Справа № 473/2961/16-к
Провадження № 1-кп/473/182/2016.

УХВАЛА
іменем України
"12" жовтня 2016 р. місто Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Вознесенська кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_4 ,

потерпілий /цивільний позивач/ ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 ,

представник служби у справах дітей Вознесенської міської ради ОСОБА_7 ,

законний представник обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_9 ,

обвинувачений /цивільний відповідач/ ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В :
03 жовтня 2016 року від Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області до Вознесенського міськрайонного суду надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000926 по обвинуваченню неповнолітнього ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив суд призначити судовий розгляд кримінального провадження у відкритому судовому засіданні, зазначивши, що воно підсудне Вознесенському міськрайонному суду Миколаївської області, а обвинувальний акт відповідає вимогам закону.

Потерпілий ОСОБА_5 не заперечував проти призначення кримінального провадження до розгляду в судовому засіданні.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_6 просив суд повернути обвинувальний акт прокурору.

Дане клопотання захисника підтримано обвинуваченим ОСОБА_8 , законним представником служби у справах дітей ОСОБА_7 та законним представником обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_9 ..

Заслухавши думки учасників кримінального провадження та дослідивши обвинувальний акт, суд вважає, що його слід повернути прокурору з огляду на наступне.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 КПК України однією із загальних засад кримінального провадження є його законність.

Відполвідно до ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Пунктом 13 ч.1 ст.3 КПК України визначено, що обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частина 4 ст.110 КПК України передбачає, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст..291 КПК України.

Наданий прокурором обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки згідно із цією нормою обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Між тим, наявність в обвинувальному акті суперечливих та некоректних формулювань обвинувачення з невизначеністю правової кваліфікації щодо ч.1 чи ч.2 ст.125 КК України, унеможливлює якісно і повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що безперечно порушує право особи на захист, оскільки згідно з п.1 ч.3 ст.42 КПК України, обвинувачений має право знати у чому він обвинувачується, а обвинувальний акт повинен бути конкретним за своїм змістом.

Неконкретність обвинувачення порушує право особи на захист, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та статті 6 ЄКПЛ. Відповідно до положень п.(а) ч.3 ст.6 ЄКПЛ від 04 листопада 1950 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.

Вирішуючи питання щодо дотримання прокурором вимог кримінального процесуального закону при складанні обвинувального акта, суд враховує відповідну практику Європейського суду з прав людини.

Згідно із п.п.34, 35 рішення у справі «Абрамян проти Російської Федерації» від 09 жовтня 2008 року ЄСПЛ зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст.6 ЄКПЛ вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

З обвинувального акту, яким пред`явлено обвинувачення неповнолітньому ОСОБА_8 вбачається, що в тексті обвинувального акту фактично викладено зміст підозри за ч.1 ст.125 КК України, проте після викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, вказана правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону (частину 2 статті 125) закону України про кримінальну відповідальність.

За таких обставин, висунуте неповнолітньому ОСОБА_8 обвинувачення, є невизначеним та неконкретизованим, оскільки диспозиція ст..125 КК України, передбачає кілька альтернативних діянь, які можуть бути поставлені особі в провину за ч.1 чи ч.2 даної статті КК України.

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Із наданого обвинувального акту не можливо визначити межі обвинувачення, пред`явленого неповнолітньому ОСОБА_8 , що в свою чергу виключає можливість призначення судом судового розгляду на підставі наданого обвинувального акту, який має такі недоліки.

З огляду на викладені обставини, суд вважає, що існують підстави для повернення обвинувального акту даного кримінального провадження прокурору для усунення недоліків в розумні строки.

В зв`язку з необхідністю повернення обвинувального акту прокурору суд не приймає рішень щодо інших клопотань учасників процесу, які повинні бути вирішені судом при призначенні до розгляду кримінального провадження в судовому засіданні.

Керуючись п.3 ч.3 ст.314 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :
Повернути прокурору Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000926 по обвинуваченню неповнолітнього ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Апеляції на ухвалу суду можуть бути подані протягом 7 /семи/ днів з моменту її оголошення через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області до апеляційного суду Миколаївської області.

Суддя ОСОБА_1