АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Єд. унікальний № 331/6625/14-к
№ пров. 11-кп/778/1447/14 Головуючий в 1-й інст.- ОСОБА_1
Категорія - ст. 289, ч.2 КК Доповідач в 2-й інст. - ОСОБА_2

10 грудня 2014 року судова палата з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
адвоката - ОСОБА_7 ,
засудженого - ОСОБА_8 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_8 за апеляцією адвоката ОСОБА_7 в його інтересах,
на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 жовтня 2014 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ; раніше не судимого,
засуджено за ч.2 ст. 289 КК України до 05 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробувальнім терміном 3 роки та покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Запобіжним заходом щодо засудженого до набрання вироком законної сили залишено домашній арешт.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_9 у відшкодування матеріальної шкоди 110 345, 31 гр., моральної шкоди - 10 000 гр, всього - 120 345, 31 гр.
Вирішена доля речових доказів.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 засуджений за те, що 27 травня 2014 року приблизно о 23-00 годині він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи за попередньою змовою з іншою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, знаходячись на автомийці, розташованій в буд. АДРЕСА_2 , де вони працювали мийниками, скориставшись тим, що ОСОБА_9 залишив для мийки та хімчистки салону свій автомобіль "Renauit Megane ", р/н НОМЕР_1 , незаконно заволоділи вказаним автомобілем, за кермо якого сів ОСОБА_8 і разом з іншою особою виїхав на ньому з приміщення автомийки. В районі с. Гамівка Приазовського району Запорізької області за кермо вказаного автомобілю пересіла інша особа, яка на вул. Гагаріна с. Гамівка, не впоравшись з керуванням, скоїла дорожньо-транспортну пригоду. Внаслідок злочинних дій ОСОБА_8 та іншої особи потерпілому ОСОБА_9 була заподіяна значна матеріальна шкода в загальній сумі 110 845, 31 гр.
В своїй апеляційній скарзі в інтересах засудженого його захисник адвокат ОСОБА_7 , не заперечуючи висновків суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні вищевказаного злочину, правильності кваліфікації його дій за ч.2 ст. 289 КК України та призначеного покарання, вважає вирок суду першої інстанції в частині розв`язання цивільного позову потерпілого незаконним, посилаючись на те, що ця шкода заподіяна не тільки засудженим, а і іншою особою, яка на даний час перебуває в розшуку, тому ОСОБА_8 не повинен відшкодовувати її в повному обсязі, сума моральної шкоди потерпілим завищена, просить змінити вирок суду та зменшити засудженому суми стягнень на користь потерпілого до 54 922,65 гр. у відшкодування матеріальної шкоди і до 2 000 гр. у відшкодування моральної шкоди.
На дану апеляційну скаргу прокурором, який підтримував державне обвинувачення в суді першої інстанції. подані заперечення.
Заслухавши доповідь судді по справі, пояснення засудженого та доводи захисника, які підтримали апеляційну скаргу, доводи прокурора, який вважає підстави для задоволення апеляції відсутніми, перевіривши доводи апеляції, судова колегія вважає, що апеляція не підлягає задоволенню за таких підстав.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вина ОСОБА_8 в незаконному заволодінні автомобілем потерпілого ОСОБА_9 за обставин, викладених у вироку суду першої інстанції, самим засудженим, а також іншими учасниками судового процесу, не заперечується і в достатній мірі підтверджуються доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження та які судом першої інстанції в судовому засіданні за згодою обвинуваченого та інших учасників судового не досліджувалися, дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані судом за ч.2 ст. 289 КК України.
Обираючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України взяв до уваги ступінь тяжкості злочину, факт скоєння його в стані алкогольного сп`яніння, визнавши цю обставину такою, що обтяжує його вину, його ставлення до вчиненого злочину і часткове відшкодування матеріальної шкоди потерпілому і дійшов обгрунтованого висновку про доцільність обрання щодо ОСОБА_8 покарання, яке не пов`язане з ізоляцією його від суспільства, що також ніким з учасників судового процесу не заперечується, а также у відповідності до вимог ст.ст. 127-120 КПК України поклав на останнього обв`язок відшкодувати матеріальну шкоду, спричинену сумісними діями засудженого та іншої особи, яка на даний час перебуває в розшуку.
При цьому посилання захисника засудженого в її апеляції на те, що суд повинен був в даному випадку застосувати принцип долевої, часткової відповідальності, суперечить роз`ясненням Пленуму Верховного суду України, наданим ним в Постанові № 3 від 31.03.1989 року з подальшими змінами та доповненнями "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна", в пункті 8 якої Пленум прямо зазначив, що, якщо матеріальну шкоду заподіяно підсудним спільно з іншою особою, справу щодо якої виділено в окреме провадження, суд покладає обов`язок по відшкодуванню шкоди в повному розмірі на підсудного. При винесенні в наступному обвинувального вироку щодо особи, справу про яку було виділено в окреме провадження, суд вправі покласти на неї обов`язок відшкодувати шкоду солідарно з раніше засудженим. Крім того, засуджений не позбавлений права у відповідності до цивільного законодавства на регресний позов до співучасника злочину після повного відшкодування ним спричиненої сумісним злочином шкоди.
Що ж до розміру моральної шкоди, то він визначений судом першої інстанції з дотриманням вимог закону з урахуванням отриманих потерпілим внаслідок злочину страждань та незручностей і відповідає обставинам кримінального правопорушення, тому з висновками суду першої інстанції в цій частині судова колегія також вважає за необхідне погодитися.
Таким чином, вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 відповідає вимогам кримінального та кримінального процесуального законів, а також матеріалам кримінального провадження, тому підстав для його зміни судова колегія не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 409 КПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляцію адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Головуючий:

судді: