Справа № 348/856/15-к
Провадження № 11-кп/779/387/2016
Категорія ч. 2 ст. 186 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області

в складі суддів : ОСОБА_2

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 за ч. 2 ст. 186 КК України за апеляційною скаргою прокурора на вирок Надвірнянського районного суду від 02 вересня 2015 року, з участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , -

в с т а н о в и л а :
Оскарженим вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він вчинив відкрите викрадення чужого майна ( грабіж) , поєднане з насильством,яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, повторно. Його дії кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України з призначенням йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді двох років позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2015 року даний вирок суду було залишено без змін, а подану на нього апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних справ касаційну скаргу прокурора на ухвалу апеляційного суду задоволено, ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2015 року скасовано і призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Згідно з вироком суд першої інстанції встановив, що приблизно о 19 годині 12.04.2015 року ОСОБА_6 перебуваючи в стані алкогольного спяніння на проїздній частині дороги на вулиці І.Франка в с. Заріччя Надвірнянського району Івано-Франківської області , зустрів свого односельчанина ОСОБА_8 і побачивши у нього в руках мобільний телефон вирішив відкрито ним заволодіти. Під час розмови ОСОБА_6 взяв у ОСОБА_8 його мобільний телефон нібито для того, щоб зателефонувати, після чого одразу ж почав тікати від нього в сторону свого господарства. ОСОБА_8 розуміючи злочинний умисел ОСОБА_6 став його наздоганяти і кричати йому вслід, щоб той віддав йому телефон. Коли ОСОБА_8 наздогнав ОСОБА_9 і почав вихоплювати з його рук свій телефон, останній . наніс кулаками декілька ударів по обличчю ОСОБА_8 , внаслідок чого той отримав легкі тілесні ушкодження. Після вчинення злочину, ОСОБА_6 з місця події втік, заподіявши ОСОБА_8 майнової шкоди на загальну суму 349 грн.

Прокурор в апеляційній скарзі не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеність вини обвинуваченого, просить вирок скасувати і ухвалити новий вирок, за яким визнати ОСОБА_10 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді чотирьох років позбавлення волі, мотивуючи тим, що призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Вказує на те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності , кримінальне правопорушення вчинив в період не знятої та не погашеної судимості, в стані алкогольного сп`яніння та на шлях виправлення не став.

В ході апеляційного розгляду прокурор свої апеляційні вимоги підтримав, обвинувачений не погодився з апеляційною скаргою прокурора .

Заслухавши сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі не оспорюється, тому вирок в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, в тому числі і в частині призначення покарання.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Як правильно зазначив прокурор, відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в п. 1.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди при призначенні покарання зобов`язані враховувати як ступінь тяжкості вчиненого злочину, так і дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. Покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Також згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як ними самими, так і іншими особами.

Колегія суддів вважає, що призначаючи ОСОБА_6 покарання з врахуванням того, що він активно сприяв розкриттю злочину, у вчиненому розкаявся, заподіяні злочином потерпілому збитки відшкодував в повному обсязі в добровільному порядку, суд першої інстанції не повністю врахував ступінь тяжкості скоєного ним злочину та його особу і тому неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та призначив ОСОБА_6 покарання, яке не відповідає його особі внаслідок м`якості, оскільки враховуючи специфіку вчиненого ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, таке покарання не буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_6 колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та його особу, а також всі зазначені у вироку судом першої інстанції пом`якшуючі його покарання обставини, що він активно сприяв розкриттю злочину, у вчиненому розкаявся, що шкода потерпілому відшкодована, а також, що обтяжуючими покарання обвинуваченого обставинами є те, що злочин він вчинив перебуваючи в стані алкогольного спяняння, що цей злочин відповідно до вимог ст. 12 КК України є тяжким злочином

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_6 слід призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України, скасувавши оскаржуваний вирок в частині звільнення його від відбування покарання з випробуванням, оскільки таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів

Відповідно до ст. ст. 409, 414, 420 КПК України однією з підстав для скасування вироку та постановлення нового вироку є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість призначеного покарання.

По цій підставі вирок суду в частині призначеного покарання підлягає скасуванню з постановленням нового вироку.

Керуючись ст. ст. 374, 404, 407, 409, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

засудила :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Надвірнянського районного суду від 02 вересня 2015 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України в частині призначеного покарання скасувати.

Постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим за ч. 2 с. 186 КК України та призначити йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня його проголошення, а засудженим в цей же строк з часу отримання його копії.

Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4