справа 274/4155/16-к провадження: 1-кп/0274/365/16
В И Р О К І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.10.2016 року м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд в складі головуючого-судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши кримінальне провадження відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, на утриманні має неповнолітню дитину, непрацюючого, раніше судимого: 02.04.2001 року Печерським районним судом м. Києва за ст.141 ч. 2 КК України до трьох років шести місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна; 26.06.2003 року Володимирецьким районним судом Рівненської області за ст.ст. 391,71 КК України до одного року шести місяців позбавлення волі; 06.07.2009 року Солом`янським районним судом м. Києва за ст. 309 ч. 1 КК України до двох років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від призначеного покарання з іспитовим строком на три роки, 25.10.2011 року Броварським міськрайонним судом Київської області за ст.ст. 185 ч. 5, 71 КК України до семи років шести місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , - за ст. 391 КК України,
за участю сторін: прокурора ОСОБА_4 ; захисника ОСОБА_5 обвинуваченого ОСОБА_3 ,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 , відбуваючи покарання згідно вироку Броварського міськрайонного суду Київської області від 25.10.2011 року у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі у Бердичівській виправній колонії (№70) управління державної пенітенціарної служби України, на шлях виправлення не став та вчинив рецидив злочинів.
Так, ОСОБА_3 , прибувши 24 лютого 2012 року для відбуття покарання в Бердичівську виправну колонію (№70), що розташована за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Низгірецька , 1, був ознайомлений з режимом утримання, але незважаючи на це систематично його порушував та за час відбування покарання в Бердичівській ВК( №70) допустив 49 порушень вимог режиму тримання.
При цьому в період часу з 22.01.2016 року по 05.05.2016 року ОСОБА_3 , як злісний порушник режиму тримання, 4 рази порушував вимоги режиму тримання, не виконував законних вимог адміністрації установи, за що до останнього застосовано заходи дисциплінарного впливу, зокрема: 22.01.2016 року ОСОБА_3 поміщений в карцер на 15 діб, 16.02.2016 та 19.02.2016 року засудженому ОСОБА_3 оголошено сувору догану. 14.03.2016 року засудженого ОСОБА_3 переведено до одиночної камери терміном на 1 місяць.
Однак, незважаючи на застосування заходів дисциплінарного впливу, ОСОБА_3 належних висновків для себе не зробив і продовжував порушувати режим утримання.
29.04.2016 року засуджений ОСОБА_3 порушив правила режиму тримання та створив конфліктну ситуацію зі співкамерниками, за що 04.05.2016 року за дане порушення режиму тримання на засудженого ОСОБА_3 начальником установи ОСОБА_6 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді поміщення засудженого у карцер установи терміном на 15 діб, про що і була складена відповідна постанова.
04.05.2016 року, перебуваючи біля приміщень карцеру БВК (№ 70), засуджений ОСОБА_3 відмовився виконати законні вимоги начальника БВК (№70) ОСОБА_6 , а саме піддатись повному особистому обшуку та переодягтись в одяг встановленого зразка перед поміщенням засудженого ОСОБА_3 до карцеру колонії. У подальшому заступником начальника БВК (№70) ОСОБА_7 обвинуваченому було доведено, в присутності 5-х працівників установи, письмове розпорядження про необхідність ОСОБА_3 приступити до повного особистого обшуку та переодягтись в одяг встановленого зразка для подальшого поміщення засудженого до карцеру, однак ОСОБА_3 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 391 КК України, в категоричній формі відмовився виконувати законне письмове розпорядження начальника колонії та категорично відмовився проходити особистий обшук та переодягатись в одяг встановленого зразка, який використовується для відбування покарання засуджених у карцері, при цьому під час оголошення засудженому ОСОБА_3 законного розпорядження начальника колонії, засуджений ОСОБА_3 вів себе зухвало, виражався брутальною лайкою в сторону працівників адміністрації колонії та погрожував їм фізичною розправою.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ст. 391 КК України, тобто злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі та за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу.
10.10.2016 року між прокурором Бердичівської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 укладено угоду про визнання винуватості, згідно з якою сторони визнають правильність кваліфікацій дій обвинуваченого за ст. 391 КК України та узгоджують вид і розмір покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 71 ч.1 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 25.10.2011 року, призначити остаточне покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.
В судовому засіданні обвинувачений та прокурор підтримали угоду.
Захисник також просить суд затвердити вищевказану угоду.
Вирішуючи питання про відповідність цієї угоди вимогам КПК України та закону, суд враховує наступне.
Відповідно до ст. 469 ч. 4 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладання угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.
Злочин, передбачений ст. 391 КК України, є злочином середньої тяжкості, суспільна небезпечність даного злочину полягає в тому, що він перешкоджає виконання вироку, досягненню цілей покарання та порушує нормальну діяльність органів кримінально-виконавчої системи, які забезпечують виконання вироку суду та призначеного цим вироком покарання.
У даному кримінальному провадженні відсутній потерпілий, а тому шкоди завдано лише державним та суспільним інтересам, тобто сторони при укладенні угоди дотримались вимог ст. 469 ч. 4 КПК України.
Не встановлено і порушень вимог ст. 469 ч. 5 КПК України, оскільки угоду про визнання винуватості укладено після повідомлення ОСОБА_3 про підозру і до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Сторонами дотримано вимоги положень ст. 470 КПК України. В угоді у відповідності до цих вимог зазначено ступінь та характер сприяння підозрюваного у проведенні кримінального провадження щодо нього, характер і тяжкість обвинувачення (підозри), наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження.
Також дотримано вимоги ст. 472 КПК України. В угоді зазначено сторони, їх анкетні дані та статус, формулювання підозри та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода обвинуваченого на його призначення, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди. В угоді зазначена дата її укладення та вона скріплена підписами сторін.
Укладення угоди між прокурором та обвинуваченим є добровільним, на чому наголосили сторони в судовому засіданні.
Умови угоди не суперечать вимогам КПК України та закону, не порушують прав, свобод чи інтересів сторін та інших осіб, невідповідності умов угоди інтересам суспільства не встановлено.
Підстав вважати, що укладення угоди про визнання винуватості не було добровільним у суду немає. Для визнання винуватості ОСОБА_3 наявні фактичні підстави.
Сторони висловили одноголосну думку про затвердження угоди, що фактичні обставини, які зазначені у підозрі, відповідають дійсності.
Керуючись ст.ст. 369-372, 373-374, 469, 471, 474-475 КПК України, суд, -
затвердити угоду про визнання винуватості від 10.10.2016 року, укладену між прокурором Бердичівської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 .
Визнати винуватим ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді 1 року позбавлення волі.
На підставі ст. 71 ч.1 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 25.10.2011 року і за сукупністю вироків визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Початок строку відбування покарання рахувати з моменту обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тобто з 10.10.2016 року.
Відповідно до ст. 72 ч.5 КК України зарахувати ОСОБА_3 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 05.08.2016 року по вступ вироку в законну силу з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд.

При цьому вирок може бути оскаржений обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначене покарання; невиконання судом вимог, встановлених ст. 474 ч.ч. 4-7 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після проголошення.

Головуючий ОСОБА_1