони там робили йому не відомо. ОСОБА_5 вказує, що фізичне насильство або погроза застосування такого не висловлювалась. Проте ОСОБА_4 була розгнівана та у емоційно збудженому стані, тому стала розбивати скло автомобіля. У звязку з цим, щоб не провокувати її на вчинення інших дій ОСОБА_5 та ОСОБА_3 вирішили робити все як вона скаже. ОСОБА_5 вказує, що йому не відомо, що саме тоді було в ОСОБА_4 у руках, оскільки він не бачив. Жодного значення цьому предмету не придав та на ОСОБА_4 уваги не звертав як і на предмет, який був у неї у руках. Жодної загрози він не відчував від можливого застосування цього предмету, оскільки не звертав на нього уваги та не знав що саме це за предмет.

Допитана у якості свідка ОСОБА_7 показала, що в листопаді 2012 року, можливо 27.11.2012, вона разом із ОСОБА_3 близько 21 години разом зачиняли магазин, у якому вони працювали, по вул.Петровського, 70 (в зимовий час магазин працює до 21 години, а в літній час до 22 години). ОСОБА_7 зачиняла магазин, а ОСОБА_3 стояла поряд. Коли виходили із магазину, то ОСОБА_7 також побачила навпроти магазину, у тому провулку, який веде до автобусної зупинки, чорний автомобіль типу джип, поблизу якого стояло два чоловіки. Коли зачинили магазин, то ОСОБА_3 вирішила піти в сторону автобусної зупинки автобуса Вокзал Унава, до якої веде провулок від магазину. ОСОБА_7 в свою чергу йшла в сторону церкви по вул. Петровського. ОСОБА_3 трошки відійшла в бік провулку та покликала її. Сказала, що піде зі нею, бо боїться йти тим провулком. Трошки недоходячи до церкви під`їхав автомобіль Жигулі червоного кольору, хто саме був за кермом їй не відомо, до якого ОСОБА_3 сіла. Жигулі поїхав у сторону магазину. ОСОБА_7 йшла додому по вул. Петровського. В цей час чорний автомобіль, який стояв поблизу магазину різко підїхав, розвернувся перед нею та поїхав за Жигулями червоного кольору. Після цього вона пішла додому в сторону центра міста Фастів по вул. Незалежності. Коли дійшла до низу вулиці, то чорний автомобіль джип на швидкості проїхав повз неї, а за ним іще один автомобіль. Вона помітила їх, бо в той час вже мало автомобілів їздило, а тут проїхало одразу два автомобілі на високій швидкості. ОСОБА_7 повідомила, що станом на листопад 2012 року вона не знала ОСОБА_4, вона взнала її пізніше, через деякий час, як і про конфлікт, який відбувався між нею та ОСОБА_3 В листопаді 2012 року вона ОСОБА_4 поблизу автомобіля не бачила. Того дня вона до магазину не заходила.

Таким чином, факт незаконного позбавлення волі або викрадення ОСОБА_3 та факт незаконного проникнення до її житла, незаконне проведення в ньому огляду чи обшуку, що порушують недоторканість житла в ході перевірки не знайшли свого об'єктивного підтвердження, доводи скаржниці щодо неправомірних дій ОСОБА_4 спростовані.

Так, як повідомила суду ОСОБА_3 до її не застосовувалися спеціальні засоби для обмеження фізичної можливості пересуватись, не застосовувалися заходи фізичного впливу з метою обмеження можливості рухатись, що свідчить про те, що фактично волі ОСОБА_3 не позбавляли.

Як вбачається з допитів свідків, перемет, на який вказувала ОСОБА_3, застосовувався лише щодо ОСОБА_5, а не до ОСОБА_3, а тому неможливо прийти до висновку, що за допомогою вказаного предмету можна було б завдати ушкоджень, фізичного болю з метою примушування до вчинення будь-яких дій, або ж настільки пригнітити волю ОСОБА_3, щоб позбавити її вільної можливості вибирати за своєю волею місце знаходження.

Разом з тим, ОСОБА_3 не зверталася до правоохоронних органів про здійснення дій по позбавлення волі безпосередньо під час їх реалізації. Звернулася до Фастівського МРВ по спливу 4 місяці після їх настання.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_5 ОСОБА_3 сіла до автомобіля самостійно, у відповідь не на погрози, а на пропозицію поспілкуватись, що дає підстави сумніватись у тому, що ОСОБА_3 сідала до автомобіля проти власної волі.

Також, відсутні докази про те, що ОСОБА_4 порушила недоторканність житла та незаконно провела у квартирі ОСОБА_3 обшук. Як повідомила суду скаржниця вона самостійно піднялася до своєї квартири та відчинила двері. Будь якого фізичного насильства до неї застосовано небуло, як і погрози застосування такого насильства.

Доводи заявника про наявність в матеріалах справи даних про вчинення злочинів передбачених ч.1 ст.146,ч.1 ст.162 КК Українив, наявність складу злочину в діях ОСОБА_4 доведеності вини та участі вказаної особи по суті є оцінкою скаржника.

З огляду на викладене, а також оскільки обставин, які б викликали сумнів у повноті, всебічності та неупередженості дослідження обставин кримінального провадження, що стали підставою для винесення постанов від 19 липня 2013 року про закриття кримінального провадження, не встановлено. Висновки та процесуальні рішення слідчого відповідають вимогам кримінального процесуального закону і ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, приходжу до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 306 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Фастівської міжрайонної прокуратури Київській області ОСОБА_2 від 19.07.2013 року про закриття кримінального провадження відмовити.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга протягом п'яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя Г.В.Соловей