АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 642/9198/15-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/790/534/16 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.121 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області:

головуючого судді - - ОСОБА_2 ,

суддів - - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - - ОСОБА_5 ,

за участю прокурорів - - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників - - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілого - - ОСОБА_10 ,

обвинуваченого - - ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2015 року у відношенні ОСОБА_11 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 21.12.2015 року

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, з середньою освітою, неодружений, раніше не судимий, молодший сержант санітар 3 відділення 3 взводу оперативного призначення 1 роти 1 батальйону оперативного призначення окремого загону спеціального призначення « ІНФОРМАЦІЯ_2 » військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та йому призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_11 звільнений від відбування призначеного покарання з випробувальним терміном на 2 роки. На підставі ст. 76 КК України в період іспитового строку на ОСОБА_11 покладено обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції , повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання , роботи або навчання та періодично з`являтись в органи кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації.
Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_11 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії. України, 08 січня 2015 року, близько 02 год. 25 хв., знаходячись на вулиці біля входу в кафе «Shishas Ваг», яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , в порушення вимог ст.ст. 2, 4 Закону України «Про Національну гвардію України», ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 130, 216-222 Статуту, внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в ході бійки, яка виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи, що може своїми діями заподіяти тяжку шкоду здоров`ю та бажаючи її настання підійшов ззаду до ОСОБА_10 та наніс йому два удари складним ножем, який він носив з собою в кармані штанів для використання в господарських цілях, в область тулубу, спричинивши останньому, згідно з висновками, судово-медичної експертизи №61-А/15 від 09 лютого 2015 року та №119- А/15 від 02 березня 2015 року, наступні тілесні ушкодження: проникаюче колото-різане поранення грудної клітини зліва, яке за ступенем тяжкості відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя; непроникаюче поранення м`яких тканей поперекової області зліва, яке за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. В подальшому ОСОБА_11 з місця вчинення кримінального правопорушення втік, а складний ніж, яким ОСОБА_10 він спричинив тілесні ушкодження, викинув у невстановленому місці.

Не погодившись із зазначеним рішенням районного суду, прокурор в кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 21.12.2015 року скасувати, через невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Свої апеляційні вимоги прокурор обґрунтував тим, що судом не дотримано вимоги ст.65 КК України, і призначене обвинуваченому покарання та звільнення його від його відбування з іспитовим строком є явно несправедливим внаслідок м`якості.

Прокурор акцентує увагу, що ОСОБА_11 в результаті якого потерпілому були спричинені тяжкі тілесні ушкодження життєво важливого органу грудної клітини. Злочинні дії ОСОБА_11 лише випадково не призвели до непоправних наслідків у вигляді смерті потерпілого - ОСОБА_10 .

Внаслідок умисних злочинних дій ОСОБА_11 було завдано шкоду не тільки особистим інтересам потерпілого ОСОБА_10 , але й порушено встановлений порядок суспільних відносин щодо охорони життя та здоров`я особи.

Прокурор зазначає, що в умовах проведення антитерористичної операції, загрози суверенітету і територіальній цілісності держави, злочини проти життя, а також злочини пов`язані із заподіянням шкоди здоров`ю потерпілого, негативно позначаються на організованості та дисциплінованості військовослужбовців у військових формуваннях, підривають авторитет Збройних Сил України та несуть в собі загальнодержавний резонанс.

Суд поклав контроль за поведінкою засудженого військовослужбовця ОСОБА_11 щодо виконання ним обов`язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України на кримінально-виконавчу інспекцію за місцем проживання, тоді як відповідно до вимог ч. 2 ст. 76 КК України такий контроль у період відбування покарання з випробуванням покладається на командира військової частини.

Заслухавши доповідь судді; пояснення прокурорів, які підтримали апеляційну скаргу; пояснення захисників та обвинуваченого, які заперечували проти її задоволення; пояснення потерпілого , який також заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив не позбавляти обвинуваченого волі; перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню , зважаючи на наступне .

Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що при призначенні покарання суд першої інстанції діяв з дотриманням вимог ст. 65 КК України. З достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину , особу винного, наявність обставин , що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, і призначив покарання , яке є достатнім для виправлення ОСОБА_11 та запобігання вчинення ним нових злочинів.

При цьому суд першої інстанції при призначенні покарання взяв до уваги позицію потерпілого, який просив не позбавляти обвинуваченого волі (а.с.57), погодився з вироком суду першої інстанції та підтвердив свою позицію в апеляційному суді.

Колегія суддів враховує, що відповідно з положеннями ст. 66 КК України суд першої інстанції встановив наявність декількох обставин , які пом`якшують покарання. Зокрема цими обставинами суд визнав щире каяття у скоєнні злочину та відшкодування шкоди потерпілому.

Враховуючи данні про особу обвинуваченого , який вчинив злочин в молодому віці, раніше не судимий, виключно позитивно характеризується за місцем проходження військової служби (а.с.52-55), має статус учасника бойових дій як особа, що безпосередньо брала участь в антитерористичній операції (а.с.59,60,62,73), суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про наявність підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і запобігання вчиненню нових злочинів засудженим та іншими особами. Тому доводи апеляційної скарги прокурора щодо необхідності застосування більш суворого покарання обвинуваченому на підставі лише самої тяжкості скоєного злочину, є необґрунтованими.

Як вбачається з вироку, ОСОБА_13 вчинив злочин проти здоров`я особи а не військовий злочин, тому посилання прокурора про вплив злочину на дисциплінованість військовослужбовців та підрив авторитету Збройних Сил України є безпідставним.

Також безпідставним є і посилання прокурора на загальнодержавний резонанс скоєного злочину, як по суті так і з точки зору кримінальної відповідальності , оскільки резонансність злочину не передбачена КК України як обставина , яка повинна враховуватись при призначенні покарання.

Оскільки суд розглядає справу в межах пред`явленого обвинувачення доводи апеляційної скарги прокурора щодо необхідності врахування можливих наслідків скоєння злочину у вигляді смерті потерпілого також не можуть бути враховані.

При таких обставинах колегія суддів вважає, що покарання, призначене судом першої інстанції Ганзи , не можна вважати таким , що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і є явно несправедливим через м`якість.

Разом з цим, суд першої інстанції належним чином мотивував звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, але при покладанні на засудженого передбачених ст. 76 КК України обов`язків допустив помилку. Суд не врахував , що в період походження дійсної військової служби місцем мешкання особи є військова частина з відповідною дислокацією і повну підпорядкованість військовослужбовця командиру. Тому покладання на військовослужбовця обов`язків повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання , роботи або навчання та періодично з`являтись в органи кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації в період проходження військової служби є необґрунтованим. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 76 КК України контроль за військовослужбовцем у період відбування покарання з випробуванням покладається на командира військової частини. Порушення зазначених вимог закону про кримінальну відповідальність, відповідно до ст.ст. 409,408 КПК України, колегія суддів вважає підставою для зміни вироку суду в цій частині, оскільки це не погіршує становища обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407,408 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону задовольнити частково. Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2015 року у відношенні ОСОБА_11 змінити. Виключити з резолютивної частини вироку вказівку суду щодо покладання на обвинуваченого на підставі ст. 76 КК України обов`язків повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання , роботи або навчання та періодично з`являтись в органи кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації . На підставі ч.2 ст. 76 КК України контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_11 під час проходження військової служби покласти на командира військової частини.

В решті вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2015 року у відношенні ОСОБА_11 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим , який тримається під вартою , - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий
Судді -