Справа № 182/7204/15-к
Провадження № 1-кп/0182/166/2016
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.02.2016 року м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя кримінальне провадження № 0002989 по обвинуваченню:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополя, Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня технічна, не одруженого, не працюючого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України
з участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_4
обвинуваченого - ОСОБА_3
В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_3 05.08.2015 року, приблизно о 18.00 год. знаходячись зі своїм знайомим ОСОБА_5 поблизу будинку АДРЕСА_2 , зловживаючи довірою ОСОБА_5 , взяв у нього зателефонувати, без наміру повернути, належний ОСОБА_5 мобільний телефон «Nокіа 5230». Після чого ОСОБА_3 зайшов до будинку АДРЕСА_2 та піднявся до своєї квартири, без наміру повертатися, а ОСОБА_5 , залишився чекати його на вулиці біля вищевказаного будинку. Не дочекавшись ОСОБА_3 , ОСОБА_5 пішов додому. ОСОБА_3 реалізуючи свій злочинний намір, шляхом зловживання довірою, діючи умисно, з корисливих мотивів, заволодів мобільним телефоном «Nокіа 5230», вартістю 200 грн, в якому знаходилась, сім карта оператора мобільного зв`язку МТС, вартістю 10 грн, які належали ОСОБА_5 , спричинивши тим самим потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 210 грн. Викрадений телефон продав та отримані гроші витратив на свої потреби.
Дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).
До даного висновку суд прийшов аналізуючи наступні докази.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе визнав повністю і пояснив суду, що 05 серпня 2015 року він зустрів потерпілого ОСОБА_5 . Взяв у нього телефон для того, щоб подзвонити і пішов з телефоном додому. Коли вийшов з дому, то ОСОБА_6 вже не було. Пішов та продав телефон. Платонову сказав, що віддасть телефон потім, однак не повернув телефон, так як не міг сплатити за нього. Телефон продав на наступний день, так як потрібні були гроші. Спричинену потерпілому шкоду відшкодував. У скоєному щиро кається. Просив суд суворо його не карати.
Враховуючи, що ОСОБА_3 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування діянні, передбаченому ч. 1 ст. 190 КК України і у суду відсутні будь-які сумніви добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав за недоцільне дослідження інших доказів по справі, які ніким не оспорюються, крім тих, що характеризують особу обвинуваченого.
Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому, суд виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, встановлених по справі всіх пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.
Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального злочину, який згідно ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості. Стосовно відомостей про особу обвинуваченого, то зокрема, як встановлено у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , раніше не притягався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується задовільно, має постійне місце проживання.
До обставини, що пом`якшують покарання, слід віднести визнання вини, щире каяття та відшкодування спричиненої шкоди потерпілому.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що покарання ОСОБА_3 має бути обрано в межах санкції статті за якою кваліфіковано його дії у вигляді обмеження волі, але в зв`язку з визнанням вини, щирим каяттям та відшкодуванням спричиненої шкоди потерпілому, суд вважає за можливе застосувати до обвинуваченого ст. 75 КК України, тобто призначити покарання з іспитовим строком з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України. Таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення.
По справі цивільний позов не заявлено.
Керуючись ст.ст. 370, 371, 374, 376 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та призначити покарання згідно санкції даної статті у вигляді 1 року обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.
На підставі ст. 76 ч. 1 п.п. 2, 3 КК України зобов`язати ОСОБА_3 в період іспитового строку не покидати межі України без дозволу кримінально виконавчої інспекції та повідомляти інспекцію про зміну місця проживання та роботи.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 не обирався.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Речовий доказ: мобільний телефон «Nокіа 5230», переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_5 , залишити у користуванні потерпілого.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області на протязі тридцяти днів з дня проголошення вироку.
Головуючий :