Ухвала
іменем україни

19 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів cудової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів: за участю прокурора засудженогоОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 29 травня 2014 року.
За зазначеним вироком, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду,
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше неодноразово судимого останній раз 23 березня 2007 року вироком Чугуївського міського суду Харківської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 315 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; 05 січня 2011 року звільненого з місць позбавлення волі у зв`язку з відбуттям строку покарання,
засуджено: за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією майна, що є його власністю; за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією майна, що є його власністю.
Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів у справі.
За вироком суду ОСОБА_5 16 лютого 2012 року о 15.00 год, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи повторно, проник у приміщення Харківського колегіуму, що розташований по АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав мобільний телефон «SamsungS 5570 Galaxy mini», чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди загальною сумою 1 370,00 грн.
Він же, 17 лютого 2012 року в період часу з 16.15 год до 18.00 год, діючи повторно, проник у приміщення середньої шкоди АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав мобільний телефон «Samsung S5260», чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди загальною сумою 1 084,00 грн.
Цього ж дня, ОСОБА_5 о 18.30 год, знаходячись біля будинку № 157/6 по пр. Гагаріна у м. Харкові, діючи повторно, користуючись тим, що громадянка ОСОБА_8 зронила мобільний телефон «SamsungWave 525 S5250», в якому знаходились сім-картка та картка пам`яті Micro SD, таємно викрав його, чим спричинив останній матеріальної шкоди на загальну суму 1 180,00 грн.
Крім того, 17 травня 2012 року о 12.30 год, ОСОБА_5 , знаходячись біля буд. 136/8 по пр. Героїв Сталінграду у м. Харкові, діючи повторно, з салону автомобіля «Хюндай-Гете», д.н.з. НОМЕР_1 , шляхом вільного доступу, таємно викрав автомобільний відеореєстратор ТМ «Lauf VR02» з карткою пам`яті, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 569,00 грн.
Він же, 06 вересня 2012 року близько 08.30 год, знаходячись у квартирі АДРЕСА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з метою вбивства ОСОБА_10 з корисливих мотивів, накинув на шию потерпілого частину електричного кабеля та задушив останнього. Після цього, заволодів майном потерпілого загальною сумою 1 810,00 грн.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення, а кримінальну справу щодо нього направити на нове розслідування у зв`язку неповнотою досудового та судового слідства, неправильним застосуванням кримінального закону та істотними порушеннями кримінально-процесуального закону. Вважає, що його вину не доведено, а обвинувачення ґрунтується на припущеннях та недопустимих доказах, які зібрані з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону. Зокрема про порушення права на захист, на думку засудженого, свідчить відсутність захисника під час відібрання у нього зізнавальних показань на досудовому слідстві, які були покладені в основу обвинувального вироку, а також безпідставна відмова в суді в задоволенні клопотань про допит окремих свідків. Вказує на незаконний склад суду в суді першої інстанції, оскільки в порушення вимог ч. 3 ст. 17 КПК 1960 року справу розглянуто колегіальним составом у складі трьох суддів без обов`язкової участі народних засідателів, а в апеляційному суді у зв`язку із повторною участю суддів у розгляді даної справи.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_5 на підтримку касаційної скарги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Фактичні обставини справи були предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанцій і перегляду у касаційному порядку відповідно до вимог ч. 1 ст. 398 КПК 1960 року не підлягають, а неповнота досудового й судового слідства та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, чим обґрунтовується касаційна скарга у цій справі, самі по собі згідно зі ст. 367 КПК 1960 року, є підставами для скасування чи зміни відповідних судових рішень тільки в апеляційному порядку.
В результаті перевірки матеріалів справи встановлено, що висновки суду про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих йому злочинів за обставин, установлених судом і викладених у вироку, ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні доказах, які отримали належну оцінку.
За змістом ст. 67 КПК 1960 року оцінка доказів є виключно компетенцією суду, який постановив вирок. Суд першої інстанції дотримався вимог цієї норми закону. Апеляційний суд також ретельно перевірив викладені в апеляції засудженого доводи і на їх спростування навів в ухвалі мотиви, що ґрунтуються на матеріалах справи. На думку колегії суддів, висновки, які зробили суди, базуються на об`єктивній оцінці всіх доказів у їх сукупності з урахуванням доводів сторони захисту, обґрунтовано спростованих судами першої та апеляційної інстанцій.
Так, доведеність винуватості засудженого у вчиненні злочинів, передбачених частинами 2, 3 ст. 185 КК, суд переконливо обґрунтував показаннями потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , та ОСОБА_8 ; показаннями свідка ОСОБА_14 на підтвердження придбання ним в обвинуваченого ОСОБА_11 мобільних телефонів та автомобільного відеореєстратору, які належали потерпілим; даними протоколів виїмки та огляду, протоколами впізнання та очної ставки між ОСОБА_15 та свідком ОСОБА_14 , а також закупочними актами від 18 лютого та 17 травня 2012 року.
За епізодом вчинення ОСОБА_5 умисного вбивства ОСОБА_10 з корисливих мотивів, суд правильно послався на дані протоколу відтворення обстановки та обставин події, в ході якого засуджений в присутності захисника визнав себе винним в умисному вбивстві ОСОБА_10 і докладно розповів про обставини вчинення злочину та про свої конкретні дії щодо останнього, зокрема про мотиви та спосіб вбивства потерпілого та інші деталі скоєного, які могли бути відомі лише йому як безпосередньому виконавцю злочинних дій. Усі ці обставини об`єктивно підтверджені показаннями свідка ОСОБА_16 , а також протоколами очної ставки останнього із засудженим, та ОСОБА_5 зі своїм братом ОСОБА_5 й іншими доказами по справі.
При цьому, як видно з матеріалів справи, після затримання ОСОБА_5 08 вересня 2012 року о 20.20 год у зв`язку з порушенням проти нього кримінальної справи за ч. 1 ст. 115 КК, яка згідно ст. 45 КПК 1960 року не передбачає обов`язкової участі захисника, йому були роз`яснені його права, і він у протоколі про роз`яснення права підозрюваному (обвинуваченому) на захист та протоколі відмови від захисника власноруч вказав, що свої інтереси бажає захищати самостійно та послуг захисника не потребує (т. 2 а.с. 104-113).
З огляду на це, 09 вересня 2012 року ОСОБА_5 було допитано в якості підозрюваного та проведено очну ставку між ним та свідком ОСОБА_16 , де він визнавав себе винним у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_10 та розповідав про мотиви та спосіб заподіяння смерті потерпілому (т. 2 а.с. 114-117, 127-129).
10 вересня 2012 року, після звернення ОСОБА_5 із заявою про залучення в якості захисника адвоката ОСОБА_17 , яка того ж дня була задоволена, всі подальші слідчі дії, у тому числі, відтворення обстановки та обставин події, його допит в якості обвинуваченого та очна ставка між ним та його братом ОСОБА_5 , в яких він вкотре повністю визнав свою вину та щиро розкаявся, проводились за участю захисника із дотриманням його права на захист (т. 2 а.с. 130, 133, 135-137, 144-147).
Пізніше ОСОБА_5 змінив свої показання і почав стверджувати, що злочину не вчиняв, проте факт свого перебування в ніч на 06 вересня 2012 року в квартирі потерпілого не заперечував, однак зазначив, що зранку поїхав до свого брата й в момент вбивства ОСОБА_10 нібито знаходився в м. Чугуєві Харківської області.
Суд, згідно з матеріалами справи, перевірив показання ОСОБА_11 , з`ясував причини їх зміни і в результаті ретельного дослідження в сукупності з іншими доказами, зібраними у справі, дав належну оцінку, обґрунтовано визнав достовірними ті його показання на стадії досудового слідства, в яких він визнавав факт вчинення вбивства потерпілого.
Такий висновок суду є обґрунтованим, оскільки ці показання підтверджуються іншими зібраними у справі доказами й узгоджуються з ними, а відмова засудженого від них була судом правильно розцінена, як обрана засудженим позиція захисту.
Кваліфікація дій ОСОБА_11 за частинами 2, 3 ст. 185 та п. 6 ч. 2ст. 115 КК є правильною.
З огляду на наведене, твердження засудженого ОСОБА_11 про недоведеність його вини у вчиненні інкримінованих злочинів та порушення його права на захист не можна визнати прийнятними.
Доводи про безпідставне відхилення окремих клопотань сторони захисту, є неспроможними, оскільки зазначені клопотання суд розглянув і прийняв по них відповідні обґрунтовані рішення, які у касаційній скарзі не спростовані.
При цьому, за змістом закону, допит додаткових свідків та здійснення інших процесуальних дій є правом, а не обов`язком суду. Тому відмова в задоволенні клопотань сторони захисту з цього приводу свідчить не про істотне порушення кримінально-процесуального закону та неповноту дослідження обставин справи, а про відсутність аргументованих доводів щодо необхідності вчинення цих дій, оскільки обставини, поставлені захистом під сумнів, були перевірені шляхом дослідження інших доказів, яким надано належну оцінку.
Безпідставними є переконання засудженого з приводу розгляду справи незаконним складом суду в суді першої інстанції, оскільки ч. 3 ст. 17 КПК 1960 року, на порушення вимог якої посилається засуджений, було виключено на підставі Закону України № 3388-VI (3388-17) від 19 травня 2011 року.
Крім того, з приводу повторної участі суддів апеляційного суду ОСОБА_18 та ОСОБА_19 у розгляді справи щодо ОСОБА_5 у положеннях статей 54, 55 КПК 1960 року не визначено жодних заборон.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що органами досудового слідства, судами першої та апеляційної інстанцій не було допущено таких порушень кримінально-процесуального закону, які тягнули б за собою безумовне скасування судових рішень щодо ОСОБА_5 .
Покарання засудженому ОСОБА_20 призначено відповідно до вимог статей 50, 65 КК з урахуванням характеру та ступеня тяжкості вчинених злочинів, даних про його особу та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, а тому є необхідним та достатнім для його виправлення й попередження вчинення нових злочинів.
Апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК 1960 року.
Враховуючи те, що кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень кримінально-процесуального закону не допущено, то касаційна скарга засудженого ОСОБА_20 задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 394 396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, колегія суддів
у х в а л и л а:
Вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 29 травня 2014 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3