Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/1339/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст.121 ч.1 КК УкраїниСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 вересня 2016 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

законного представника

потерпілого ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

законного представника

обвинуваченого ОСОБА_10

захисника ОСОБА_11

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 червня 2016 року, яким

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Курахове Мар`їнського району Донецької області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним і засуджено за вчинення злочину передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_12 визнано винним і засуджено за те, що він будучи неповнолітньою особою 16.07.2011 р. приблизно о 21 годині, знаходячись в приміщенні третьої палати другого загону ДОТ «Морська республіка», розташованого в АДРЕСА_2 , діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс удар лівою ногою по тулубу зліва неповнолітньому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який сидів до ОСОБА_12 спиною на ліжку, чим спричинив ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою небезпеки для життя.

Дії ОСОБА_12 кваліфіковано за ч.1 ст.121 КК, як спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя потерпілого в момент заподіяння.

Йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК звільнено від відбування призначеного покарання із встановленням іспитового строку в 2 роки та покладенням обов`язків передбачених ст.76 КК. Вирішено питання про запобіжний захід. Частково задоволено цивільний позов. Стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_7 20000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі представника потерпілого адвокат ОСОБА_9 зазначив, що судом не було в повній мірі враховано ту обставину, що обвинуваченим вчинено тяжкий злочин, вину у скоєнні якого ОСОБА_12 не визнав. Матеріальну шкоду відшкодував не обвинувачений, а його батьки. У потерпілого внаслідок злочину було видалено життєво важливий орган. Під час судового розгляду ОСОБА_12 перебував у розшуку. На переконання апелянта дані обставини вимагали від суду ухвалити вирок без звільнення обвинуваченого від відбування покарання у відповідності до ст.75 КК. Крім того, суд безпідставно стягнув з обвинуваченого лише 20000 грн., що на переконання захисту є вкрай мізерним розміром і не відповідає характеру страждань, які переніс раніше і відчуває зараз потерпілий внаслідок скоєння щодо нього злочину. Тому в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування вироку в частині призначеного покарання, шляхом призначення покарання у виді 5 років позбавлення волі без звільнення обвинуваченого від його відбування, а також і зміні розміру відшкодування завданої моральної шкоди з 20000 грн. на 100000 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників потерпілого і самого потерпілого, які підтримали доводи апеляційної скарги і її вимоги; прокурора, який погодився з вимогами лише щодо часткового збільшення розміру відшкодування спричиненої моральної шкоди; обвинуваченого, його захисника і законного представника, які заперечили проти задоволення апеляції, вимагаючи вирок суду залишити без змін; дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Приймаючи до уваги, що в апеляційній скарзі обставини кримінального провадження, доведеність вини та юридична кваліфікація дій ОСОБА_12 не оспорено, судова колегія в цій частині вирок суду не переглядала, обмежившись дослідженням питання законності та обґрунтованості ухваленого рішення щодо заявленого цивільного позову, а також визначення судом обвинуваченому покарання за обставин, зазначених у вироку суду.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння злочину обвинуваченим за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Вирішуючи питання про правильність визначення судом першої інстанції виду і розміру призначеного ОСОБА_12 покарання, судова колегія виходить з такого.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Так, суд правильно врахував ту обставину, що ОСОБА_12 вчинено умисний тяжкий злочин, потерпілі наполягають на призначенні суворого покарання. Тому судом обґрунтовано було обрано найсуворіший вид покарання у виді позбавлення волі. Разом з тим, суд врахував, що даний злочин було вчинено ОСОБА_12 у неповнолітньому віці, що є пом`якшувальною обставиною. Він визнав свою вину в тому, що саме обвинуваченим було завдано дану шкоду. Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено. Тому суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.121 КК.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На переконання судової колегії суд дійшов вірного висновку, що виправлення ОСОБА_12 не дивлячись на вчинення ним тяжкого злочину можливе без його ізоляції від суспільства. Адже він раніше до кримінальної відповідальності не притягався Матеріальна шкода у справі відшкодована. За місцем проживання обвинувачений характеризується позитивно. ОСОБА_12 за час досудового розслідування і судового розгляду продовжував навчатись і закінчив вищий навчальний заклад. Має тісні соціальні зв`язки. В зв`язку з чим, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість досягнення мети призначення покарання ОСОБА_12 без його ізоляції від суспільства, а постійний контроль з боку органу виконання покарання стане дієвим запобіжником попередження скоєння ОСОБА_12 нових злочинів.

Судова колегія критично ставиться до заперечень апеляційної скарги про те, що шкоду відшкодовано не обвинуваченим, а його батьками, адже шкоду було завдано ОСОБА_12 неповнолітньому віці, коли він не мав самостійного заробітку. Захисник зауважив на тому, що потерпілий втративши життєво важливий орган, став інвалідом. Проте саме по собі визначене судом покарання і його розмір охоплюють настання відповідальності у разі настання таких наслідків. Об`єктивних доказів того, що ОСОБА_12 переховувався від суду в матеріалах справи нема. Заперечення захисту про те, що ОСОБА_12 був змушений змінити своє місце проживання через військові дії в зоні проведення Антитерористичної операції нічим не спростовано.

Отже, підстав вважати покарання незаконним через неправильне застосування кримінального закону колегія суддів не убачає. Відтак обране судом покарання є законним і обґрунтованим, підстави скасування чи зміни вироку в цій частині відсутні.

Разом з тим, судова колегія не може не погодитись з доводами представника потерпілого про те, що визначена сума відшкодування моральної шкоди не відповідає ступеню страждань, які зазнав потерпілий ОСОБА_7 в результаті отриманих пошкоджень.

Так, зазначені пошкодження носили небезпеку не тільки для здоров`я неповнолітнього ОСОБА_7 , але й для його життя. Останній внаслідок тяжкого поранення і перенесеної операції перебував в реанімаційному відділенні лікувального закладу. Дійсно втратив важливий орган селезінку. Тривалий час лікувався. В зв`язку з чим, у потерпілого на тривалий час змінився сталий спосіб і уклад його життя. Тому судова колегія вважає, що визначена міськрайонним судом сума відшкодування завданої шкоди не відповідає обставинам справи і характеру перенесених потерпілим стражданням а тому підлягає збільшенню. Разом з тим, не можна погодитись із запереченнями захисника про те, що потерпілому було видалено саме життєво важливий орган, адже операція з видалення селезінки не призводить до фатальних наслідків. Заперечення представника потерпілого про те, що саме внаслідок видалення селезінки ОСОБА_7 останній припинив рости нічим не підтверджено. Тому заявлений розмір відшкодування в повному обсязі задоволений бути не може.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 червня 2016 року в частині визначення суми відшкодування моральної шкоди змінити з 20000 грн. на 80000 (вісімдесят тисяч) грн..

В решті вирок міськрайонного залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4