Справа № 346/5008/15-к
Провадження № 11-кп/779/103/2016
Категорія ч.3 ст.186 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000845, щодо обвинувачених за ч.3 ст.186 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коломия, жителя АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Коломия, жителя АДРЕСА_2 , за участю: прокурора ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , представника служби у справах дітей ОСОБА_10 , представника відділу кримінальної поліції у справах дітей ОСОБА_11 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , за апеляційними скаргами ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 на вирок Коломийського міськрайонного суду від 21 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :
Вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винним та за ч.3 ст.186 КК України призначено покарання чотири роки позбавлення волі.

ОСОБА_7 визнано винним та за ч.3 ст.186 КК України із застосуванням ст.69 ч.1 КК України призначено покарання один рік позбавлення волі.

Строк відбування покарання постановлено рахувати ОСОБА_6 з 30 жовтня 2015 року, ОСОБА_7 - з 02 листопада 2015 року.

Запобіжний захід щодо обох обвинувачених до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

За вироком суду обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнані винними у вчиненні грабежу, поєднаного з проникненням у житло, за попередньою змовою групою осіб, а ОСОБА_6 ще й повторно.

Як встановив суд, кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченими за таких обставин.

04 вересня 2015 року, близько 02 год. 00 хв. Обвинувачені, перебуваючи у с. Нижній Вербіж, Коломийського району, за попередньою змовою між собою, керуючись корисливими мотивами, через незачинені на замок вхідні двері проникли у житловий будинок АДРЕСА_3 , де, у присутності останньої, скориставшись її безпорадним станом, як інваліда 2 групи, що з важкістю пересувається, відкрито викрали електричну дрельку сіро-зеленого кольору без маркувальних позначень вартістю 1100 грн., мобільний телефон марки «Нокіа 6303» вартістю 550 грн, портативний ДВД програвач сірою кольору марки «НЕ» вартістю 600 грн., стаціонарний ДВД програвач марки «ВВК» вартістю 850 грн., машинку для стрижки марки «Маджіо»" вартістю 250 грн., шкільний рюкзак червоного кольору вартістю 200 грн., а всього майна на загальну суму 3550 гривень, після чого покинули місце вчинення злочину та розпорядились викраденим на свій розсуд.

Обвинувачений ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі вважає, що призначене йому покарання є надто суворим. Зазначає, що суд першої інстанції неналежно врахував пом`якшуючі покарання обставини, тому просить вирок суду змінити та застосувати щодо нього ст.69 КК України, обравши покарання нижче нижчої межі, ніж передбачено законом за вчинений ним злочин..

Захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 вважає вирок суду в частині призначення покарання його підзахисному незаконним, необґрунтованим та невмотивованим. Зазначає, що судом при призначенні покарання хоч і були враховані обставини, що пом`якшують покарання, і застосовано ст.69 КК України з призначенням покарання у виді одного року позбавлення волі, однак, на його думку, воно є явно несправедливим внаслідок суворості, оскільки не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі засудженого. Вказує, що судом не взято до уваги таку пом`якшуючу покарання обставину, як вчинення злочину неповнолітнім внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин та не враховано позитивні характеристики обвинуваченого з місця навчання та проживання. Просить вирок суду щодо обвинуваченого ОСОБА_12 змінити, призначивши йому більш м`яке покарання, ніж визначив суд першої інстанції.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_6 підтримав доводи поданої ним апеляційної скарги і просить пом`якшити покарання;

- обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_9 в його інтересах також підтримали доводи апеляційної скарги захисника, зазначаючи, що злочин обвинуваченим вчинено внаслідок збігу тяжких особистих сімейних обставин, просять задовольнити апеляційну скаргу;

- прокурор ОСОБА_8 заперечила доводи апеляційних скарг, вирок суду вважає законним і обґрунтованим та просить залишити його без змін, а також пояснила, що на розгляді іншого місцевого суду з квітня 2015 року знаходиться кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України, за злочин, вчинений ним до ухвалення оскаржуваного вироку;

- представник служби у справах дітей ОСОБА_10 підтримав апеляційну скаргу захисника та просить пом`якшити покарання обвинуваченому ОСОБА_7 ;

- представник відділу кримінальної поліції у справах дітей ОСОБА_11 заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 та пояснив, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_7 внаслідок вчинення ним протиправних дій перебуває на профілактичному обліку ще з початку 2015 року.

Заслухавши пояснення учасників апеляційного розгляду, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах апеляційних вимог, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 до задоволення не підлягають з таких підстав.

Висновок суду про доведеність вини обвинувачених у вчиненні злочину, за який їх засуджено, а також правильність кваліфікації їхніх дій не оспорюються апелянтами і апеляційному перегляду згідно ст.404 КПК України не підлягають.

Згідно положень ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з вироку суд належним чином дотримався вимог зазначених законів.

Так, судом враховано пом`якшуючі покарання обставини, на які покликається обвинувачений ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі: щире каяття, визнання вини, сприяння органам досудового розслідування у розкриті злочину, вчинення злочину внаслідок тяжкості матеріального становища, відшкодування заподіяної шкоди.

З огляду на особу винного, те, що він раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, з урахуванням обставин справи та обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину відносно особи, яка перебувала в безпорадному стані, зважаючи на ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, за який передбачено покарання на строк до восьми років позбавлення волі, суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 за ч.3 ст.186 КК України мінімальне покарання, яке відповідає вимогам ст.65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Обставини, на які покликається обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі, не дають підстав для пом`якшення призначеного йому покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 із застосуванням ст.69 КК України більш м`яке покарання, ніж передбачено санкцією ч.3 ст.186 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Зокрема, судом, як пом`якшуючі покарання обставини, взято до уваги щире каяття обвинуваченого, визнання ним вини, сприяння органам досудового розслідування у розкриті злочину, відшкодування заподіяної шкоди, відсутність життєвого досвіду, що злочин вчинив, будучи неповнолітнім.

Також судом враховано і обставину, яка обтяжує покарання - вчинення злочину щодо особи, яка перебувала в безпорадному стані.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що суд у своєму вироку обґрунтовано прийшов до висновку, що наведені пом`якшуючі покарання обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення і достатньо переконливо умотивував своє рішення про необхідність застосування ч.1 ст.69 КК України та призначив покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції ч.3 ст.186 КК України, яке відповідає вимогам ст.65 КК України

Таким чином доводи захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про те, що судом хоч і наведені обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, але не в повній мірі враховані, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що судом не враховано позитивні характеристики обвинуваченого ОСОБА_7 з місця навчання та проживання, є безпідставним, оскільки характеристика з місця проживання позитивних даних, що характеризують особу обвинуваченого, не містить, а характеристика з місця навчання ВПУ №14 м. Коломиї є негативною.

Покликання апелянта в інтересах ОСОБА_7 на те, що судом не взято до уваги таку пом`якшуючу обвинуваченому покарання обставину, як вчинення злочину неповнолітнім внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин, колегія суддів вважає непереконливим, так як така обставина, з огляду на особу винного та ступеню тяжкості вчиненого, не може бути підставою для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, ніж визначив суд першої інстанції.

Оскільки, згідно ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як ними самими, так і іншими особами, колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів.

24 грудня 2015 року набрала чинності нова редакція ч.5 ст.72 КК України, викладена Законом України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" №838-VІІІ від 26 листопада 2015 року.

Зазначеною нормою передбачено зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання в разі засудження особи до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів, в порядку ч.2 ст.404 КПК України, вважає необхідним виконати положення Закону України від 26.11.2015 року №838-УІІІ та зарахувати обвинуваченим в строк відбування покарання термін їхнього попереднього ув`язнення: ОСОБА_6 - з 30.10.2015 року до 26.02.2016 року включно та ОСОБА_7 - з 02.11.2015 року до 26.02.2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 376, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Коломийського міськрайонного суду від 21 грудня 2015 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати обвинуваченим в строк відбування покарання термін їхнього попереднього ув`язнення: ОСОБА_6 - з 30.10.2015 року до 26.02.2016 року включно та ОСОБА_7 - з 02.11.2015 року до 26.02.2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців, а засудженими в той самий строк з дня вручення їм копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4

Згідно з оригіналом:
Суддя ОСОБА_2