ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2016 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, українець, гр-н України, освіта вища, працює, не одружений, проживає: АДРЕСА_1 , не судимий, -

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

сторони: прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник ОСОБА_7 , інші учасники - потерпілий ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И В:
04 липня 2016 року приблизно о 20 год. 20 хв ОСОБА_6 , перебуваючи на території середньої загальноосвітньої школи № 13 ім. Івана Хитриченка за адресою: м. Київ, вул. Генерала Потапова, 3, умисно, використовуючи невстановлений досудовим розслідуванням предмет, схожий на ніж, заподіяв ОСОБА_9 тяжке тілесне ушкодження за таких обставин.

04 липня 2016 року, приблизно з 20 год ОСОБА_10 разом з іншими громадянами грав у баскетбол на баскетбольному майданчику названої вище школи. У цей час на цьому ж майданчику ОСОБА_6 вигулював свою собаку. Оскільки ця собака заважала грі (періодично вибігала на гральний майданчик) ОСОБА_10 зробив зауваження ОСОБА_11 і двічі попросив його прибрати собаку. ОСОБА_6 не реагував на ці зауваження та прохання, а тому між ними виник словесний конфлікт, під час якого лунали взаємні образи, а ОСОБА_12 штовхнув ОСОБА_13 та завдав ногою удар по нозі останньому. Коли через декілька хвилин гра була вимушено припинена, словесний конфлікт між ними продовжився, при цьому ОСОБА_6 пообіцяв супроводити собаку додому і повернутися, щоб «розібратися». Така поведінка ОСОБА_13 обурила ОСОБА_14 , а тому він наздогнав його і коли схопив за одяг, ОСОБА_6 , відчуваючи особисту неприязнь, взяв у праву руку предмет, схожий на ніж, який мав при собі, та наніс ним один удар в область грудної клітини потерпілому ОСОБА_9 . Цими своїми діями ОСОБА_6 завдав останньому тяжке тілесне ушкодження (за критерієм небезпеки для життя) у виді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва, а саме поранення лівої внутрішньої грудної артерії, жирових привісків перикарду, верхньої долі лівої легені, яке ускладнилось гемотораксом.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 хоча і заявив про те, що визнає свою винуватість і щиро кається, проте фактично визнав її частково, а саме лише у тому, що проігнорував обґрунтовані зауваження ОСОБА_12 з приводу собаки та не прибрав її з ігрового майданчику, чим дійсно спровокував конфлікт, а також у причетності до заподіяння потерпілому тяжкого тілесного ушкодження, оскільки під час з`ясування з ним стосунків тримав у правій руці ніж.

Так, як показав обвинувачений, у вечорі 04 липня 2016 року він разом з маленькою собакою породи йоркширський тер`єр перебував на газоні поруч з баскетбольною площадкою на території школи № 13 (м. Київ, вул. Генерала Потапова, 3). Слідкував за собакою та грою у баскетбол, яка відбувалася на цій площадці. ОСОБА_15 дійсно періодично вибігала на площадку, але, як вважав обвинувачений, нікому не заважала, оскільки могла тільки веселити. Через деякий час на площадці з`явився ОСОБА_12 з дівчиною і приєднався до гри. Маючи чисельну перевагу, команда ОСОБА_12 програвала, тому останній почав виявляти дратівливість. В один момент, коли ОСОБА_12 впав на асфальт від зіткнення із суперником, то звернувся до нього, обвинуваченого, «це твоя собака, прибери її». Він відповів: «не нервуй, я за нею дивлюся, ні чого страшного, що вона вибігає на поле». ОСОБА_12 підійшов до нього і сказав, що бити його не буде, оскільки тут дівчата, взяв за шию, протягнув декілька метрів і наказав йти з площадки, давши «під затильник». Він, обвинувачений, з початку розгубився, а потім зрозумів, що треба йти, повернувся на площадку та повідомив всім, що відведе собаку і повернеться, після чого направився у бік виходу. Потерпілий відреагував запитанням «це ти мені?». Він його заспокоїв «ні, я просто відведу собаку, щоб вона нікому не заважала, і повернусь». Однак потерпілий не заспокоювався, питаючи «що буде далі?», і почав виконувати руками «хаотичні дії» навколо його, обвинуваченого, голови, виштовхуючи його з площадки.

Як далі показав обвинувачений, він розумів, що був не правий, оскільки собака дійсно вибігала на поле і заважала грати, а тому забрав її та пішов. Однак ОСОБА_12 не заспокоївся, наздогнав його, схопив за капюшон і почав наносити удари по тулубу та ногах. Він, ОСОБА_16 , будучи наляканим та відступаючи спиною назад, дістав із заднього карману розкладний туристичний ніж, який носив із собою для побутових цілей, швидко розклав його двома руками і підняв у правій руці перед собою, намагаючись підсвідомо на рівні інстинкту самозбереження налякати ОСОБА_12 та зупинити напад з його боку, але той цього не побачив, оскільки був у захопленні від своїх дій, і наткнувся на ніж. Після цього потерпілий різко відскочив, закричав, що його ударили ножем в серце, і знову накинувся на нього, схопивши за одяг. Він, обвинувачений, скинувши з себе через голову верхній одяг, почав тікати, але невдовзі був затриманий і побитий невідомими. Коли приїхала поліція йому вдалося у кайданках втекти з місця події, але з часом він добровільно заявив про себе поліції як про особу, яка завдала ножове поранення потерпілому.

ОСОБА_6 також уточнив, розкриваючи мотиви своїх дій, що з самого початку конфлікту відчував страх, приниження та безпорадність, агресії до потерпілого не мав, останній навпаки виявляв агресію, був єдиний вихід припинити конфлікт покинути площадку, що власне він і намагався зробити, але потерпілий з невідомих причин, наздоганяючи, вирішив продовжити конфлікт і став атакувати. Обвинувачений наполягав на тому, що умислу заподіяти ножове поранення не мав, хотів лише налякати потерпілого, який на ніж наткнувся сам. Дістаючи ніж, він не очікував таких наслідків, хоча повинен був їх передбачити, наміру завдати шкоди здоров`ю потерпілого не мав. Його сім`я відшкодувала витрати потерпілого на лікування, передавши йому грошові кошти в сумі 1 500 доларів США.

З огляду на показання обвинуваченого в суді, захист також висунув версію про заподіяння потерплому тяжкого тілесного ушкодження через необережність з боку ОСОБА_13 , а саме через злочинну недбалість, а тому просив перекваліфікувати його дії на ст. 128 КК України.

Не дивлячись на часткове визнання обвинуваченим своєї винуватості, та захисні версії про самозахист та спричинення шкоди здоров`ю потерпілому через необережність, винуватість ОСОБА_13 в умисному заподіянні за викладених вище обставин тяжкого тілесного ушкодження потерпілому підтверджується крім власне показань самого обвинуваченого, в яких не заперечуються окремі обставини конфлікту з фактичного боку, усією сукупністю досліджених судом доказів, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй достовірності та допустимості.

Так, допитаний судом потерпілий ОСОБА_10 показав, що 04 липня 2016 року приблизно о 20 год приймав участь у грі в баскетбол, перебуваючи на баскетбольному майданчику, тобто на спеціально відведеному для цього місці, що знаходилося на території середньої школи № 13 по вул. Генерала Потапова. Гравцями були ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ще один хлопець. За грою спостерігала його дівчина - ОСОБА_20 . У цей час на цьому ж майданчику ХРИСТИЧ вигулював свою собаку - йоркширський тер`єр. Ця маленька собачка загрози не становила, проте, вибігаючи під ноги на гральне поле, заважала грі. Невдало впавши під час гри через неї, він попросив її прибрати, не знаючи власника. У відповідь ОСОБА_16 вигукнув «що ти мене тут напрягаєш?». Вести розмову у такому тоні у присутності неповнолітніх та дівчат він не мав бажання, а тому підійшов до ХРИСТИЧА і повідомив, що розбиратися з ним не буде, і попросив просто убрати собаку, після чого продовжив гру. ХРИСТИЧ на прохання не відреагував, лише коментував його дії - «хто ти такий?» і тому подібне. Через декілька хвилин, коли собака знову вибігла на поле, він, ОСОБА_12 , не припиняючи гри, вкотре звернувся до ХРИСТИЧА, наблизившись до нього «слухай, що тут не зрозумілого, убери собаку з грального поля». Між ними виникла словесна перепалка. Коли через цей конфлікт гра припинилася, але він, потерпілий, ще перебував на полі, біля нього пройшов ОСОБА_16 і демонстративно пообіцяв супроводити собаку додому і повернутися, щоб «розібратися», при цьому праву руку тримав у сумці. Як зараз вважає потерпілий, ОСОБА_16 у цей момент тримав ніж у руці, підготувавши його, і чекав моменту, щоб зблизитися для нанесення смертельного удару. Але він тоді цього не знав і тому, обурившись його поведінкою, наздогнав останнього, щоб вивести з площадки, для цього лівою рукою взяв за капюшон. Проте, ОСОБА_16 нирнув під його ліву руку і з розвороту знизу наніс удар ножем точно в область серця. Ніж він, потерпілий, в руці ХРИСТИЧА побачив тільки після удару. Як наполягав потерпілий, обвинувачений діяв цілеспрямовано з метою вбивства, розраховуючи на несподіваність своїх дій, для чого заздалегідь приховано підготував ніж для удару, він не намагався завдати ударів ножем в інші місця, як і попередити про його застосування.

Як далі показав потерпілий, після ножового поранення він продовжував утримувати ОСОБА_16 за одяг, проте останній вивернувшись втік, але був затриманий іншими очевидцями подій. Коли приїхала поліція, йому знову вдалося втекти з місця події, але вже в кайданках. МУДРЕНКО також уточнив, що ніяких ударів по тілу обвинуваченого не наносив, конфлікт був спровокований ОСОБА_16 , який, як визнав у суді, розумів, що заважає грі, вигулюючи собаку на спортивному майданчику, проте продовжував так робити поки не була зірвана гра, хоча міг перед цим спокійно залишити майданчик. Також потерпілий визнав, що сім`я обвинуваченого частково відшкодувала його витрати на лікування на суму 1 500 доларів США, тобто за період по 13 липня 2016 року.

Під час слідчого експерименту, як видно з його протоколу від 19 липня 2016 року, потерпілий показав механізм населення ножового удару в груди, який відбувся під час розвороту обвинуваченого у напрямку знизу у верх.

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07 липня 2016 року потерпілий ОСОБА_10 у присутності понятих впізнав ОСОБА_13 як особу, яка 04 липня 2016 року близько 20 год завдала йому ножове поранення в груди.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 , визнавши, що підтримує із потерпілим дружні стосунки, повністю підтвердила наведені вище показання ОСОБА_12 про обставини його конфлікту з ОСОБА_16 та отримання ним в результаті цього конфлікту ножового поранення, очевидцем якого також була, уточнивши, що бачила, як ОСОБА_16 наприкінці конфлікту, який був ним спровокований, щось робив у своїй сумці, після цього два рази, переконавшись, що ОСОБА_12 його чує, наголосив, що повернеться, щоб «розібратися». ОСОБА_12 наблизився до ХРИСТИЧА і між ним відбулася словесна перепалка, яка супроводжувалася штовханиною, після чого ОСОБА_12 намагався за капюшон вивести ХРИСТИЧА з поля, однак останній вивернувшись с розвороту наніс знизу удар ножем, тримаючи його у правій руці, в область серця потерпілому. Як також показала свідок, вона не чула ненормативної лексики з боку обох сторін.

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19 липня 2016 року свідок ОСОБА_21 у присутності понятих впізнала ОСОБА_13 як особу, яка 04 липня 2016 року близько 20 год завдала ОСОБА_9 ножове поранення в груди.

Допитаний в судовому засіданні неповнолітній свідок ОСОБА_18 у присутності свого законного представника батька ОСОБА_22 , визнавши, що підтримує із ОСОБА_16 приятельські стосунки, показав, що у вечорі літнього дня (точно не пам`ятає) приймав участь разом з ОСОБА_12 у грі в баскетбол, перебуваючи на баскетбольному майданчику, тобто на спеціально відведеному для цього місці, що знаходилося на території середньої школи № 13 по вул. Генерала Потапова. За грою спостерігав ХРИСТИЧ із собакою, яка заважала грати, вибігаючи під ноги на гральне поле. МУДРЕНКО спокійно два рази просив ХРИСТИЧА прибрати собаку, але той ці прохання ігнорував. Гра була вимушено припинена із-за словесного конфлікту, який спровокував ОСОБА_16 , вони кричали один на одного, використовуючи нецензурну лексику. Дочекавшись закінчення гри, ХРИСТИЧ демонстративно, продовжуючи провокувати потерпілого, пообіцяв супроводити собаку додому і повернутися, щоб «розібратися». МУДРЕНКА це роздратувало, він наздогнав ОСОБА_16 щоб вивезти його з поля, під час чого ОСОБА_16 поранив ОСОБА_12 . Відразу після цього ОСОБА_16 намагався втекти, але його затримали інші люди. Як уточнив свідок, фізичного насильства з боку ОСОБА_12 по відношенню до ХРИСТИЧА він не бачив, як і того, чим і куди було поранено потерпілого, оскільки той був звернутий до нього спиною, але з огляду на їх взаємні рухи, сам наткнутися на ніж ОСОБА_12 не міг, це смішно. Наслідки поранення в груди він побачив пізніше, коли вже викликав швидку медичну допомогу та поліцію. Був вражений діями ОСОБА_16 під час цих подій.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 , повністю підтвердивши вище наведені показання свідка ОСОБА_23 про причини, обставини та наслідки конфлікту між обвинуваченим і потерпілим, уточнив, що: - ОСОБА_12 грав з ними у баскетбол за їх проханням і спокійно декілька разів просив ХРИСТИЧА прибрати собаку, яка заважала грати, вибігаючи на поле (одного разу ОСОБА_12 навіть впав через неї), але той ці прохання ігнорував, провокуючи конфлікт; - коли гра вимушено через конфлікт припинилася (зіграли всього хвилин десять), ХРИСТИЧ, продовжуючи провокувати ОСОБА_12 , в грубій формі пообіцяв віднести собаку додому і повернутися, щоб «розібратися», тому ОСОБА_12 наздогнав його, щоб вивезти з поля, на якому були діти, ОСОБА_16 продовжував ображати ОСОБА_12 ; - під час, коли вони штовхалися, ОСОБА_16 наніс удар ножем, який тримав у правій руці, в область серця потерпілому; - він свідок, бачив як сам удар, так і лезо ножа, яким був нанесений удар, після чого ОСОБА_16 намагався втекти, але його затримали інші люди. Разом з тим, свідок показав, що між ОСОБА_12 та ОСОБА_16 виникла штовханина і не виключив того, що ОСОБА_12 міг під час словесної перепалки вдарити ХРИСТИЧА ногою по нозі.

Допитаний в судовому засіданні неповнолітній свідок ОСОБА_17 у присутності свого законного представника матері ОСОБА_24 , підтвердивши вище наведені показання свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_25 про причини, обставини та наслідки конфлікту між обвинуваченим і потерпілим, уточнив, що: - у вечорі 04 липня 2016 року також приймав участь разом з ОСОБА_12 у грі в баскетбол; - за грою спостерігав ХРИСТИЧ із собакою, яка реально заважала грати, вибігаючи на поле, у зв`язку з чим ОСОБА_12 протягом п`яти хвилин декілька разів просив ХРИСТИЧА прибрати собаку, але собака знову бігала по полю; - не можна сказати, що собака унеможливлювала гру, але об`єктивно утруднювала її хід; - гра була вимушено припинена через конфлікт, який спровокував ХРИСТИЧ і огризався на зауваження ОСОБА_12 , у свою чергу ОСОБА_12 почав виявляти агресію на ХРИСТИЧА, вони кричали один на одного, використовуючи нецензурну лексику, штовхалися, потім ХРИСТИЧ несподівано наніс ножовий удар в груди потерпілому; - самого удару свідок не бачив, але бачив, як після удару ОСОБА_16 у правій руці тримав ніж, а ОСОБА_12 схопився за груди в області серця; - ХРИСТИЧА, який намагався втекти, затримали невідомі хлопці.

Згідно з протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 у присутності законних представників та понятих вказали на ХРИСТИЧА як особу, яка 04 липня 2016 року близько 20 год завдала ОСОБА_12 ножове поранення в груди.

Суд звертає увагу на те, що показання свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_23 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , не зважаючи на те, хто з них мав приятельські стосунки з одним чи іншим учасником конфлікту, в деталях узгоджуються між собою, мають взаємодоповнюючий характер, а тому у суду відсутні будь-які підстави поставити їх під сумнів в контексті оцінки на достовірність вказаних доказів. При цьому окремі дрібні неузгодженості в показах цих осіб щодо використання під час конфлікту обома його учасниками нецензурної лексики та застосування фізичного насильства з боку ОСОБА_12 по відношенню до ХРИСТИЧА (штовханина, намагався вивести за одяг, завдав один удар ногою по нозі) пояснюються різними обставинами спостереження за цим конфліктом, окремі з яких свідки могли не бачити, та специфікою їх сприйняття неповнолітніми свідками, які намагалися буди максимально щирими і свідчити об`єктивно, не залежно від того, на чию користь можуть бути використані їх показання.

Як обвинувальний, так і потерпілий про наявність у вказаних свідків підстав оговорювати їх не заявляли.

Отже, суд визнає достовірними показання всіх вказаних свідків в частині, яка повністю узгоджується між собою, а також і показання свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 про ненормативну лексику з боку обох учасників конфлікту, свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 про штовханину між учасниками конфлікту, а ОСОБА_25 і про удар по нозі з боку ОСОБА_12 , а тому кладе їх в основу свого рішення, критично оцінюючи показання обвинуваченого, потерпілого та свідка ОСОБА_21 в тій частині, в якій вони суперечать наведеним вище відомостям, які суд визнав достовірними.

За таких обставин, доводи захисту про те, що ОСОБА_16 не бажав розвитку конфлікту, мав намір його припинити, залишаючи ігровий майданчик, спростовані показаннями вказаних свідків, які наполягали на тому, що обвинувачений не тільки спровокував початок конфлікту, а й своїми впертими діями свідомо загострював його, ігноруючи очевидно для нього зрозумілі та обґрунтовані претензії з боку потерпілого, своєю такою поведінкою дратуючи останнього до тих пір, доки гра не була зірвана, а наприкінці демонстративно провокуючи останнього на продовження з`ясування стосунків і в подальшому, обіцяючи для цього повернутися. Характер такої поведінки ХРИСТИЧА безспірно вказує на те, що він такі дії робив свідомо, провокуючи ОСОБА_12 діяти у відповідь, а у такому випадку реакція у відповідь з боку МУДРЕНКА для ХРИСТИЧА була не тільки очікувана, а й бажана з тим, щоб реагуючи на її прояв поставити крапку останнім і тим самим, досягнути самоствердження в очах неповнолітніх очевидців конфлікту, серед яких користувався авторитетом як старший за віком. На наявність такого авторитету вказує та обставина, що, як визнали свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_17 , ХРИСТИЧ і раніше мав традицію вигулювати свою собачку на гральному майданчику під час проведення на ньому гри і сформував з цього приводу відповідне дозвільне ставлення як звичку.

Наведене підтверджує висновки суду про те, що поведінка ОСОБА_13 по відношенню до потерпілого була викликана неприязними стосунками, а не необхідністю захищатись від нього.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_27 матір обвинуваченого, будучи обізнаною із своїми правами, передбаченими ст. 63 Конституції України, характеризуючи свого сина виключно з позитивного боку, добровільно показала, що очевидцем конфлікту між сином та потерпілим не була. Син дуже хвилювався у зв`язку з цією подією і вирішив добровільно заявити про себе в поліцію, куди з`явився з явкою з повинною.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_28 рідний брат обвинуваченого, будучи обізнаним із своїми правами, передбаченими ст. 63 Конституції України, також характеризуючи свого брата виключно з позитивного боку, добровільно показав, що 14 липня 2016 року він особисто передав потерпілому 1 500 доларів США на відшкодування шкоди, завданої злочином. Як також уточнив свідок, очевидцем конфлікту між братом та потерпілим він не був.

Факт добровільного відшкодування потерпілому витрат на лікування у зв`язку із отриманим ножовим пораненням на суму в еквіваленті 1 500 доларів США підтверджується дослідженими судом розписками ОСОБА_29 та потерпілого від 14 липня 2016 року.

Допитані в судовому засіданні за клопотанням захисту свідки ОСОБА_30 та ОСОБА_31 друзі обвинуваченого, кожний окремо, надали виключно позитивну характеристику ОСОБА_6 , якого знали як неконфліктного та розсудливого друга.

Обвинувачений наведені показання свідків матері, брата та друзів не оспорював.

Як вбачається з протоколів огляду місця події та речей потерпілого ОСОБА_14 , місцем події, де виявлені сліди бурого кольору, є територія між двома спортивними майданчиками (баскетбольним полем та стадіоном) середньої загальноосвітньої школи № 13 за адресою: м. Київ, вул. Генерала Потапова, 3, а родичами потерпілого був виданий одяг останнього, зокрема футболка та майка з розривам з лівого боку спереду та плямами бурого кольору.

Як видно з досліджених судом довідки відділення політравми КМКЛ № 17 № 1004 від 05 липня 2016 року, картки виїзду швидкої медичної допомоги № 1667 від 04 липня 2016 року, ОСОБА_10 був госпіталізований з проникаючим ножовим пораненням грудної клітини, а прийом виклику для швидкої зафіксовано 04 липня 2016 року о 21 год 03 хв.

Згідно з висновком експерта за результатами судово-медичної експертизи № 1330е від 21 липня 2016 року ОСОБА_10 отримав від однократної дії предмету, якому притаманні колото-ріжучі властивості, тяжке тілесне ушкодження (за критерієм небезпеки для життя) у виді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва (рана 0,8х2,5 см), а саме поранення лівої внутрішньої грудної артерії, жирових привісків перикарду, верхньої долі лівої легені, яке ускладнилось гемотораксом.

Згідно з висновком експерта за результатами судово-медичної експертизи № 233-мк від 08 вересня 2016 року на фуфайці (футболка) та майці ОСОБА_14 виявлено по одному наскрізному пошкодженню на передній поверхні зліва, що співпадають за локалізацією між собою та з раною на тілі потерпілого, є колото-різаними від дії плаского односторонньо-гострого колюче-ріжучого предмету типу клинка ножа, що має обушок П-подіного перетину та лезо.

Обвинувачений наведені висновки експертів не оспорював, навпаки посилався на них, активно відбудовуючи свою захисну версію про необережне поранення потерпілого.

Аналіз вказаних у наведених висновках експертів даних щодо сили нанесеного обвинуваченим ножового удару (пошкоджені органи) та його локалізацію (область нанесення), локалізацію пошкоджень на тілі та одязі потерпілого, наведених вище показань всіх очевидців конфлікту, потерпілого у своїй сукупності спростовують захисну версію обвинуваченого про випадковість їх нанесення, тим більше припущення про те, що причиною такого поранення у потерпілого могло бути інерційне «натикання» його самого на ніж.

Суд визнає показання всіх свідків очевидців подій, потерпілого ОСОБА_14 , дані, які містять проаналізовані вище протоколи слідчих дій, всі наведені вище висновки експертів, а також показання обвинуваченого, в частині, що їм не суперечать, належними, допустимими та достовірними доказами, а їх сукупність такою, що з усією достатністю доводить умисел ОСОБА_13 на заподіяння потерпілого тяжкого тілесного ушкодження.

При цьому суд, виходить із сукупності всіх встановлених обставин події, яка відбулася на фоні сформованих хоча і нетривалих, проте стійких конфліктних стосунків між обвинуваченим і потерпілим, які мали тенденцію до загострення, умов, за яких виникла дана конкретна сварка (зухвале і демонстративне порушення обвинуваченим правил поведінки та ігнорування зауважень з цього приводу), обстановку, в якій вона відбувалася (на території загальноосвітньої школи та у присутності неповнолітніх осіб), ці дані вказують на наявність в ОСОБА_13 мотиву застосування насильства до ОСОБА_14 раптова неприязнь у зв`язку з приниженням через зауваження у присутності неповнолітніх осіб. Суд також враховує спосіб заподіяння ОСОБА_32 тілесного ушкодження потерпілому (раптове і несподіване (без будь-якого попередження) для потерпілого нанесення удару гострим предметом, схожим на ніж в область серця), його кількість (однократність) та характер (проникаюче поранення), локалізацію (в область серця), причини припинення ним своїх дій (загроза бути затриманим). Вказані обставини у своїй сукупності з усією очевидністю вказують на те, що ОСОБА_6 цілком усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді тяжких тілесних ушкоджень і бажав їх настання, а тому вважає доведеним, що ОСОБА_33 за вказаних вище обставин мав прямий умисел на заподіяння ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, які фактично заподіяв.

Те, що обвинувачений відразу після нанесення раптового удару гострим предметом схожим на ніж намагався втекти і два рази в подальшому втікав з місця злочину, також свідчить про усвідомлений характер його дій в контексті їх суспільно-небезпечних наслідків, а відтак і наявний умисел на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень постраждалому.

Отже, версія захисту про заподіяння тяжкого тілесного ушкодження через необережність свого підтвердження в суді не знайшла, а тому правові підстави для перекваліфікації дій обвинуваченого на ст. 128 КК України відсутні

Доводи обвинуваченого про наявність у нього стану необхідної оборони також безспірно спростовуються дослідженими в судовому засіданні і наведеними вище доказами про справжні обставини конфлікту, його ініціатора та перебіг, які суд визнав достовірними. За змістом ст. 36 КК України дії особи, яка з мотивів раптово виниклої особистої неприязні чи помсти у відповідь на фізичне насильство завдала шкоди здоров`ю іншій особі, яку перед цим сама спровокувала на конфлікт, не можуть бути оцінені як вчинені в стані необхідної оборони.

До того ж дії, які в умовах реального розвитку конфлікту, а не за обставин, про які повідомив обвинувачений в суді, за своїм характером і об`єктивними проявами не можуть розцінюватися як такі, що досягли ступеня суспільної небезпечності, властивого злочину, і могли викликати у ОСОБА_13 стан необхідної оборони.

За відсутності ознак необхідної оборони в діях обвинуваченого, суд відхиляє його доводи і про можливість перевищення меж такої оборони, оскільки лише за наявності стану необхідної оборони може бути зроблений висновок, перевищила особа її межі чи ні.

На підставі аналізу всіх наведених доказів суд вважає безспірно доведеним, що ОСОБА_6 завдав тілесних ушкоджень потерпілому умисно.

Згідно висновку комісії експертів за результатами комплексної психолого-психіатричної експертизи № 171 від 30 серпня 2016 року ОСОБА_6 у період часу інкримінованих йому дій виявляв ознаки «Ананкасного (обсесивно-компульсивного) розладу особистості», проте за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Вказаний висновок є належно мотивованим, науково обґрунтованим, складений комісією висококваліфікованих експертів, що мають достатній досвід і стаж експертної роботи, на підставі ретельного дослідження всіх матеріалів кримінального провадження, яким не суперечить, відповіді та висновки експертів повні та вичерпні, не допускають подвійного тлумачення і суперечностей, які потребували б роз`яснення, а тому суд кладе його в основу свого висновку про те, ОСОБА_6 був осудним, тобто здатним під час вчинення злочину усвідомлювати свої дії і керувати ними.

Наведені дані, які одержані судом під час дослідження вказаного висновку комісії експертів психіатрів та психолога, також переконливо вказують на те, що ОСОБА_6 під час вказаного конфлікту діяв з прагненням до самоствердження в очах підлітків, проявляючи егоцентричну впертість, що у подальшому завершилося імпульсивним реагуванням на дії потерпілого у відповідь, що повністю узгоджується з висновками суду, які наведені вище.

У судовому засіданні були допитані всі особи, які заявлялися сторонами і свідчення яких мали значення для правильного вирішення справи, досліджено всі зібрані під час досудового та судового слідства докази, всім їм дана оцінка.

За таких обставин, суд вважає доведеним те, що 04 липня 2016 року приблизно о 20 год 20 хв ОСОБА_6 , перебуваючи на території середньої загальноосвітньої школи № 13 ім. Івана Хитриченка за адресою: м. Київ, вул. Генерала Потапова, 3, умисно, використовуючи невстановлений досудовим розслідування предмет, схожий на ніж, умисно, діючи з прямим умислом, заподіяв ОСОБА_34 тяжке тілесне ушкодження, а тому ці дії обвинуваченого кваліфікує за ч. 1 ст. 121 КК України.
Суд на виконання обов`язків щодо захисту прав людини, вважає за необхідне надати правову оцінку скарзі обвинуваченого щодо незаконності його затримання.

Всупереч вимогам ст. 209, ч. 5 ст. 208 КПК України уповноважена службова особа, яка процесуально оформляла затримання ХРИСТИЧА, не вказала на підстави його затримання. Враховуючи викладене, скаргу захисника ХРИСТИЧА на порушення права обвинуваченого на захист в цій частині суд визнає обґрунтованою і вважає за необхідне звернути увагу на це орган досудового розслідування.

Разом з тим, суд критично як надумані оцінює заяву захисника про відсутність підстав для затримання ОСОБА_13 , яке фактично проведено з підстав, передбачених ч. 2 ст. 208 КПК України, оскільки сукупність очевидних ознак вказували на те, що саме ця особа могла вчинити злочин.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_11 покарання суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно із ст. 12 КК України є тяжким, спосіб та місце завданої загиблому травми, а також враховує дані про особу винного, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, займався суспільно корисною працею, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання та в побуті характеризується виключно позитивно. Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_11 , суд визнає його явку з повинно, яка була задокументована слідчим і підтверджена дослідженими судом даними, які містять його рапорти з цього приводу. Натомість, суд в контексті таких обставин не визнає доведеним те, що ОСОБА_6 щиро розкаявся (ознаки такого каяття відсутні) та відшкодував завдані злочином збитки, які відшкодовані лише частково.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, а також приймаючи до уваги дані про стан здоров`я обвинуваченого, суд вважає за можливе виправлення ОСОБА_13 тільки в умовах ізоляції від суспільства, не призначаючи йому максимального покарання в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, в даному випадку є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.

Враховуючи обґрунтованість висунутої обвинуваченому підозри у вчиненні тяжкого злочину, обраний судом вид покарання, наявність підстав вважати, що ОСОБА_6 , з огляду на дані про його особу, поведінку після вчинення злочину, зможе ухилитися від виконання процесуальних рішень суду (ризик переховування), суд вважає за необхідне в порядку ст. 377 КПК України залишити без зміни до набрання вироком законної сили раніше обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 371, 373-377 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за якою призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на шість років.

Скаргу захисника ОСОБА_3 на порушення його права на захист під час процесуального оформлення затримання задовольнити, визнати дії органу досудового розслідування в цій частині неправомірними, в іншій частині скарга задоволенню не підлягає.

У строк відбування покарання ОСОБА_35 зарахувати період з 07 липня 2016 року по день набрання вироком законної сили включно з урахуванням строку його затримання та перебування під вартою в межах даного провадження із розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює двом дням позбавлення волі.

Речові докази після набрання вироком законної сили: які зберігаються в кімнаті речових доказів СВ Святошинського РВ УМВС України в м. Києві знищити, а які зберігаються при матеріалах справи зберігати при матеріалах справи.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 ТРИМАННЯ ПІД ВАРТОЮ залишити без зміни і до набрання вироком законної сили утримувати його у Київському слідчому ізоляторі № 13 Управління державної пенітенціарної служби України з питань виконання покарань в м. Києві та Київській області.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СУДДЯ ОСОБА_36