АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001836 від 03 травня 2015 року, за апеляційними скаргами прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції та захисника ОСОБА_6 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2016 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в м. Дніпропетровську, проживаючого по АДРЕСА_1 , відповідно до ст.ст.89 КК України раніше не судимого,

за участю прокурора ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2016 року ОСОБА_7 засуджено за вичинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Не погодившись із ухваленим вироком суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи доведеність вини і правильність кваліфікації дій засудженого ОСОБА_7 просить вирок суду змінити в частині розгляду цивільного позову, стягнути з засудженого на користь ОСОБА_9 на відшкодування моральної шкоди 10000 гривень. Вказує, що суд порушив вимоги кримінального процесуального закону, залишаючи без розгляду цивільний позов потерпілої

Захисник ОСОБА_6 також подав апеляційну скаргу, в якій просить повторно дослідити обставини кримінального провадження та перевірити їх доказами, у зв`язку з порушеннями норм процесуального закону судом першої інстанції. Просить вирок скасувати і виправдати ОСОБА_7 за ч.2 ст. 185 КК України, ухваливши вирок. скасування даного вироку та ухвалення нового, яким ОСОБА_7 виправдати. Вважає вирок суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду та не зазначені у судовому рішенні.

Згідно вироку суду, 02 травня 2015 року приблизно о 16 годині 40 хвилин, ОСОБА_7 разом з невстановленою слідством особою знаходячись за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграду, 111 побачивши автомобіль «Toyota RAV4» д/н НОМЕР_1 , який був припаркований біля магазину «АТБ», розташованого за вказаною адресою, підійшли до вказаного автомобіля та за допомогою стороннього предмету, діючи за попередньою змовою в групі осіб, ОСОБА_7 завдав удар по правому пасажирському склу автомобіля, після чого невстановлена слідством особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, натиснула на тріснуте скло, таким чином вдавила його в середину автомобіля, а ОСОБА_7 , шляхом вільного доступу з переднього сидіння вказаного автомобіля таємно викрав чуже майно, а саме: фотоапарат «Nikon D 5200», с/н 4547677 вартістю 12 318 гривень 03 копійки, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.

В суді апеляційної інстанції прокурор просив апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі.

Потерпіла ОСОБА_9 підтримала апеляційну скаргу прокурора, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 просила залишити без задоволення.

Захисник ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали свою апеляційну скаргу в повному обсязі, посилаючись на викладені в ній доводи, а апеляційну скаргу прокурора просили залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора та потерпілої, пояснення обвинуваченого і його захисника, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченому, перевіривши доводи апеляційних скарг та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга адвоката ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За приписами ч.4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 цього Кодексу.

Дотримуючись цих правил, не зважаючи на невизнання вини обвинуваченим, суд дійшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, суд першої інстанції зробив на підставі доказів, повно та всебічно безпосередньо досліджених при судовому розгляді, та яким він дав належну оцінку із дотриманням вимог чинного кримінального процесуального законодавства, про що у вироку навів докладні мотиви згідно зі ст. 370 КПК.

Мотивуючи винуватість ОСОБА_7 у таємному викраденні фотоапарата, який належав потерпілій ОСОБА_9 , місцевий суд у вироку послався на показання: потерпілої ОСОБА_9 про те , що коли вони з чоловіком повернулись з магазину, то побачили розбитим праве переднє вікно на їхньому автомобілі, а із салону пропав належний їй фотоапарат Nikon, двоє незнайомих їм людей чоловік і жінка повідомили, що крадіжку вчинив хлопець, на прізвище ОСОБА_11 , це ж підтвердив і незнайомий хлопець, при цьому пояснив, що останній вчиняв крадіжку з невідомим хлопцем, а коли вони поїхали до відділу міліції, їх автомобіль оглянули і зняли з автомобіля відбиток пальця; аналогічні покази свідка ОСОБА_12 , який є чоловіком потерпілої і в день вищеописаних подій знаходився разом з нею; свідка ОСОБА_13 про те, що він знайомий з ОСОБА_7 близько десяти років і в травні 2015 року бачив як той разом з хлопцем розбив вікно автомобіля, який зупинився біля магазину, витягнув щось із автомобіля і разом побігли у двори. Коли прийшли власники автомобіля, він повідомив їм, хто вчинив крадіжку і залишив свій номер телефону; свідка ОСОБА_14 , яка показала, що в неї в провадженні знаходилось кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 і вона призначала дактилоскопічну експертизу коли отримала зразки відбитків пальців.

Показання потерпілої і свідків співпадають з даними, що містяться в протоколі огляду місця події від 2.05.2015 року, з якого вбачається, що при огляді автомобіля «Toyota RAV4» було виявлено розбите скло на правих передніх пасажирських дверях та вилучений один слід пальця руки, який було відкопійовано на липку стрічку; висновках експерта, відповідно до яких слід пальця руки, вилучений 2.05.2015 року при огляді місця події за фактом крадіжки майна ОСОБА_12 з автомобіля «Toyota» придатний для ідентифікації особи і залишений пальцем правої руки ОСОБА_7 ; протоколі пред`явлення особи для впізнання від 10.09.2015 року, під час якого свідок ОСОБА_13 впізнав на фотографії під №2 ОСОБА_7 ; протоколі проведення слідчого експерименту від 16.09.2015 року за участі свідка ОСОБА_13 , який розповів та показав, при яких обставинах та яким способом вчиняв крадіжку ОСОБА_7 із автомобіля ОСОБА_9 .

Доводи захисника про фальсифікацію, як на його думку, доказів по справі, а саме, що відповідно до протоколу огляду місця події від 2.05.2015 року слідчим зазначено, що не можливо встановити вид візерунку виявленого сліду пальця руки із-за нечіткого відображення сліду, спростовуються показами при судовому розгляді експерта ОСОБА_15 , яка підтвердила висновки експертизи та пояснила, що на експертизу їй було надано слід, вилучений під час огляду автомобіля та дактилокарта з відбитками пальців ОСОБА_16 , які вона і досліджувала.

Крім того, як вбачається з протоколу огляду від 2.05.2015 року, огляд автомобіля проводив слідчий без залучення спеціаліста, а тому те, що він не зміг установити вид візерунку на виявленому сліді, не може свідчити про наявність протиріч в протоколі огляду та висновку експерта, не ставить під сумнів достовірність даних що містяться в зазначених висновках від 9.09.2015 року (а.п. 60).

Не може свідчити про неповноту досудового розслідування та суттєве порушення вимог кримінального процесуального закону те, що вилучений з автомобіля слід пальця руки не був направлений для ідентифікації особи за даними «Автоматизованої дактилоскопічної інформаційної системи « ДАКТО 200 ГУ МВС України в Дніпропетровській області, оскільки обов`язковість цієї дії не передбачено діючим законом.

Доводи захисника щодо наявності протиріч в показах потерпілої ОСОБА_9 та її чоловіка ОСОБА_12 на досудовому слідстві і при судовому розгляді, та що суд не зазначив у вироку, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші, є не обґрунтованими, оскільки не узгоджуються з положеннями ч.4 ст. 95 КПК, у відповідності з якими суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Крім того, відсутність в перших показах на попередньому розслідуванні потерпілої та свідка посилань на обвинуваченого, не свідчить про наявність суттєвих протиріч в їх показаннях, оскільки ОСОБА_7 не був затриманий на місці злочину, він не був знайомий потерпілій, а на нього вказали свідки, інформація яких підлягала перевірці.

З врахуванням сукупності вищезазначених доказів суд прийшов до правильного висновку що ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб та кваліфікував його дії за ч.2 ст.185 КК України.

Суд призначив ОСОБА_7 покарання з належним урахуванням ступеня тяжкості злочину, даних, які характеризують його особу, відсутності пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, обставин вчинення кримінального правопорушення та поведінки обвинуваченого після вчиненого. Призначене обвинуваченому покарання у виді двох років позбавлення волі відповідає вимогам ст.65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Разом з тим, доводи прокурора щодо порушення судом вимог закону в частині залишення без розгляду деяких вимог потерпілої щодо відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої злочином, є обґрунтованими. Як правильно зазначено в апеляційній скарзі прокурора, таке рішення суду не узгоджується з положеннями ст.129, 326 КПК України.

Приймаючи до уваги, що діючим КПК визначені повноваження суду апеляційної інстанції, до яких не входить дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження та доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції - без клопотання учасників судового провадження, оскільки останнє покладено КПК саме на суд першої інстанції, який цих вимог у повному обсязі не дотримався, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п.2 ст.7, ч.6 ст.9 КПК, ст.410,411 УПК, вирок щодо ОСОБА_7 в частині залишення без розгляду цивільного позову потерпілої підлягає скасуванню, а провадження в цій частині призначенню на новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без змін.

Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2016 року щодо ОСОБА_7 в частині залишення без розгляду цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 скасувати і призначити новий судовий розгляд провадження в порядку цивільного судочинства. В решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали, шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4