Справа №468/1897/15-к 17.06.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 червня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
Головуючого - судді: ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі:
секретаря: ОСОБА_4
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві апеляційну скаргу заявника ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Баштанського районного суду Миколаївської області від 09.06.2016 року про накладення арешту на тимчасову стаціонарну будівлю, яка знаходиться на території «Центрального ринку» в м. Баштанка Миколаївської області, що належить ОСОБА_5 .
Учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_6
скаржник: ОСОБА_5
представник скаржника: ОСОБА_7 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги:
ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді Баштанського районного суду Миколаївської області від 09.06.2016 року, якою накладено арешт на тимчасову стаціонарну споруду на території ринку «Центральний ринок» - скасувати.
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу:
В своїх доводах, апелянт ОСОБА_5 вважає, що ухвала слідчого судді від 09.06.2016 року винесена з порушенням норм матеріального та процесуального законодавства.
Апелянт стверджує, що жодних порушень закону, про які йдеться у рішенні слідчого судді, він не допускав, оскільки тимчасово стаціонарна споруда, яка була предметом розгляду в суді першої інстанції дійсно належить йому на праві власності та в нього наявні всі необхідні дозволи та документи для її розміщення на території ринку.
_________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/784/209/16 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_8
Категорія: накладення арешту на майно Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_1 .
Зокрема, апелянт посилається на наявні в нього документи, а саме на: акт на право постійного користування земельною ділянкою Баштанського РССТ та постанову правління Баштанської РССТ про виділення земельної ділянки для розміщення тимчасової споруди, копії цих документів апелянт приєднує до своєї скарги.
Крім того, апелянт вказує, що відповідно до ч. 2 п. 1.9. Наказу Міністерства регіонального розвитку та будівництва та житлово-комунального господарства України № 244 від 21.10.2011 року «Про затвердження порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності» - розміщення тимчасових споруд на території ринку визначається планувальною документацією території цього ринку або проектною документацією його споруди.
Окрім того, на думку апелянта, прокурором в порушення вимог ст. 173 КПК України не було обґрунтовано та доведено будь-яких ризиків, передбачених ст. 170 КПК України, а слідчим суддею на це не було звернуто уваги та на думку апелянта прийнято необґрунтоване рішення.
Обставини, встановлені слідчим суддею:
Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що у матеріалах кримінального провадження містяться достатні дані про те, що вищевказана тимчасова стаціонарна споруда, яка знаходиться на території ринку «Центральний ринок» встановлена незаконно - без відповідних дозволів, за що передбачено відповідальність за ст. 356 КК України.
Тому, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, зникнення, втрати, знищення вказаної споруди, як речового доказу у вказаному провадженні, слідчий суддя прийшов до висновків про необхідність задовольнити клопотання слідчого та накладення арешту на вищезазначений об`єкт.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції:
Заслухавши доповідь судді, доводи власника майна, який просив задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла до наступного.
При розгляді клопотання слідчого про накладення арешту на майно у рамках кримінального провадження слідчий суддя повинен вирішувати це питання відповідно до вимог ст. ст. 170-173 КПК України.
На думку колегії суддів слідчий суддя, при розгляді клопотання про накладення арешту на тимчасову стаціонарну споруду (далі - ТСС), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ФОП ОСОБА_5 , вищезазначених вимог закону дотримався.
Так, відповідно до вимог п. 1 ч. 2, 3 ст. 170 КПК України накладення арешту на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, з метою збереження речових доказів, допускається за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Відповідно до постанови прокурора від 23.02.2016 року вищевказаний об`єкт ТСС визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, а тому, на думку колегії суддів, слідчий суддя прийшов до цілком обґрунтованого висновку про задоволення клопотання прокурора, щодо необхідності накладення арешту на вказане майно з метою його збереження та запобіганню іншим ризикам, передбачених ст. 170 КПК України.
Доводи апелянта про те, що йому не було повідомлено про підозру по вказаному кримінальному провадженню, а також, те що санкція статті 356 КК України не передбачає обоз`якової конфіскації майна є безпідставними, оскільки таких вимог для можливості накладення арешту з метою збереження доказів чинним процесуальним законом не передбачено.
Також, твердження апелянта, щодо не проведення органами слідства огляду ТСС, спростовується наявними в матеріалах провадження доказами, зокрема: протоколом огляду місця події від 25.12.2015 року з додатками (а.с. 18-21), актом обстеження земельної ділянки від 02.03.2016 року (а.с. 22-25), протоколом огляду місця події від 03.06.2016 року (а.с. 55 - 59).
Доводи апелянта з приводу того, що ТСС, яка ним встановлена є легітимною та має всі необхідні дозвільні документи є голослівним, оскільки порядок отримання дозволу для будівництва таких споруд передбачено, розділом II наказу Міністерства регіонального розвитку та будівництва та житлово-комунального господарства України № 244 від 21.10.2011 року «Про затвердження порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності». Проте, необхідних документів передбачених цим Наказом в матеріалах провадження немає та апелянтом надано не було.
Порушення ОСОБА_5 порядку отримання необхідних дозволів на будівництво, додатково підтверджується і наявним в матеріалах провадження висновком експерта № 131 від 05.02.2015 року. (а.с. 26)
В той же час, приєднані ОСОБА_5 , такі документи як: державний акт на право постійного користування землею Баштанською РССТ, постанова правління Баштанської РССТ № 48 від 03.11.2014 року про виділення земельної ділянки для розміщення тимчасової споруди, не передбачають надання дозволу на проведення такого виду робіт, а лише підтверджують виділення земельної ділянки і не ОСОБА_5 , а споживчій спілці.
Таким чином, доводи апелянта про те, що судом при розгляді клопотання прокурора про накладення арешту на його майно були порушені норми матеріального та процесуального права є голослівними та безпідставними.
Таким чином, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою. Підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. 405, 407, 422 КПК України, - апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Ухвалу слідчого судді Баштанського районного суду Миколаївської області від 09.06.2016 року про накладення арешту на тимчасову стаціонарну споруду, яка знаходиться на території «Центрального ринку» за адресою: вул. Полтавська, 4, м. Баштанка в Миколаївській області залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 на цю ухвалу залишити без задоволення.
Ухвала є остаточною і подальшому оскарженню не підлягає.
Судді :