01.03.2016 Єдиний унікальний номер 205/1500/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2016 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

по кримінальному провадженню, внесеному 24.03.2014 року у Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001029
про обвинувачення:

1). ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, який має середню технічну освіту, офіційно не працевлаштований, неодружений, має на утриманні двох дітей, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.125 КК України;

2). ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, є пенсіонером, одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.185 КК України

за участю прокурора - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську вказане кримінальне провадження, -

В С Т А Н О В И В:
24.03.2014 року приблизно о 08:00 годин, ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 , під`їхали на вантажному автомобілі марки «Фотон» до будинку за адресою: АДРЕСА_3 , де стали чекати біля машини ОСОБА_6 , діючи умисно на вчинення злочину за попередньою змовою з ОСОБА_4 , та здійснюючи свій злочинний намір, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стояли біля капоту власного автомобіля, очікуючи останнього, та коли ОСОБА_3 , помітивши, що ОСОБА_6 підходить до них ближче, несподівано вийшов із-за власного автомобіля.

В цей час між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на ґрунті несприятливих відносин виникла розмова, в ході якої вони виражались грубою нецензурною лайкою на адресу один одного, в ході якої ОСОБА_3 безпідставно протиправно завдав останньому своєю правою рукою, зжатою у кулак, з лівого боку один удар, у вискову область голови, від якого останній втратив рівновагу та нахилився до землі, після чого ОСОБА_3 підійшов із-за спини та накинув йому на шию мотузку, намагаючись душити.

В цей час ОСОБА_4 , на прохання свого сина ОСОБА_3 подати мотузку з метою зв`язування рук ОСОБА_6 , знаходячись поряд та дивлячись за діями свого сина ОСОБА_3 , узявши мотузку та сівши на ноги ОСОБА_6 , допомагаючи сину, почав заламувати потерпілому ОСОБА_6 руки за спину, після чого вони разом впали на землю. ОСОБА_6 постійно виривався, кликав на допомогу, про те ОСОБА_4 , продовжував свої протиправні дії, направлені на заламування рук за спину ОСОБА_6 , діючи умисно за попередньою змовою з ОСОБА_3 , зв`язали руки ОСОБА_6 . Після чого ОСОБА_4 , діючи спільно за попередньою змовою з ОСОБА_3 , підняли ОСОБА_7 з землі та посадили до власного автомобіля, таким чином виконали всі дії, які вважали за необхідне задля вчинення злочину за попередньою змовою.

Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які діяли спільно за попередньою змовою, виконавши всі дії, які вважали за необхідне, потерпілому ОСОБА_6 , спричинено тілесні ушкодження, згідно висновку №943 від 24 березня 2014 року у вигляді: численних внутрішньо-шкіряних крововиливів на обличчі, голові, шиї та верхніх кінцівок, численних саден на голові, обличчі та нижніх кінцівках, крововиливів в сполучні оболонки та склери обох очей, синця на обличчі праворуч, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминущі наслідки.

Допитані в якості обвинувачених ОСОБА_3 і ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення визнали повністю, щиро розкаялися за вчинене і суду пояснили, що вони повністю підтверджують обставини скоєного кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, щиро каються у тому, що 24.03.2014 року, вступивши у попередню змову, нанесли легкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_6 .

Враховуючи те, що обвинувачені ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349, ст.351 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі, окрім допиту обвинувачених.

Таким чином, суд, допитавши обвинувачених, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинувачених, приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого ним кримінального правопорушення доведена повністю, і їх умисні дії, що виразилися в умисному легкому тілесному ушкодженні, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, за ч.2 ст.28, ч.1 ст.125 КК України кваліфіковані вірно.
Обговорюючи питання про вид і міру покарання обвинуваченим ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , суд керується ст.65 КК України і враховує ступінь тяжкості скоєного ними діяння, яке, відповідно до ст.12 КК України, належить до категорії злочинів невеликої тяжкості, дані про особу обвинувачених, які раніше не судимі, на обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебувають. Крім того, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_3 має на утриманні двох дітей, один з яких малолітнім, а обвинувачений ОСОБА_4 є пенсіонером.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченим ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченим ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , у відповідності до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд вважає, що обвинуваченим ОСОБА_3 і ОСОБА_4 необхідно призначити покарання у вигляді штрафу.

В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_3 і ОСОБА_4 заявили клопотання про звільнення їх від відбування покарання відповідно до положень Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року. Своє клопотання вони мотивували тим, що на день набрання чинності вказаним вище Законом, зокрема, обвинувачений ОСОБА_3 був батьком двох неповнолітніх дітей, щодо яких не позбавлений батьківських прав, а обвинувачений ОСОБА_4 досяг пенсійного віку, що встановлено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до вимог п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року, який набрав чинності 19 квітня 2014 року, підлягають звільненню від відбування покарання особи, які засуджені за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст.12 КК України, які на день набрання чинності цим Законом мали дітей, яким не виповнилось 18 років та щодо яких вони не були позбавлені батьківських прав. Поряд з цим, п.«ґ» ст.1 зазначеного Закону передбачає можливість звільнення від відбування покарання осіб, які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Судом встановлено, що обвинувачені ОСОБА_3 і ОСОБА_4 вчинили кримінальне правопорушення невеликої тяжкості до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році», та на день набрання цим Законом чинності (19 квітня 2014 року) ОСОБА_3 був батьком неповнолітніх дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , щодо яких не позбавлений батьківських прав, а ОСОБА_4 досяг пенсійного віку у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується копіями документів, приєднаних обвинуваченими до матеріалів кримінального провадження, а саме свідоцтва про народження ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , та пенсійного посвідчення ОСОБА_4 .

Таким чином, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 належать до категорії осіб, які підпадають під дію п.«в» та п.«ґ» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» відповідно.

Обставини, передбачені ст.8 Закону України «Про амністію у 2014 році», які б виключали можливість застосування амністії до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , судом не встановлені.

Керуючись ст.ст.371, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.125 КК України, і призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання на підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію в 2014 році».
Заходи забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_3 не застосовувалися.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.125 КК України, і призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі п.« ґ» ст.1 Закону України «Про амністію в 2014 році».
Заходи забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_4 не застосовувалися.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя ОСОБА_1

З оригіналом згідно: Суддя -

Секретар -