Справа № 382/2258/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1161/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 54 14.11.2016

УХВАЛА
Іменем України
14 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

при секретарях ОСОБА_6 , ОСОБА_7

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Яготинського районного суду Київської області від 07.07.2016 року, яким :

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Булавине Донецької області, українця, громадянина України, працюючого різноробочим в ТОВ «Яготинські мінеральні води», одруженого, має на утриманні неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньку ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 , інваліда 3 групи, з середньою освітою, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , судимого згідно вироку Яготинського районного суду Київської області від 27 березня 2014 року за ч.1 ст. 125 КК України до штрафу у розмірі 510 гривень, 5 жовтня 2015 року Яготинським районним судом Київської області заміна несплаченої суми штрафу в розмірі 510 гривень на покарання у вигляді 30 годин громадських робіт, визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 389 КК України, та виправдано за відсутністю складу злочину.

Колегія суддів, -
В С Т А Н О В И Л А :
Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 389 КК України, за наступних обставин.

27.03.2014 року вироком Яготинського районного суду Київської області затверджено угоду про примирення обвинуваченого ОСОБА_9 з потерпілим ОСОБА_12 . Згідно вказаного вироку, ОСОБА_9 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначено основне покарання у вигляді штрафу у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510 гривень. 28.04.2014 року вирок набрав чинності. При цьому, 27.03.2014 року засудженому ОСОБА_9 роз`яснено вимоги ст. 23 КВК України, відповідно до якої ОСОБА_9 зобов`язаний був сплатити штраф у вказаному розмірі в місячний термін після набрання вироком законної сили та повідомити про це суд шляхом представлення документа про сплату штрафу. ОСОБА_9 щомісячно отримував пенсію в розмірі 949 гривень, а також отримав заробітну плату за місцем роботи в ТОВ «Яготинські мінеральні води» за серпень 2015 року в сумі 130 гривень, за вересень 2015 року в сумі 200 гривень. На даний час ОСОБА_9 штраф не сплатив, а тому призначене судом покарання, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, залишається невиконаним. Таким чином, ОСОБА_9 , маючи щомісячний дохід, будучи повідомленим про обов`язок сплати штрафу за вироком Яготинського районного суду від 27.03.2014 року, умисно шляхом відмови від відбування покарання у вигляді штрафу, ухилився від його сплати, тим самим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 389 КК України.

Вироком Яготинського районного суду Київської області від 07.07.2016 року ОСОБА_9 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 389 КК України, та виправдано за відсутністю складу злочину. Мотивуючи свій висновок, суд зазначив, що ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 05.10.2015 року ОСОБА_9 , покарання у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. замінено на покарання у вигляді 30 годин громадських робіт. Станом на 11.11.2015 року ОСОБА_9 відпрацював 30 годин громадських робіт. 12.11.2015 року ОСОБА_9 знятий з обліку в зв`язку з відбуттям покарання у вигляді громадських робіт. Крім того, суд зазначив, що будь-яких доказів в підтвердження тих обставин, що ОСОБА_9 умисно ухилявся від сплати штрафу в судовому засіданні не здобуто. Доводи підсудного в тій частині, що він є інвалідом, на його утриманні знаходилось двоє малолітніх дітей, одній з котрих на момент набрання вироком чинності виповнилось лише 2 роки, а також в тій частині, що доходи ОСОБА_9 становили мізерну суму, а тому в силу скрутного становища він не спроможний був сплатити штраф в установлений законом строк, в судовому засіданні не були спростовані. Крім цього, суд взяв до уваги, що ухвала Яготинського районного суду від 05.10.2015 року про заміну підсудному покарання не оскаржувалась, набрала чинності, під час розгляду подання суд дійшов висновку щодо неспроможності сплати штрафу засудженим з об`єктивних причин, що також спростовує обвинувачення щодо наявності в діях ОСОБА_9 прямого умислу. Останній на час розгляду справи в суді першої інстанції відбув покарання.

В апеляційній скарзі прокурор вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладеним у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення. Просить вирок суду скасувати, ухвалити новий, яким засудити ОСОБА_9 за вчинення злочину, передбаченого ст. 389 ч.1 КК України і призначити покарання у вигляді обмеження волі строком на один рік, на підставі ст. 75 КК України звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим терміном 1 рік. Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор зазначає, що суд, постановляючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_9 , поклав в основу вироку ухвалу Яготинського районного суду про заміну призначеного покарання у вигляді штрафу в сумі 510 грн. на 30 годин громадських робіт, однак залишив недослідженим обставини ухвалення рішення про заміну призначеного покарання. ОСОБА_9 було роз`яснено вимоги ст. 23 КВК України про обов`язок сплати у вказаний термін встановлений судом штраф у розмірі 510 грн. і повідомити про це суд. На той час засуджений отримував щомісячний дохід у розмірі пенсії та заробітну плату а тому прокурор вважає що доводи суду щодо відсутності в діях ОСОБА_9 прямого умислу у вчиненні кримінального правопорушення суперечать фактичним обставинам справи.
Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, призначити запропоноване в апеляційній скарзі прокурора покарання та звільнити його від відбування покарання на підставі ст. 49 КК України, обвинуваченого, який заперечив проти апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Згідно ст. 370 КПКУкраїни судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

В силу ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа, кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що суд, розглянувши справу, прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_9 складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 389 КК України, і законно постановив виправдувальний вирок.

В апеляційній скарзі прокурор, як на підставу притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 389 КК України, вказує на умисне ухилення ОСОБА_9 від сплати встановленого вироком суду штрафу.

На думку колегії суддів, приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_9 , суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив всі надані сторонам кримінального провадження докази і прийшов до правильного висновку, що обвинувачення в ухиленні від відбування покарання у вигляді сплати штрафу належним чином не обґрунтоване, так як доводи обвинуваченого про поважність причин не відбування покарання, а саме: що він не сплатив штраф у встановлений строк, так як в нього не вистачало коштів, на його утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей, сам він є інвалідом, а тому він мав скрутне становище, залишилися не спростованими стороною обвинувачення. Також обвинувачений пояснив, що він відбув 30 годин громадських на які йому було замінене покарання у вигляді штрафу.

Колегія суддів погоджується з доводами обвинуваченого ОСОБА_9 стосовно об`єктивної неможливості сплати штрафу у зв`язку з недостатністю коштів для існування його сім`ї і знаходить ці доводи обґрунтованими. Зокрема, ОСОБА_9 є інвалідом 3-ї групи та отримує пенсію в розмірі 949 грн., на його утриманні є двоє малолітніх дітей. За період з серпня по жовтень 2015 року ОСОБА_9 була отримана заробітна плата на ТОВ Яготинські мінеральні води в розмірі 330 грн.. Враховуючи доходи ОСОБА_9 та наявність на його утриманні двох малолітніх дітей, колегія суддів приходить до висновку, що доходи на члена його сім`ї в цей період були значно нижчі від встановленого в державі прожиткового мінімуму. Ці обставини підтверджують об`єктивну неспроможність сплати встановленого вироком суду штрафу.

Крім того, колегія суддів зазначає, що за частиною першою ст.389 КК України передбачена кримінальна відповідальність за ухилення від сплати штрафу особою, засудженою до цього покарання. За змістом цієї норми закону, обов`язковою умовою для відповідної кваліфікації дій суб`єкта злочину є наявність в нього прямого умислу та спеціальної мети ухилитися від відбування покарання, а не сам факт несплати штрафу засудженим. Суд, з врахуванням наданих сторонами кримінального провадження доказів, прийшов до обгрунтованого висновку, що в діях обвинуваченого ОСОБА_9 відсутній прямий умисел та спеціальна мета на ухилення від відбування покарання і його дії не можуть кваліфікуватися за ст. 389 КК України.

В апеляційній скарзі прокурора необхідність скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення нового вироку обґрунтовується тим, що суд безпідставно послався на ухвалу Яготинського районного суду Київської області від 05.10.2015 року, що суд допустив невідповідність висновків суду викладених у вироку, фактичним обставинам справи, в зв`язку з чим, на думку прокурора, ухвалив незаконний виправдувальний вирок. При цьому прокурор посилається на те, що ОСОБА_9 були роз`яснені вимоги ст. 23 КВК України.

Колегія суддів зазначає, що посилання на належне роз`яснення вимог ст. 23 КВК України засудженому 27.03.2014 року ОСОБА_9 , як в апеляційній скарзі прокурора, так і в обвинувальному акті, в даному випадку є недоречним та хибним.

Стаття 23 КВК України регламентує здійснення контролю за діяльністю органів і установ виконання покарань і жодним чином не регламентує порядок поведінки засудженої, до покарання у вигляді штрафу, особи. Натомість, в обвинувачення ОСОБА_9 прокурором ставиться те, що йому 27.03.2014 року було роз`яснено вимоги ст. 23 КВК України, відповідно до якої він зобов`язаний був сплатити штраф в розмірі 510 грн. в місячний термін після набрання вироком законної сили та повідомити про сплату суд.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.26 КВК України, (в редакції, чинній на день постановлення вироку від 27.03.2014 року), засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це відповідний суд шляхом представлення документа про сплату штрафу. У разі несплати засудженим штрафу у строк, передбачений частиною першою цієї статті, суд розглядає питання про розстрочку виплати несплаченої суми штрафу або заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавленням волі відповідно до закону.

Згідно з ч. 5 ст. 53 КК України (в редакції, чинній на день постановлення вироку від 27.03.2014 року), у разі несплати штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та відсутності підстав для розстрочки його виплати суд замінює несплачену суму штрафу покаранням у виді громадських робіт із розрахунку одна година громадських робіт за один установлений законодавством неоподатковуваний мінімум доходів громадян або виправними роботами із розрахунку один місяць виправних робіт за двадцять установлених законодавством неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, але на строк не більше двох років.

Відповідно до ст.27 КВК України ( в редакції, що діяла до 05.10.2016 року ), якщо засуджений ухиляється від сплати штрафу, він притягується до кримінальної відповідальності відповідно до статті 389 Кримінального кодексу України. На підставі Закону № 1404-VIII від 02.06.2016 року, який набрав чинності 05.10.2016 року, статтю 27 КВК України з Кодексу виключено.

З матеріалів справи та вироку суду вбачається, що ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 05.10.2015 року ОСОБА_9 , покарання у вигляді штрафу у розмірі 510 грн., призначене вироком Яготинського районного суду Київської області від 27.03.2014 року, замінено на покарання у вигляді 30 годин громадських робіт. Вказана ухвала ніким оскаржена не була та набула законної сили. Станом на 11.11.2015 року ОСОБА_9 відпрацював 30 годин громадських робіт і 12.11.2015 року ОСОБА_9 знятий з обліку в зв`язку з відбуттям покарання у вигляді громадських робіт.

Колегія суддів вважає, що поскільки засудженому ОСОБА_9 призначене вироком суду покарання у вигляді штрафу в сумі 510 грн., у передбачений законом спосіб було замінено на інший вид покарання - громадські роботи і він це покарання відбув повністю, то притягнення його до кримінальної відповідальності за ухилення від покарання у вигляді штрафу, є безпідставним.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_9 , на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, були досліджені всі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення та прийнято законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що виправдувальний вирок щодо ОСОБА_9 ухвалено судом відповідно до вимог кримінального процесуального закону і підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги прокурора немає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Яготинського районного суду Київської області від 07.07.2016 року яким ОСОБА_9 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 389 КК України, та виправдано за відсутністю складу злочину - залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у 3-х місячний строк.

С У Д Д І :