Єдиний унікальний номер № 285/4444/15-к
Провадження № 1-кп/0285/110/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2016 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області
в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердичіва, Житомирської області, українця, громадянина України, працюючого швеєю на ПАТ "Бердичівська фабрика одягу", розлученого, на утриманні має двоє неповнолітніх дітей, з середньо-спеціальною освітою, учасника АТО, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , раніше несудимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -
14 липня 2014 року старший солдат ОСОБА_5 , призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 , на особливий період, на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303 від 17 березня 2014 року та направлений для проходження військової служби.
Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 від 03 листопада 2014 року № 17 старший солдат ОСОБА_5 , зарахований до списків особового складу зазначеної військової частини та призначений на посаду фельдшера медичного пункту взводу забезпечення, та, відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», останній вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65 Конституції України, визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Під час проходження військової служби старший солдат ОСОБА_5 , відповідно до положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Стіл України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.
Згідно вимог ст.ст. З, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, та зобов`язує додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, наказів командирів.
16 грудня 2014 року згідно із наказом командира військової частини польова пошта В НОМЕР_3 № 51 солдату ОСОБА_6 було надано відпустку, строком до 26 січня 2015 року, яку він повинен був провести за постійним місцем свого проживання, а саме АДРЕСА_1 .
Однак, старший солдат ОСОБА_5 , в ході проходження військової служби в Збройних Силах України за призовом під час мобілізації, вирішив стати на злочинний шлях та діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби вчасно не з`явився до військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , яка розташована по АДРЕСА_2 .
Так, 26 січня 2015 року о 08 год. 00 хв. старший солдат ОСОБА_5 , являючись військовослужбовцем, призваним під час мобілізації, в порушення ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом без дозволу відповідних командирів та поважних причин, з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби не з`явився вчасно, тривалістю понад один місяць, до військової частини польова пошта В НОМЕР_3 , яка розташована по АДРЕСА_2 .
За час відсутності в частині старший солдат ОСОБА_5 обов`язки військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення військової частини та його причини не повідомив та проводив час на власний розсуд до 12 листопада 2015 року.
12 листопада 2015 року старший солдат ОСОБА_5 прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_2 та згідно з наказом командира вказаної військової частини № НОМЕР_4 вважається таким, що прибув та приступив до виконання обов`язків.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, викладені в установочній частині вироку, щиро розкаявся у скоєному. Пояснив, що до військової частини не з`явився через низький моральний дух, під час відсутності був дома, працював вантажником. Демобілізований 30.11.2015 року. На даний час працює, отримує заробітну плату в розмірі 1800-2000 гривень.
Покази обвинуваченого ОСОБА_7 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які обвинуваченим не оспорюються, зміст даної статті обвинуваченому ОСОБА_6 , роз`яснено.
Наведене свідчить про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом.
Проаналізувавши всі досліджені докази в їх сукупності, суд знаходить доведеною винність обвинуваченого ОСОБА_7 та його умисні дії, які виразились в самовільному залишенні військовослужбовцем (крім строкової служби) військової частини без поважних причин, понад один місяць, кваліфікує за ч. 3 ст. 407 КК України.
При обранні виду і міри покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , не встановлено.
При обранні виду і міри покарання обвинуваченому, суд також враховує, що обвинувачений раніше несудимий, вперше вчинив злочин, вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, працює, за місцем проживання характеристика відсутня, збитків кримінальним правопорушенням не завдано, на утриманні має двоє неповнолітніх дітей, учасник АТО на територіях Донецької та Луганської областей.
Вказані обставини суд вважає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого.
Враховуючи вищевикладене, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи обвинуваченого, суд вважає за доцільне застосувати ст. 69 КК України, перейти до іншого виду покарання, не передбаченого санкцією ч. 3 ст. 407 КК України та призначає обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у вигляді штрафу, вважаючи його необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Речові докази та судові витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст.ст. 370, 371, 374 КПК України, суд, -
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України і призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді штрафу в розмірі 300-ох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) гривень.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_6 не обирався і суд не вбачає підстав для його обрання.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Головуючий: