Справа № 128/4873/15-к
ВИРОК
Іменем України
11 березня 2016 року місто Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, українця, громадянина України, тимчасово непрацюючого, неодруженого, із середньою спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .
раніше судимого:
-11.07.2011 року Ленінським районним судом м. Вінниця за ч.1 ст. 186 КК України до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки;
-05.07.2012 року Вінницьким районним судом Вінницької області за ч.2 ст.185, 71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі;
-14.02.2013 року Вінницьким міським судом за ч.3 ст. 185, 71 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого 10.06.2014 року з Вінницької тюрми №1 по амністії. (судимості не погашені)
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 за пред`явленим йому обвинуваченням за ст. 289 ч.2 КК України свою вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому та пояснив, що дійсно вчинив злочин при обставинах, викладених в обвинувальному акті. Пояснив, що він вдень проходив повз гаража потерпілого ОСОБА_5 в с. Зарванці Вінницького району та бачив, що були відкриті двері в яких був ключ. Вночі 28.09.2015 року він вирішив підійти до гаража, якого бачив відкритим, щоб подивитися що там є. Коли прийшов то двері гаража були відкриті, ключ був в замку, нікого не було, і він незаконно вирішив взяти автомобіль «Таврія» д.н.з. НОМЕР_2 щоб поїздити, та на одній із вулиць м. Вінниця (біля вул. Келецька) пробив колесо автомобіля, тому заглушив двигун і залишив автомобіль на вулиці, а сам пішов додому. У вчиненому щиро розкаюється, він добровільно, повністю сплатив потерпілому завдану матеріальну і моральну шкоду злочином, більше ніколи не буде порушувати закони, просив не позбавляти його волі і застосувати до нього ст. 75 КК України.
Потерпілий в судове засідання не з`явився надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, що ОСОБА_4 йому повністю відшкодував матеріальну і моральну шкоду, та просив обрати йому не суворе покарання.
За згодою учасників процесу, згідно ст.349 ч.3 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів зібраних в ході досудового розслідування, стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, крім даних, що характеризують особу обвинуваченого, і при цьому судом з`ясовано, що учасники розгляду справи правильно розуміють зміст цих обставин, у суду немає сумніву у добровільності їх позиції, а також роз`яснено, що в такому випадку обвинувачений буде позбавлений можливості оспорювати дані фактичні обставини в апеляційному порядку.
Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України, як умисне, незаконне заволодіння транспортним засобом поєднане з проникненням у приміщення, вчинене повторно.
При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, що обвинувачений офіційно не працює, не одружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що він добровільно повно відшкодував потерпілому матеріальну і моральну шкоду завдану злочином.
Обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та повне добровільне відшкодування потерпілому матеріальної і моральної шкоди в ході судового розгляду кримінального провадження.
Обставини які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлені.
При цьому суд також враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів.
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих вину обвинуваченого обставин, дані про особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, позицію державного обвинувача та потерпілого щодо можливості виправлення і перевиховання обвинуваченого, суд вважає, що ОСОБА_4 не представляє підвищену суспільну небезпеку та його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, тому йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій статті обвинувачення, без конфіскації майна, та із звільненням його від відбування покарання з випробуванням з призначенням іспитового строку на підставі ст. 75 КК України та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Визначене покарання обвинуваченому на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.
Цивільний позов потерпілим не заявлявся.
Обвинуваченим добровільно 05.03.2016 року сплачено судові витрати в сумі 537 грн. 60 коп. в дохід держави.
Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого не застосовувались, підстав для його обрання суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд -
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання позбавлення волі з випробуванням, призначивши іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.
Відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 :
- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.
- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Вирок суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: