Справа № 592/7860/16-к
Провадження № 1-м/592/9/16

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2016 року м.Суми

Слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 ,

з участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

заявника - захисника ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

особи, в інтересах якої подана скарга,- ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми скаргу захисника ОСОБА_4 , діючого в інтересах ОСОБА_6 , про звільнення ОСОБА_6 з під варти у зв`язку з відсутністю підстав для застосування щодо нього екстрадиційного арешту, -

В С Т А Н О В И В:
26 серпня 2016 року до суду звернувся захисник ОСОБА_6 - ОСОБА_4 з клопотанням про звільнення ОСОБА_6 з під варти у зв`язку з відсутністю підстав для застосування щодо нього екстрадиційного арешту, мотивуючи своє клопотання тим, що ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.07.2016 року за результатами розгляду клопотанням заступника прокурора Сумської області застосовано екстрадиційний арешт відносно громадянина Російської Федерації ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився у м. Тірнауз, Кабардино-Балкарської республіки Російської Федерації до вирішення питання про його видачу (екстрадицію) правоохоронним у органам РФ та його фактичну передачу, але не більше ніж на дванадцять місяців.

Захисник ОСОБА_6 - ОСОБА_4 вважає, що ОСОБА_6 підлягає звільненню з-під варти у зв`язку з наступним:

У 2014 році ОСОБА_6 звернувся до Державної міграційної служби України і заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Рішенням ДМС України від 18 серпня 2014 року № 437-14 ОСОБА_6 було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_6 оскаржив його до Окружного адміністративного суду м. Києва. Постановою від 14.11.2014р. у задоволенні позовних вимог було відмовлено. Зазначене судове рішення було оскаржене ОСОБА_6 в апеляційному порядку. В результаті розгляду апеляційна скарга ОСОБА_6 була задоволена, постановою, Київського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2015р. рішення суду першої інстанції скасовано, зобов`язано ДМС України повторно розглянути заяву ОСОБА_6 про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

07.09.2015р. рішенням № 632-15 ДМС України повторно відмовила ОСОБА_6 у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні. Вказане рішення також оскаржено у судовому порядку. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.02.2016р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду м. Києва від 21.06.2016р., рішення Державної міграційної служби України від 07.09.2015 № 632-15 про відмову у визнанні ОСОБА_6 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, визнано протиправним та скасовано; зобов`язано ДМС України повторно розглянути заяву ОСОБА_6 про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Під час судових розглядів стосовно оскарження відмов ДМС України у визнанні ОСОБА_6 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту національними судами було встановлено, що у відкритих інформаційних джерелах міститься низка інформації, яка підтверджує наявність небезпеки для життя та свободи окремих чеченських громадян з боку російських спецслужб.

Так, за даними інформаційного агентства CHECHENPRESS, Міністерство Держбезпеки ЧРІ визначило перелік чеченських громадян і деяких інших людей, негласно відзначених до фізичної страти http://www.chechen.org/forums/showthread.php?t=302. До цього списку включено, також, ім`я ОСОБА_6 .

Суди першої та апеляційної інстанції зазначили про те, що вищенаведена обставина дає підстави дійти висновку про наявність загрози життю та здоров`ю ОСОБА_6 в Російській Федерації. Саме ці фактичні обставини стали підставою для визнання відмови у визнанні ОСОБА_6 біженцем або особою, що потребує додаткового захисту протиправною та її скасування.

Отже, враховуючи той факт, що вказані судові рішення набрали законної сили, з урахуванням положень ст. 124 Конституції України стосовно обов`язковості виконання судових рішень на всій території України, зазначені висновки національних судів повинні бути взяті до уваги при вирішенні питання щодо застосування екстрадиційного арешту щодо ОСОБА_6 .

З урахуванням вказаних вищого висновку національних судів про наявність загрози життю та здоров"ю ОСОБА_6 в РФ , у разі його видачі в країну громадянської належності він піддаватиметься ризику зазнати катувань , жорстокого поводження та смерті , а відтак його видача суперечитеме зобов"язанням України за ст. 3 Конвенції ООН проти катувань та інших жорстоких , нелюдських чи таких, що принижують гідність видів поводження і покарання, а також ст.ст. 2,3,5,6,7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Міжнародними нормативно- правовими актами , згода на обов"язковість яких надана ВР України , що регулюють питання видачі осіб на запит іноземної держави , є Європейська конвенція про видачу правопорушників 13.12.1957р. та Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальнихсправах.

Також захисник ОСОБА_6 - ОСОБА_4 звертає увагу суду на те, що ОСОБА_6 переслідується правоохоронними органами РФ саме через його політичні переконання і запит про його видачу за вчинення звичайного кримінального правопорушення був зроблений саме з метою покарання ОСОБА_6 за його політичні погляди.

Зазначені обставини підтверджуються тим, що ОСОБА_6 був активним членом Правозахисного центра «Меморіал», де займався збором інформації про порушення прав місцевого населення російськими військовими, входив до комісії з розслідувань вбивств, каліцтв та інвалідностей дітей віком до 14 років, постраждалих від бомбардувань російських військ.

Крім того, у судовому засіданні, яке відбулось 14.07.2016р. у Ковпаківському районному суді м. Суми був допитаний у якості свідка ОСОБА_7 , котрий повідомив, що внаслідок застосування до нього жорстоких тортур працівниками ФСБ РФ був вимушений обмовити ОСОБА_6 та дати свідчення про начебто вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень на території РФ, хоча, як зазначив ОСОБА_7 він взагалі раніше ОСОБА_6 не знав і, відповідно, не володів будь-якою інформацією щодо вчинення ним злочинів.

Також необхідно взяти до уваги вимоги положень статті 60 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, у якій зазначено, що після одержання вимоги запитувана Договірна Сторона негайно вживає заходи до взяття під варту особи, видача якої вимагається, за винятком тих випадків, коли видача не може бути здійснена.

Таким чином, враховуючи, що вищенаведені обставини унеможливлюють видачу ОСОБА_6 до Російської Федерації, а отже, як наслідок, відсутні і підстави для тримання його під вартою, оскільки як міжнародні нормативно-правові акти, згода на обов`язковість яких надана ВР України, так і положення національного кримінального процесуального законодавства пов`язують законність тримання особи під вартою лише у тому випадку, коли можлива видача такої особи за запитом іноземної держави і навпаки, безпосередньо зобов`язують негайно звільнити таку особу з-під варти, якщо видача її неможлива.

У судовому засіданні ОСОБА_6 , його захисники - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 клопотання підтримали із вищезазначених мотивів та просили звільнити ОСОБА_6 з під варти та передати на поруки народним депутатам ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Допитані в судовому засіданні в режимі відеоконференції народні депутати України ОСОБА_8 та ОСОБА_9 просять суд передати їм на поруки ОСОБА_10 , на підтвердження чого надали суду заяви , та пояснили суду , що характеризують ОСОБА_10 з позитивної сторони , та пояснили , що ОСОБА_11 , у зв"язку з переслідуванням правоохороними органами РФ, потребує додаткового захисту в Україні, надали суду заяви про передачу їм ОСОБА_10 на поруки

Прокурор в судовому засіданні заперечив, щодо задоволення клопотання, оскільки вважає, що є всі підстави для затримання ОСОБА_6 для застосування щодо нього екстрадиційного арешту.

Вислухавши думку учасників процесу, суд приходить до висновку, що клопотання захисника ОСОБА_6 - ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено , що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.02.2016 р. визнано противоправним та скасовано рішення державної міграційної служби України від 07.09.2015 р. про відмову у визнанія ОСОБА_6 біженцем або особою , яка потребує додаткового захисту. Зобов"язано Державну міграційну службу України повторно розглянути заяву ОСОБА_10 про визнання біженцем або особоюю яка потребує додаткового захисту, яка ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2016р. залишена без змін. Судами встановлено , що у відкритих інформаційних джерелах міститься низка інформації , яка підтверджує наявність небезпеки для життя та свободи окремих чеченських громадян з боку російських спецслужб. Так, за даним інформаційного агества CHECHENPRESS, Міністерство Держбезпеки ЧРІ визначило перелік чеченських громадян і деяких інших людей, негласно відзначених до фізичної страти http://www.chechen.org/forums/showthread.php?t=302. До цього списку включено, також, ім`я ОСОБА_6 . Суди погодилися з тим , що дає підстави дійсти висновку про наявність загрози життю та здоров"ю позивача в Р Ф .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.07.2016р. застосовано екстрадиційний арешт відносно громадянина РФ ОСОБА_10 до вирішення питання про його видачу (екстрадицію) правоохоронним органам РФ та його фактичну передачу , але не більш ніж на 12 місяців.

Згідно ст. 584 ч.12КПК України за скаргою особи , до якої застосовано екстрадиційний арешт , або її захисника чи законного представника слідчий суддя суду , в межах територіальної юрисдикції якого особа перебуває під вартою, не частіше одного разу на місяць перевіряє наявність підстав для звільнення особи з -під варти.

Відповідно до ст.. 585 КПК України за наявності обставин, які гарантують запобігання втечі особи та забезпечення у подальшому її видачі, слідчий суддя може обрати щодо такої особи запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою (екстрадиційним арештом).

При вирішенні питання про можливість застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, слідчий суддя обов`язково враховує:

1) відомості про ухилення особи від правосуддя у запитуючій стороні та дотримання нею умов, на яких відбулося звільнення її з-під варти під час цього або інших кримінальних проваджень;

2) тяжкість покарання, що загрожує особі в разі засудження, виходячи з обставин, встановлених під час заявленого кримінального правопорушення, положень закону України про кримінальну відповідальність і усталеної судової практики;

3) вік та стан здоров`я особи, видача якої запитується;

4) міцність соціальних зв`язків особи, у тому числі наявність у неї родини та утриманців.

У разі порушення особою, щодо якої розглядається запит про її видачу, умов обраного запобіжного заходу слідчий суддя за клопотанням прокурора має право постановити ухвалу про застосування екстрадиційного арешту для забезпечення видачі особи.

Відповідно до ст. 180 КПК України суд надає особі, яка заслуговує на довіру, письмове зобов`язання про те, що вона поручається за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 цього Кодексу і зобов`язується за необхідності доставити його до суду на першу вимогу.

Особиста порука- це вид запобіжного заходу , який полягає у відібранні від осіб , що заслуговують довір"я письмового зобов"язання про те , що вони ручаються за належну поведінку обвинуваченого та за його своєчасну явку за викликом , а також що вони зобов"язуються при необхідності доставити його в органи досудового слідства чи суд на першу вимогу. Реалізація особистої поруки передбачає менш обмеження прав і свобод підозрюваного , обвинуваченого , ніж інші запобіжні заходи , Вони перебувають під виховним впливом людей, близьких їм по роботі, місцю проживання або пов"язані з ними родинними зв"язками тощо.

Суд зазначає, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України"-1). ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі. Прокурором не надано жодних підстав для продовження тримання заявника під вартою, лише зазначили, що запобіжний захід було обрано правильно. Проте згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами (див. справу "Єлоєв проти України", п. 60). Інших підстав національні суди у цій справі не наводять. Крім того, національні владні органи не розглядали можливість застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою.

Можливість обрання запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою для забезпечення видачі особи на запит іноземної держави передбачено і розділом ІХ КПК України, зокрема, статтею 585 цього Кодексу. Слід зазначити, що розділ ІХ КПК України не містить будь-яких обов`язків щодо застосування судом виключно такого запобіжного заходу, як взяття під варту або обмежень щодо застосування альтернативних запобіжних заходів, тобто, на відміну від загального порядку обрання запобіжного заходу (глава 18 розділу ІІ КПК України) не ставить в залежність обрання виду запобіжного заходу від тяжкості кримінального правопорушення, яке інкримінується особі, запит на видачу якої надійшов.

ОСОБА_6 має бажання в будь-якому суді України довести свою непричетність до кримінальних правопорушень, що інкримінуються йому органами досудового розслідування РФ. Крім того, в даний час ДМС України, як вказано вище, зобов`язана повторно розглянути його заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні. І в разі спроби ухилитися від українських правоохоронних органів чи суду це може стати підставою для відмови у задоволенні цієї заяви.

Крім того, до скарги додаються письмові заяви про особисту поруку, надані депутатами ВР України. Суд вважає, що вказані особи заслуговують довіру суду та зможуть забезпечити виконання покладених на ОСОБА_6 зобов`язань і за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Крім того, застосування саме такого запобіжного заходу, як особиста порука надасть можливість ОСОБА_6 в повному обсязі використати свої права для визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, оскільки тягар доведення обставин, на які посилається заявник, покладений саме на нього.

Суд, враховуючи, що існує наявність загрози життю та здоров"ю ОСОБА_6 в Російській Федерації , про що зазначили в своїх рішеннях національні суди , його стан здоров"я , а також те , що його особистими поручителями виступають народні депутати України, які заслуговують довіру, вважає, що особиста порука буде необхідним і достатнім запобіжним заходом, який гарантує запобігання втечі ОСОБА_6 та забезпечення у подальшому його видачі за наявності відповідних підстав.

Підстав для звільнення ОСОБА_10 з під варти , не обравши іншого запобіжного заходу , суд не вбачає.

Керуючись, ст. 176-178, 180, 194, 307,585 КПК України,

У Х В А Л И В :
Скаргу адвоката ОСОБА_4 про звільнення ОСОБА_6 з під варти у зв`язку з відсутністю підстав для застосування щодо нього екстрадиційного арешту - задовольнити частково .

Звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродж. м. Тірніауз, Кабардино-Балкарської республіки , Російської Федерації з під варти , обраної у зв"язку із забезпеченням видачі особи (екстрадиційний арешт). негайно в залі суду.

Застосувати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродж. м. Тірніауз, Кабардино-Балкарської республіки , Російської Федерації, запобіжний захід у вигляді особистої поруки для забезпечення його видачі на запит правоохоронним органам Російської Федерації та його фактичну передачу.

Призначити народних депутатів України ОСОБА_8 та ОСОБА_9 поручителями ОСОБА_6 , у зв"язку із застосуванням відносно ОСОБА_6 міри запобіжного заходу у вигляді особистої поруки для забезпечення його видачі на запит правоохоронним органам Російської Федерації та його фактичну передачу.

Покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки:

1. Прибувати за викликом до прокурора .

2. Не відлучатись з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу прокурора.

3.Повідмляти прокурора про зміну місця проживання, роботи.

4.Здати на зберігання прокурору свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи , що дають право на виїзд з України.

Розз"яснити ОСОБА_6 , що у разі порушення умов обраного запобіжного заходу у вигляді поруки, до нього може бути застосований екстрадиційний арешт для забезпечення його видачіправоохоронним органам Російської Федерації.

Контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді особистої поруки ОСОБА_6 покласти на прокуратуру Сумської області.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Сумської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1