21.09.16
Провадження № 1-кс/200/8565/16
21 вересня 2016 року м. Дніпро
Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю представника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі клопотання приватного підприємства «Сегмент» про скасування арешту майна, -
В С Т А Н О В И В:
Підстави для задоволення клопотання навів наступні. Так, ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2016 року накладено арешт на майно ПП «Сегмент» - на грошові кошти, що знаходяться на його рахунках №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 у ПАТ «Приватбанк», шляхом зупинення видаткових операцій на них, крім операцій, що пов`язані зі сплатою податків, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та видатків на виплату заробітної плати. Арешт обґрунтовано тим, що підприємство заволоділо бюджетними коштами через низку безтоварних операцій, що здійснені по укладених із ТОВ «Аймакс груп», ТОВ «Стандарт ойл» та ТОВ «Оил стандарт» угодах, і ці кошти, що набуті злочинним шляхом і, у відповідності до вимог ст. 98 КПК України, є речовими доказами по справі, знаходяться на вказаних розрахункових рахунках у ПАТ «Приватбанк». З метою забезпечення збереження речових доказів, кошти слід арештувати. Вважає, що арешт накладено необґрунтовано і тому, його слід скасувати. Необґрунтованість арешту полягає у тому, що ПП «Сегмент» не мало ніяких господарських стосунків із ТОВ «Аймакс груп», ТОВ «Стандарт ойл» та ТОВ «Оил стандарт», так як не укладало з ними ніяких господарських договорів. Досудове слідство триває вже більше 5 місяців, але підозру ще нікому не пред`явлено. Таким чином, невідомо, який час буде тривати досудове слідство, а відтак і до якого часу будуть арештовані кошти, що призведе до фінансової неспроможності підприємства здійснювати свою господарську діяльність. Визнання безготівкових коштів, що знаходяться на рахунках у банку речовими доказами, не відповідає вимогам ст. 98 КПК України, згідно з якими, речовими доказами можуть бути лише матеріальні об`єкти, що несуть на собі сліди чи іншу інформацію, яка може бути використана для доказування наявності факту вчинення злочину. Накладення арешту на безготівкові кошти можливе лише у випадках, передбачених п.п. 2-4 ч. 2 ст. 170 КПК України, але ніяк не на підставі п. 1 ч. 2 цієї статті, так як безготівкові кошти не є матеріальними, а тому не можуть бути носіями матеріальної інформації. Санкцією ч. 4 ст. 191 КПК України, по якій відкрито кримінальне провадження, не передбачено покарання у вигляді конфіскації чи спецконфіскації. При накладенні арешту слідчий суддя не дотримався вимог ч. 4 ст. 173 КПК України, згідно з якою, він повинен був застосувати такий спосіб арешту майна, який би був найменш обтяжливим для підприємства, так як наразі воно змушене призупинити свою діяльність з ремонту дорожнього покриття у Кам`янському Дніпропетровської області, що призведе до негативних соціальних наслідків. З цих підстав ухвала про накладення арешту є необгрунтованою, а тому підлягає скасуванню. Спираючись на норми ст. 174 КПК України, вважає, що має право на задоволення клопотання.
У судовому засіданні представник клопотання підтримав, прохав задовольнити з наведених у ньому підстав. Пояснення надав аналогічні його тексту. Додатково пояснив, що йому відомо про те, що ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2016 року, апеляційну скаргу представника ПП «Сегмент» на арешт майна у вигляді безготівкових коштів підприємства, що знаходяться на його рахунках №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 у ПАТ «Приватбанк», залишено без задоволення. Однак, через те, що підприємство оскаржило ухвалу слідчого судді від 28 липня 2016 року напряму до апеляційного суду і не використало своє право звернутися до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту з тих підстав, що потреба у ньому відпала чи тому, що його накладено необгрунтовано, підприємство, реалізуючи своє невикористане право, звернулося до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту.
Прокурор заперечував проти задоволення клопотання з тих підстав, що ухвала про накладення арешту на майно прийнята слідчим суддею у відповідності до вимог чинного кримінально-процесуального законодавства України. Пояснив, що при подачі клопотання про накладення арешту на ці кошти, які вже були визнано речовим доказом, слідчий діяв у відповідності до вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України. Через те, що підстав вважати, що клопотання слідчого та ухвала слідчого судді винесені з порушенням норм КПК України, немає, у задоволенні клопотання прохав відмовити.
Слідчий заперечував проти задоволення клопотання з тих підстав, що слідчим суддею 28 липня 2016 року накладено арешт на майно, яке є речовим доказом. Відтак, ця ухвала відповідає вимогам закону. На даний час слідство триває і необхідність накладення арешту не зникла.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб . Нормою ч. 2 цієї статті встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Відповідно до норми ч. 3 цієї статті, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Нормами ч.ч. 4-6 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України ; арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України; у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна; у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково; арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника, законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що у подальшому застосування цього запобіжного заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Розглянувши клопотання і надані до нього додатки, заслухавши пояснення представника власника майна та слідчого, з`ясувавши думку прокурора, вважаю, що клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 167-174, 309, 369, 371, 372 КПК України, -
У задоволенні клопотання приватного підприємства «Сегмент» про скасування арешту майна відмовити.
Ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційного скарги протягом п`яти днів зо дня її проголошення.
Слідчій суддя ОСОБА_1