АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1801/16 Справа № 192/2185/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

цією ухвалою було відмовлено в задоволенні клопотання, засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 23.04.2010 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська на 9 років позбавлення волі, про його умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання на підставі ст. 81 КК України (а.п. 25).

Звертаючись з клопотанням до суду першої інстанції ОСОБА_7 посилався на те, що постійно працює, має одне заохочення, було стягнення, але воно погашене (а.п. 1).

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд послався на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності. Враховуючи те, що підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є: фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного покарання та доведення засудженим свого виправлення, що означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Висновок про можливість застосування умовно дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому, при цьому основним вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Дослідивши обставини провадження та те, що засуджений має лише одне заохочення та посередню характеристику, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про застосування до нього умовно-дострокового звільнення за ст. 81 КК України (а.п. 25-26).

В апеляції засуджений ОСОБА_7 просить звільнити його умовно достроково, що передбачено ст. 81 КК України, посилаючись на те, що він своєю поведінкою довів своє виправлення. З перших днів перебування у колонії постійно працює. Вважає, що судом прийняте рішення, яке суперечить матеріалам наданим у відношенні нього адміністрацією колонії (а.п. 32-33).

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення засудженого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції, який просив задовольнити його скаргу та застосувати до нього норми ст. 81 КК України, виступ захисника ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який просив залишити рішення суду без змін, а апеляцію засудженого без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги і обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, законодавець визначив, що підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведення ним свого виправлення. Виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Слід зазначити, що згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Судом першої інстанції вірно встановлено те, що ОСОБА_7 на час звернення з клопотанням про умовно-дострокове звільнення відбув 2/3 строку призначеного покарання, на протязі відбування покарання мав лише 1 заохочення, а також мав 1 стягнення за злісне порушення режиму утримання, адміністрацією характеризується посередньо (а.п. 6). Відбуває покарання в Солонянській ВК-21, де був працевлаштований. Разом з тим, крім врахування поведінки і ставлення до праці засудженого за весь період перебування у виправній установі, необхідно врахувати і дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину і його особу в цілому.

Відповідно до ст. 12 КК України, засуджений скоїв тяжкий злочин в період не відбутого покарання за попереднім вироком, що свідчить про те, що ОСОБА_7 схильний до антисоціальної поведінки.

Крім цього, наявність одного заохочення за час відбування покарання не є беззаперечним доказом того, що засуджений за цей час довів своє виправлення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що районний суд обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання, оскільки в конкретному випадку наявні лише формально-юридичні підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого, а тому доводи засудженого про наявність підстав для його умовно-дострокового звільнення необґрунтовані.

У зв`язку з чим, ухвала суду є законною та обґрунтованою, тому підстав для зміни чи скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

З урахуванням викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2016 про відмову в задоволенні клопотання про його умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання на підставі ст. 81 КК України - залишити без змін.

Судді: