Ухвала іменем україни 27 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: при секретарі судового засідання за участю прокурора звільненого від покарання захисника потерпілої представника потерпілої ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001603 за касаційною скаргою ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року стосовно останнього,
в с т а н о в и л а:
Вироком районного суду
ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Санкт-Петербург Російської Федерації, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі сорока неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн.
На підставі ст. 49 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої в рахунок відшкодування моральної шкоди 3 000 грн., та 195 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 19 листопада 2011 року приблизно о 10 год. 30 хв. прийшов до своєї колишньої дружини ОСОБА_8 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , та викликав останню на сходинковий майданчик перед її квартирою. В ході розмови між ними виник словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_6 наніс ОСОБА_8 два удари кулаком правої руки в ліву скроню голови, чим завдав потерпілій, згідно висновку експерта, легкі тілесні ушкодження.
Крім того, ОСОБА_6 , 10 грудня 2011 року приблизно о 10 год. 30 хв. з метою потрапити до квартири АДРЕСА_4 за вищевказаною адресою у якій проживала його колишня дружина ОСОБА_8 , з якою він сімейних відносин не підтримував, постукав у вхідні двері цієї квартири, які ОСОБА_8 відчинила, після чого ОСОБА_6 наніс їй не менше 5 ударів в ліву частину тіла, завдавши їй згідно висновку експерта легкі тілесні ушкодження.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року вирок суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить постановлені щодо нього судові рішення на підставі ч. 1 ст. 438, ст. 440 КПК скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та залишити без розгляду цивільний позов потерпілої. В обґрунтування таких вимог зазначає про те, що за наявності в матеріалах провадження постанов про відмову у порушенні кримінальної справи за заявою ОСОБА_8 , щодо спричинення їй тілесних ушкоджень, які остання не оскаржувала і у встановленому законом порядку вони не скасовані, суд повинен був закрити кримінальне провадження, але цього не зробив. На думку засудженого, відомості про нанесення ним тілесних ушкоджень ОСОБА_8 19.11.2011 року та 10.12.2011 року за її повторною заявою внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань незаконно, оскільки такі відомості, як вважає касатор, повинні бути внесені до ЄРДР після скасування постанов про відмову у порушенні кримінальної справи від 26.11.2011 року та 14.12.2011 року, які у встановленому законом порядку не скасовані. Крім того посилається, що судами порушено ст. 17 КПК України, оскільки вирок суду ґрунтується на доказах отриманих незаконним шляхом. Апеляційний суд належної уваги на вказане не звернув та безпідставно залишив вирок суду без змін.

Потерпіла ОСОБА_8 подала заперечення на касаційну скаргу у яких просить залишити судові рішення без змін, а касаційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення, оскільки, на її думку, вирок та ухвала є законними, обґрунтованими та вмотивованими, навела відповідні мотиви.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та ОСОБА_6 на підтримку доводів останнього у повному обсязі; заперечення потерпілої та її представника проти касаційної скарги з проханням залишити судові рішення без зміни; думку прокурора, яка вважала касаційну скаргу ОСОБА_6 безпідставною, а судові рішення законними та належним чином обґрунтованими; дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про таке.
З положень ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим рішення, є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 419 КПК в ухвалі суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема: короткий зміст вимог, викладених в апеляційній скарзі; встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними; мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він при цьому керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі мають бути зазначені підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Цих вимог закону суд апеляційної інстанції повною мірою не дотримався, а його ухвала не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 не погоджуючись з рішенням районного суду подав апеляційну скаргу у якій порушував питання про скасування вироку та закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю у його діянні складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Поміж інших доводів, скаржник вказував на те, що рішення районного суду прийняте без повного з`ясування всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Наголошував на тому, що відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо спричинення потерпілій ОСОБА_8 тілесних ушкоджень внесені незаконно.

Однак, залишаючи вирок суду без зміни, а апеляцію ОСОБА_6 - без задоволення, суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив зазначені доводи апелянта.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК Україникримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення, окрім інших, є провадження щодо кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 КК України (умисне легке тілесне ушкодження), у скоєнні яких і обвинувачується ОСОБА_6 .

А з огляду на ч. 4 ст. 26 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого.
Заява потерпілого, як правило, є єдиним законним приводом для початку кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Частиною 2 ст. 214 КПК України передбачено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР).
Перевіривши матеріали кримінального провадження касаційна інстанція встановила, що у них відсутня заява ОСОБА_8 щодо спричинення їй ОСОБА_6 тілесних ушкоджень 19.11.2011 року, а міститься її заява щодо спричинення тілесних ушкоджень лише 10.12.2011 року (т. 1 а.к.п. 182).
Попри це, як вбачається з матеріалів провадження, усупереч вищенаведеним вимогам закону, відомості до ЄРДР, були внесені за однією вищевказаною заявою потерпілої ОСОБА_8 , але по двох епізодах злочинної діяльності ОСОБА_6 : 19.11.2011 року та 10.12.2011 року (т. 1 а.к.п. 146).
Більше того, у судовому засіданні 03.07.2015 року та 09.04.2015 року прокурор суду пояснив, що була лише одна заява потерпілої за якою були внесені відомості до ЄРДР, і ця обставина підтверджується журналами судових засідань та технічним носієм інформації на якому зафіксовано судовий процес у суді першої інстанції.
Крім того, на думку колегії суддів, апеляційним судом належним чином не перевірені доводи ОСОБА_6 про необхідність скасування вироку і в частині засудження за епізодом від 10.12.2011 року та задоволення цивільного позову ОСОБА_8 , з урахуванням наявного в матеріалах кримінального провадження рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 березня 2013 року про відмову у задоволенні вимог потерпілої про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_6 за спричинення їй тілесних ушкоджень 10.12.2011 року, оскільки вона не надала суду доказів на підтвердження спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, де зазначено, що свідок ОСОБА_10 самого побиття не бачила, оскільки була з дитиною в іншій кімнаті (а з оскарженого вироку вбачається, що при розгляді кримінального провадження вона давала інші покази). Вказане рішення ухвалою Апеляційного м. Києва від 23 травня 2013 року залишено без зміни ( а. к.п. 50-52, 68-72 т. 1).
Також, апеляційним судом з достатньою повнотою не з`ясовано, чи зверталася ОСОБА_8 до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою про вчинення ОСОБА_6 відносно неї 19.11.2011 року протиправних дій, та чи були прийняті і які саме рішення вказаним судом за заявами потерпілої про вчинення відносно неї злочинів 19.11.2011 року та 10.12.2011 року.
Таким чином, апеляційний суд на вищевикладене увагу не звернув та без належної перевірки наведених обставин, які мають значення для правильного вирішення кримінального провадження, та без відповідного обґрунтування передчасно прийшов до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без зміни, а апеляційної скарги ОСОБА_6 без задоволення.
З огляду на наведене, касаційна скарга ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а рішення апеляційного суду через порушення ним вимог ст. 419 КПК України - скасуванню, оскільки його не можна вважати законним та обґрунтованим, і у справі належить призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції, під час якого суд повинен урахувати наведене, ретельно перевірити усі доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 , у тому числі про незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, після чого ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення відповідно до вимог процесуального та матеріального законів.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд матеріалів кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3