Справа № 367/6146/16-к
У Х В А Л А
12 серпня 2016 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши в підготовчому відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

в с т а н о в и в:
До Ірпінського міського суду з Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню внесеному 12.03.2016 р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000845 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявила про відповідність обвинувального акту вимогам закону та у зв`язку із цим можливість призначення його до розгляду. Потерпілий підтримав думку прокурора.

Захисник ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_6 вважали, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, бо не містить вказівки на таку пом`якшуючу обставину, як визнання вини, тому просили повернути обвинувальний акт прокурору.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Також у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.10.12 № 223-1430/0/4-12 зазначено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, якщо цей документ містить положення, що суперечать одне одному, до нього не долучено передбачені законом додатки.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, в тому числі, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною першою статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, п.34).

В рішенні від 25.07.2000 р., у справі «Маттоціа проти Італії» зазначено: «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому(рішення від 01.03.2001р. по справі «Даллос проти Угорщини, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54).

Вивчивши обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному 12.03.2016 р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000845 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, оскільки він не містить у собі належним чином сформульованого, зрозумілого обвинувачення та містить протиріччя.

Так, при викладі в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення вказано, що 12.03.2016 р. приблизно о 03 год 00 хв ОСОБА_6 , перебуваючи в розважальному закладі «Централ» за адресою: м. Ірпінь Київської області вул. Ленінградська, 3-А, вчинив сварку з ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . З метою продовження конфліктної ситуації всі вони покинули приміщення розважального закладу і біля його входу продовжили сварку, під час якої у ОСОБА_6 виник умисел на умисне заподіяння вказаним особам тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Однак, при цьому не зазначено кому які саме тілесні ушкодження ОСОБА_6 хотів завдати, чим та в який спосіб.

Далі вказується, що з цією метою ОСОБА_6 12.03.2016 р. приблизно о 03 год 00 хв направився до свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де взяв належну йому помпову рушницю та повернувся до розважального закладу «Централ», де з метою реалізації свого злочинного умислу здійснив два постріли в ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які перебували біля входу до вказаного вище розважального закладу.

При цьому, залишається незрозумілим на виконання якого саме злочинного умислу ОСОБА_6 вчинив зазначені дії.

В подальшому, у формулюванні обвинувачення ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що 12.03.2016 р., приблизно о 03 год 00 хв, перебуваючи на території проїжджої частини АДРЕСА_2 , тримаючи належну йому помпову рушницю, на ґрунті існуючих неприязних відносин вирішив спричинити будь-кому: ОСОБА_5 , ОСОБА_7 чи ОСОБА_8 , які перебували біля входу до вказаного вище розважального закладу, тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

Вказане суперечить викладеним в обвинувальному акті обставинам кримінального правопорушення, оскільки в них зазначено, що 12.03.2016 р., приблизно о 03 год 00 хв, між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 виникла сварка в приміщенні розважального закладу «Централ» за адресою: м. Ірпінь Київської області вул. Ленінградська, 3-А. Після цього всі вони вийшли до входу у розважальний заклад, де продовжили свару, після цього ОСОБА_6 пішов додому за адресою: АДРЕСА_1 , взяв там належну йому помпову рушницю, повернувся до розважального закладу «Централ» і тільки після цього здійснив два постріли з неї. Тобто, виходячи з наведеного, з моменту виникнення сварки в приміщенні розважального закладу, о 03 год 00 хв, і здійсненням ОСОБА_6 пострілів пройшов деякий час. Разом з тим, в обвинуваченні вказується, що ОСОБА_6 вчинив постріли вже о 03 год 00 хв.

До того ж, в обвинувачені вказується, що у ОСОБА_6 виник умисел на заподіяння ОСОБА_5 , ОСОБА_7 чи ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, коли він перебував на території проїжджої частини вулиці Ленінградської, неподалік будинку № 3-А в м. Ірпінь Київської області і тримав належну йому помпову рушницю, а при викладенні обставин кримінального правопорушення вказано, що такий умисел у нього виник під час сварки біля входу у розважальний заклад, після чого він пішов додому за рушницею.

Залишається також незрозумілим назва тілесного ушкодження «наявністю сторонніх тіл металевої щільності округлої форми до 9 мм в діаметрі в м`яких тканинах спини».

Отже, у зв`язку із наведеним обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України і підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.

Суд не приймає до уваги посилання сторони захисту на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону у зв`язку із не зазначенням у ньому такої пом`якшуючої обставини як визнання обвинуваченим своєї вини, оскільки слідчий чи прокурор на власний розсуд визначає у обвинувальному акті обставини, які пом`якшують відповідальність обвинуваченого. Разом з тим, обвинувачений чи його захисник не позбавлені можливості повідомити суду під час розгляду справи по суті про наявність тих чи інших обставин, що пом`якшують кримінальну відповідальність особи.

Суд також враховує, що по даному провадженню ухвалою від 12.08.2016 р. суд відмовив у клопотанні прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту обвинуваченого ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Враховуючи, що є достатні дані про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, але прокурором не доведено обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті, суд вважає за доцільне зобов`язати обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або до суду.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 194, 291, 314,331 КПК України, суд, -

у х в а л и в:
Повернути прокурору для усунення недоліків обвинувальний акт по кримінальному провадженню внесеному 12.03.2016 р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000845 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Зазначені в ухвалі недоліки обвинувального акту прокурору усунути протягом 15 днів.

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_6 прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або до суду .
Повний текст ухвали буде складено у строк до п`яти днів і проголошено 17.08.2016 р. о 08 год 30 хв.

На ухвалу може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд на протязі семи днів з дня проголошення ухвали.
Суддя: ОСОБА_1