АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 182/2962/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/755/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 18 жовтня 2016 року апеляційні скарги прокурора, засудженої ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні № 0000584 на вирок Нікопольського міськрайонного суду м. Кривого Рогу від 23 червня 2016 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Нікополь, Дніпропетровської області, громадянки України, працює, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, яку визнано винною та засуджено за ч.1 ст.115 КК України до десяти років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати в сумі 368 грн. 28 коп.

Питання з речовими доказами вирішено.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
потерпіла ОСОБА_9
обвинувачена ОСОБА_6
захисник ОСОБА_7 .
В апеляційній скарзі прокурор Дніпропетровської області, не оскаржуючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченої за ст.115 ч.1 КК України просить вирок Нікопольського міськрайонного Дніпропетровської області від 23 червня 2016 року відносно обвинуваченої ОСОБА_6 скасувати, в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_6 за ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 12 років.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати , як незаконний.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 , просить скасувати вирок суду першої інстанції та постановити новий вирок , яким змінити правову кваліфікацію дій ОСОБА_6 з ч.1 ст.115 КК України на ст.118 КК України і призначити їй покарання в межах санкції ст.118 КК України.
Вироком Нікопольського міськрайонного Дніпропетровської області від 23 червня 2016 року ОСОБА_6 булавизнана винною та засуджена за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України за наступних обставин:
22 лютого 2015 року,близько 22.00 години, ОСОБА_6 , прийшла за місцем мешкання ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_3 , де в приміщенні будинку перебував ОСОБА_12 .
В ході бесіди, ОСОБА_12 став виражатися нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_6 , в результаті чого між ними раптово виникли неприязні стосунки, які переросли в сварку, що в подальшому переросла в бійку.
В ході бійки, ОСОБА_12 взяв за комір куртки ОСОБА_6 та при цьому кинув її на диван. Після чого, ОСОБА_12 почав наносити їй удари кулаком правої руки в область обличчя. В цей час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на умисне вбивство, тобто умисне противоправне заподіяння смерті ОСОБА_12 .
Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_6 взяла зі столу кухонний ніж та умисно, з метою вбивства, нанесла один удар ОСОБА_12 в область шиї зліва, життєво важливий орган, чим спричинила ОСОБА_12 , згідно висновку судово-медичного експерта № 112 від 18.03.2015 року тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного поранення шиї, з ушкодженням сонної артерії, стравоходу, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень та поверхневої різаної рани підборіддя, садна передньої поверхні грудей, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Від отриманого тілесного ушкодження потерпілий ОСОБА_12 помер на місці вбивства.
Смерть потерпілого ОСОБА_12 настала внаслідок колото-різаного поранення шиї, з ушкодженням сонної артерії, стравоходу, що супроводжувалося зовнішньою кровотечею, з розвитком гострої крововтрати.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор вважає, що вирок суду першої інстанції є незаконним та підлягає скасуванню, у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченої. Прокурор вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи вирок стосовно обвинуваченої, не врахував те, що ОСОБА_6 вчинила умисний злочин , який відповідно до ст. 12 КК України віднесено до особливо тяжких злочинів .Крім того , судом не було враховано , що ОСОБА_6 , з метою уникнення кримінальної відповідальності та бажання виправдати свої умисні дії вигадала версію про те , що вбивство вона скоїла захищаючись від нападу ОСОБА_12 , однак зазначена версія не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачена ОСОБА_6 посилається на те , що вирок суду вона вважає занадто суворим та незаконним и просить скасувати його в повному обсязі , у зв`язку з помилками , які були допущені в ході досудового слідства та які не були враховані судом.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 , зазначає про те , що вирок суду вона вважає незаконним , а висновки суду , викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність. Судом не було враховано та не надано відповідної оцінки тому факту , що ОСОБА_12 напав на ОСОБА_6 в обмеженому просторі, в темну пору доби, коли вони перебували наодинці.Суд не надав відповідної оцінки обставинам , за яких ніж опинився в руках ОСОБА_6 , а також не врахував час , на протязі якого відбулася подія кримінального правопорушення.На думку захисника в ході судового розгляду справи не були здобуті беззаперечні та безпірні докази вини ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст.115 КК України, тому вона вважає , що дії потерпілого та обстановка події кримінального правопорушення свідчать про те , що у ОСОБА_6 виникла підстава для необхідної оборони , тобто виникло право на захист право охоронюваних інтересів шляхом заподіяння шкоди нападнику для припинення посягання з боку ОСОБА_12 . Водночас застосований обвинуваченою засіб захисту та заподіяння шкоди у вигляді позбавлення життя ОСОБА_12 за даних конкретних обставин справи не відповідали небезпечності посягання та обстановці захисту , а відтак ОСОБА_6 вийшла за межі заходів ,необхідних для захисту своїх охоронюваних законом прав та інтересів, тобто перевищіла межі необхідної оборони.Фактично ОСОБА_6 зазнала суспільно небезпечного посягання з боку ОСОБА_12 , яке створювало реальну загрозу заподіяння шкоди її здоров`ю і не маючи іншої можливості уникнути подальшого насильства з його боку та спричинення більш тяжкої шкоди нападнику , використала ніж , який вона випадково схопила і тому дії ОСОБА_6 необхідно кваліфікувати за ст.118 КК України.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та просив її задовольнити ,заперечував проти апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , просив залишити її без задоволення.

Засуджена ОСОБА_6 відмовилась від поданої нею апеляційної скарги та просила її не розглядати , підтримала апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 і наполягала на її задоволенні.

Захисник ОСОБА_7 підтримала свою апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченного ч.1 ст.115 КК України ґрунтуються на зібраних у справі доказах, які були перевірені у судовому засіданні та яким суд дав належну оцінку у вироку, відповідно до вимог ст. 374 КПК України.
В свою чергу, доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 ,про те, що суд першої інстанції не звернув уваги і не дав відповідної оцінки діям самого потерпілого ОСОБА_12 , який несподівано напав на обвинувачену , проявив агресію , став її бити і тому вона вимушена була захищатись від дій ОСОБА_12 , а тому дії обвинуваченої суд першої інстанції невірно кваліфікував за ч.1 ст.115 КК України, в той час як їх необхідно кваліфікувавти за ст. 118 КК України, то вони спростовуються матеріалами провадження і тому задоволенню не підлягають.
Як на докази вини ОСОБА_6 суд правомірно послався на покази як самої обвинуваченої , надані нею безпосередньо в суді та в ході проведення слідчого експерименту під час досудового слідства, так і покази потерпілої ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_13 , письмові матеріали кримінального провадження.
При цьому, доводи апеляційної скарги захисника про те, що висновки суду, викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам справи, що суд дав неправильну юридичну оцінку зібраним в справі доказам, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Так, з фонограми звукозапису судового засідання вбачається, що під час судового розгляду кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_6 винною себе визнала частково та пояснила, що потерпілого вона раніше знала, стосунки з ним мала нормальні, інколи вживали разом спиртні напої. Крім того обвинувачена зазначила, що ОСОБА_12 коли випивав, то майже не міг ходити. 22 лютого 2015 року вона повернулася пізно ввечері додому. Повернувшись додому, вона вирішила піти до сусіда ОСОБА_13 щоб забрати свій подовжувач. Увійшовши у помешкання ОСОБА_13 , вона побачила ОСОБА_12 , який сидів на дивані. У кімнаті вона побачила свій подовжувач, у який був увімкнений телевізор. Нахилившись, щоб вимкнути телевізор і забрати подовжувач, вона відчула як її схопили за комір куртки та кинули на диван. То був ОСОБА_12 , який поваливши її на диван, наніс їй удар рукою по голові, стоячи над нею на відстані витягнутої руки. Вона почала погрожувати йому, що посадить його, проте ОСОБА_12 не реагував. Він продовжив бити її по голові, і вона відчула як поступово почала втрачати свідомість. В ході цього побиття, вона схопила якийсь предмет зі столу лівою рукою, та почала відбиватися цим предметом держачи його перед собою, в ході чого поранила собі руку. В ході сутички, ОСОБА_12 раптово відштовхнув її від себе. Вона одразу побігла додому. Увійшовши додому, вона побачила, що в неї в руках був ніж, а з руки текла кров.
При розгляді кримінального провадження в апеляційному суді обвинувачена ОСОБА_6 пояснила , що вона не знає як саме , вона нанесла удар ножем ОСОБА_12 , пам`ятає тільки , що ОСОБА_12 напав на неї , повалив на діван , став бити , вона взяла зі столу біля дивана ніж , тримала його в лівій руці перед собой , ударів ножем ОСОБА_12 вона не наносила.
Доводи захисника ОСОБА_7 про те, що обстановка події кримінального правопорушення свідчать про те , що у ОСОБА_6 виникла підстава для необхідної оборони та водночас застосований нею засіб захисту та заподіяння шкоди , у вигляді позбавлення життя ОСОБА_12 за даних конкретних обставин справи не відповідали небезпечності посягання та обстановці захисту , а відтак ОСОБА_6 вийшла за межі заходів , необхідних для захисту своїх охоронюваних законом прав та інтересів , тобто перевищила межі необхідної оборони , колегія суддів вважає необгрутованими та такими , що не підлягають задоволенню.
Так, відповідальність за ст. 118 КК України за вбивство в разі перевищення меж необхідної оборони, настає лише за умови, що здійснений винним захист явно не відповідав небезпечності посягання чи обстановці, яка склалася.
Зазначених в ст.118 КК України обставин при розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено не було і з даним висновком суду погоджується і колегія суддів.
Колегія суддів не може погодитись з доводами захисника про те , що ОСОБА_6 діяла саме в межах необхідної оборони, однак застосований нею засіб захисту та заподіяння шкоди , у вигляді позбавлення життя ОСОБА_12 за даних конкретних обставин справи не відповідали небезпечності посягання та обстановці захисту , оскільки вони повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається , що сама обвинувачена ОСОБА_6 неодноразово змінювала свої пояснення про обставини , при яких вона заподіяла смерть ОСОБА_14 .
В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_6 зазначала , що коли ОСОБА_12 бив її, то вона відчула як почала втрачати свідомість, після чого вона схопила якийсь предмет зі столу лівою рукою, та почала відбиватися цим предметом держачи його перед собою, в ході чого поранила собі руку. Увійшовши додому, вона побачила, що в неї в руках був ніж, а з руки текла кров.
В той час , як при розгляді справи в апеляційному суді обвинувачена ОСОБА_6 пояснила , що вона не знає як саме , вона нанесла удар ножем ОСОБА_12 , пам`ятає тільки , що ОСОБА_12 напав на неї , повалив на діван , став бити , вона взяла зі столу біля дивана ніж , тримала його в лівій руці перед собой , наполягала , що ударів ножем ОСОБА_12 вона не наносила.
Посилання обвинуваченої ОСОБА_6 на те , що вона захищалась від дій ОСОБА_12 , який був агресивним спростовуються поясненнями самої обвинуваченої в судовому засіданні про те , що ОСОБА_12 коли випивав, то майже не міг ходити , що підтвердила в судовому засідані і потерпіла ОСОБА_9 , яка пояснила , що у її чоловіка була закупорка сосудів, і у зв`язку з цим він пересувався за допомогою ціпка, а коли випивав, то взагалі не міг нормально пересуватися. На думку потерпілої, її чоловік був спокійним, а коли випивав взагалі був безпомічним, не агресивним.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 112 від 18 березня 2015 року ( а.кп.52-54) ОСОБА_12 перебував у стані сильного ступеня алкогольного сп`яніння.
Крім того , в квартирі перебував також її власник ОСОБА_13 , якого обвинувача могла покликати на допомогу.
Однак, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду показав, що напередодні 23 лютого 2015 року він разом з товаришами вживав спиртні напої починаючи з 13 години. Наприкінці дня, випивши достатню кількість алкоголю, він пішов спати, а потерпілий ОСОБА_12 залишився в кімнаті, в якій вони вживали алкогольні напої. Вночі він почув, як до його домоволодіння увійшла ОСОБА_6 і почала розмовляти з ОСОБА_12 , проте суті розмови він не чув. Коли він прокинувся приблизно о 01 годині, він побачив ОСОБА_12 , який лежав на дивані на спині, головою до дверей, в руках у нього був мобільний телефон. Він одразу пішов до ОСОБА_6 щоб дізнатися у неї, що трапилося. Проте вона сказала, що не знає, що відбулося. Потім він повернувся з нею до свого будинку. Запитавши обвинувачену, що йому робити, ОСОБА_6 порадила вимити калюжі крові. На ОСОБА_6 жодних ушкоджень він не бачив. Також ОСОБА_13 вказав, що ножі він зберігав на столі, що знаходився на відстані 3 метрів від дивану, на якому лежав потерпілий, а на столі, який знаходився у кімнаті, де вони вживали спиртні напої ножа взагалі не було і той стіл був розміщений на відстані 1 метру від дивану, на якому лежав потерпілий.
Свідок ОСОБА_13 зазначив , що він не чув шуму боротьби , або криків обвинуваченої про допомогу.
Судом першої інстанції обґрунтовано були прийняті до уваги пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 , надані нею в ході проведення слідчого експертименту від 23 лютого 2015 р. (а.п.172-176), відеозапис якого було переглянуто в судовому засіданні судом першої інстанції, відповідно до яких обвинувачена зазначила про те, що ОСОБА_12 наніс їй декілька ударів в обличчя,при цьому вона стала погрожувати йому, що його посадить, після чого підозрювана ОСОБА_6 , в присутності її захисника та понятих, на місці скоєння злочину вказала як саме вона наносила ножем удар потерпілому, тобто вказала механізм спричинення тілесних ушкоджень, а саме взяла ніж лівою рукою та порізавши при цьому пальці на руці, вона переклала його в праву руку та нанесла удар ножем в область шиї потерпілого.

Пояснення обвинуваченої про механізм спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , надані в ході проведення слідчого експертименту повністю узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи № 96 від 26 лютого 2015 року, згідно до якої у ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця навколо правого ока, синця лобу, поверхневої різаної рани 3-го пальця лівої кисті, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, та час їх утворення може відповідати обставинам справи (а.с. 185-186) та висновком судово-медичної експертизи №106 (додатковий) від 28 лютого 2015 року, згідно до якої виявлені вищезазначені тілесні ушкодження у ОСОБА_6 могли бути утворені при механізму та обставинах, вказаних ОСОБА_6 в ході слідчого експерименту (а.с. 190), а також висновком судово-медичної експертизи №112 (додатковий) від 06 квітня 2015 року, відповідно до якої з урахуванням характеру та локалізації виявленого колото-різаного поранення шиї потерпілого ОСОБА_12 , а також з урахуванням механізму та обставин, вказаних підозрюваною в ході слідчого експерименту, різане поранення шиї зліва у потерпілого могло бути спричинено при обставинах та механізмі, вказаних підозрюваною ОСОБА_6 під час проведення слідчого експерименту, а саме при ударі ножем в область шиї потерпілого зліва (а.с. 181).
Тому , суд прийшов до обгнутованого висновку про те , що пояснення ОСОБА_6 , надані в ході проведення слідчого експертименту є логічними, не викликають будь-якого сумніву у їх достовірності, знаходяться у взаємозв`язку з іншими об`єктивними письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні, та у своїй сукупності вказують на вчинення обвинуваченою інкримінованого їй кримінального правопорушення, а саме те , що обвинувачена діяла з умислом , направленим на умисне позбавлення життя ОСОБА_12 .
Вивченням матеріалів кримінального провадження не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання і закріплення доказів у провадженні, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у кримінальному провадженні докази відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності.
Всупереч доводам апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , суд першої інстанції з достатньою повнотою, всебічно, об`єктивно, неупереджено дослідив наявні в матеріалах провадження докази, дав належну оцінку зібраним доказам і на цих підставах прийшов до обгрунтованого висновку про вчинення, за наведених у вироку обставин, ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та переконливо вмотивував і обґрунтував прийняте рішення.

При цьому, кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_6 за ч.1 ст.115 КК України є правомірною та відповідає встановленим судом першої інстанції фактичним обставинам.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо необхідності призначення обвинуваченій ОСОБА_6 більш суворого покарання ,ніж призначене судом першої інстанції , у вигляді дванадцяти років позбавлення волі, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Так, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд дотримався вимог ст.65 КК України та врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, особу обвинуваченої яка раніше не судима , має задовільну характеристику з місця проживання , обставини які пом`якшують покарання та обтяжують покарання обвинуваченої судом не були встановлені. При цьому, суд прийшов до висновку, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів є покарання у вигляді позбавлення волі, в межах санкції ч.1 ст.115 КК України.
За змістом наведеного вище, призначаючи обвинуваченій покарання, суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, конкретні обставини, за яких його скоєно, форму вини, наслідки скоєного діяння, дані про особу винної, обставини, що впливають на покарання, ставлення обвинуваченої до вчинених дій та інші обставини справи, які впливають на дотримання відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину.
Наведені ж в апеляційній скарзі прокурора доводи, про те , що судом не було враховано , що обвинувачена вчинила умисний злочин , який віднесено до особливо тяжких , а також пояснення обвинуваченої в суді першої інстанції , які на думку прокурора , були надані обвинуваченою з метою уникнути покарання за вчинений умисний злочин, не спростовують правильності призначенного ОСОБА_6 судом першої інстанції кримінального покарання , оскільки вони повністю були враховані судом першої інстанції.
Таким чином, при призначенні покарання обвинуваченій, судом враховано усі обставини, в тому числі ті, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі. Підстав для призначення ОСОБА_6 за ч.1 ст.115 КК України більш суворого покарання, ніж призначено судом першої інстанції, колегія суддів не вбачає.
Призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових злочинів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2016 року у кримінальному провадженні № 0000584 відносно ОСОБА_6 , визнаної винною та засудженою за ч.1 ст.115 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.
На судові рішення першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення їй копії судового рішення.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4