Справа № 200/4481/16-к
Провадження № 1-кс/200/2700 /16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2016 року м. Дніпропетровськ
Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у м. Дніпропетровську клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту з нерухомого майна, -
В С Т А Н О В И В:
Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням, у якому прохає скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 лютого 2016 року.
В судовому засіданні заявник ОСОБА_4 своє клопотання підтримав, просив задовольнити, прокурор ОСОБА_7 та слідчий ОСОБА_8 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечували, посилаючись на те, що об`єкт нерухомості відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 та ст.167 КПК України.
Розглянувши клопотання доходжу наступного висновку.
Порядок скасування арешту майна визначений статтею 174 Кримінального-процесуального кодексу України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Між тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.
При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу ( ч. 2 ст. 170 КПК України).
Таким чином, можливість накладення арешту на майно, яке відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167, ст. 98 КПК України, закон не пов`язує з наявністю в кримінальному провадженні підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду завдану їх діями, а також спеціальної мети - забезпечення цивільного позову чи можливої конфіскації майна.
З тексту ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.02.2016 року вбачається, що при арешті домоволодіння АДРЕСА_2 , слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання органу досудового розслідування були достатні підстави для висновку, що вони відповідають критеріям, визначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України.
Згідно з ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Відповідно до ч.3 ст. 365-2 КК України зловживання своїми повноваженнями аудитором, нотаріусом, оцінювачем, уповноваженою особою або службовою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, іншою особою, яка не є державним службовцем, посадовою особою місцевого самоврядування, але здійснює професійну діяльність, пов`язану з наданням публічних послуг, у тому числі послуг експерта, арбітражного керуючого, незалежного посередника, члена трудового арбітражу, третейського судді (під час виконання цих функцій), з метою отримання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, якщо це спричинили тяжкі наслідки охоронюваним законом правам або інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам юридичних осіб карається караються позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна або без такої.
Таким чином, об`єктом злочину, передбаченого ч.3 ст.365-2 КК України є встановлений порядок професійної діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг.
Водночас, виходячи з фабули ст.365-2 КК України, домоволодіння по АДРЕСА_1 не є речовим доказом кримінального правопорушення, не є предметом злочину, оскільки таким є неправомірна вигода, крім цього, відповідно до матеріалів клопотання слідчого останній зазначив, що станом на 10.02.2016 року право власності на домоволодіння зареєстровано за ОСОБА_5 , в той час як витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно свідчить про реєстрацію права власності за ОСОБА_4 ще 24.11.2015 року, про що слідчому було відомо, оскільки копія витягу надавалась ним у якості доказу до матеріалів клопотання, отже не можна визнати достовірними його доводи на обґрунтування клопотання.
Так, слідчим СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 зазначено на обґрунтування клопотання, що домоволодіння по АДРЕСА_1 є предметом кримінального правопорушення, що не відповідає дійсності, а на обґрунтування мети накладення арешту зазначив недопустимість відчуження майна на користь третіх осіб, які набудуть статусу добросовісного набувача, що також не відповідає дійсності за наявності правочину від 24.11.2015 року.
За таких обставин, не можна визнати доцільним та обґрунтованим накладення арешту на майно ОСОБА_4 , у зв`язку з чим клопотання належить задовольнити.
На підставі викладеного та керуючись ст.174 КПК України, -
У Х В А Л И В:
Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту з нерухомого майна задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1