Справа № 645/2377/14-к
Провадження № 1-кп/645/21/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2016 року Фрунзенський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої - ОСОБА_4 ,
представника потерпілої ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, який має неповнолітню дитину, працює у ТОВ «КОМФІ ТРЕЙД», проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
11 вересня 2013 року приблизно о 09 год. 00 хв. ОСОБА_6 керував технічно справним автомобілем ВАЗ-2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому рухався по пр. Московському зі сторони вул. Харківських Дивізій в напрямку пр. М. Жукова в м. Харкові зі швидкістю близько 50 км/год.
Під час руху в районі перехрестя пр. Московського і вул. Мєжлаука у м. Харкові водій ОСОБА_6 грубо порушив вимоги п.п. 10.1 і 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:
п. 10.1 - «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;
п. 12.3 - «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»,
та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перетинала проїжджу частину з права на ліво по напрямку руху автомобіля.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної події потерпілій ОСОБА_8 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 42/214-Ат/13 від 19.09.2013 року, були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: забитої рани лівої тім`яної області, садна на обличчі, масивної кровоподтечності м`яких тканин лобно-тім`яної-скронево-затилочної області зліва; кровоподтечності і саден кінцівок, масивної кровоподтечності м`яких тканин лівого плеча, лівого стегна, осколкового закритого перелому шийки лівої плечової кістки і лівого стегна в нижній третині, що ускладнились в своєму перебігу декомпенсірованим травматичним шоком.
Порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_6 виразилися в тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ- 2107, при виникненні небезпеки для його руху у вигляді пішохода ОСОБА_8 , яка перетинала проїжджу частину з права на ліво по напрямку руху транспортного засобу, не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості аж до повної зупинки автомобіля та перед зміною напрямку руху вліво не переконався в безпеці виконаного ним маневру і скоїв наїзд на вказаного пішохода, внаслідок чого потерпілій були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, від яких остання ІНФОРМАЦІЯ_3 померла у лікарні.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому злочині не визнав, пояснив, що о 09:00 год. 11 вересня 2013 року він їхав по Московському проспекту у напрямку центру. На перехресті вул. Мєжлаука та Московського проспекту була пробка. ОСОБА_6 перетинав перехрестя зі швидкістю приблизно 50 км/год., з права стояла газель та з-за неї вискочила бабуся. Він намагався уникнути зіткнення, проте в момент зупинки автомобіля зачепив її правою передньою частиною автомобіля. Вийшов з автомобіля, викликав швидку допомогу. Погода була сонячна, ясна та суха. Зіткнення з пішоходом відбулося на середній смузі руху, одразу за пішохідним переходом, приблизно за 4 м від нього. Потерпіла вийшла з переду автомобіля. Вона інтенсивно переходила дорогу з права на ліво.
Вважає, що він не винуватий, оскільки спеціально цього не робив, не порушував Правил дорожнього руху, був тверезий. Правила дорожнього руху, на його думку, порушила пішохід ОСОБА_8 .
Також зазначив, що на слідчому експерименті вихідні дані: місце розташування автомобіля, швидкість руху пішохода тощо, брались з його слів. Проте він не бачив, як це фіксувалось, протокол підписав не читаючи. Якщо б на той момент був у статусі підозрюваного, його покази на слідчому експерименті б не помінялися, проте організація слідчого експерименту була б іншою, оскільки там був би присутній адвокат. Зауваження на протокол не писав. Вказав, що не ознайомлювався з матеріалам справи під час досудового розслідування, оскільки у нього не було часу сидіти і читати.
Незважаючи на невизнання своєї провини обвинуваченим, суд, дослідивши показання останнього, вислухавши показання потерпілої та свідків, і дослідивши інші докази у справі, вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину доведена повністю і підтверджується зібраними належними та допустимими доказами в їх сукупності, які не суперечать один одному.
Так, допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 , пояснила, що померла ОСОБА_8 - це її свекруха. ОСОБА_4 у всьому допомагала ОСОБА_8 , завжди її навідувала, клала до лікарні, допомагала у вирішенні певних проблем. 11 вересня 2013 року близько 23:00 години вона дізналася, що ОСОБА_8 знаходиться в лікарні швидкої допомоги. Приїхавши до лікарні, дізналася від лікаря про те, що сталося ДТП. Лікар сказав, які необхідно купити ліки і що навідати свекруху можливо уранці. Приблизно о 04:00 год. ОСОБА_4 подзвонили з лікарні і повідомили, що ОСОБА_8 померла. Похоронним процесом займалася ОСОБА_4 , забирала тіло з моргу, несла відповідні витрати. Приїздив молодший син ОСОБА_8 ОСОБА_9 і розмовляв з ОСОБА_6 з приводу відшкодування витрат на поховання. Домовилися про суму в 25 000,00 грн. Частину в розмірі 12 000,00 грн. ОСОБА_6 віддав під розписки. А зараз чомусь відмовляється сплатити іншу частину.
Також, судом була допитана у якості свідка слідчий ОСОБА_10 , яка пояснила, що працює слідчим у відділі розслідування дорожніх транспортних пригод у слідчому управлінні Харківської області. 11 вересня 2013 року вранці вона, як черговий слідчий, отримала повідомлення про ДТП від чергового ОДАІ та разом з інспектором ДАІ виїхала на місце пригоди. Потерпілої на місці не було, оскільки її забрала швидка допомога. Місце зіткнення водія з пішоходом було визначено зі слів водія ОСОБА_6 . Під час огляду місця події фото- та відеозйомка не проводилися, оскільки на той час не було відомо чи є тяжкі наслідки від ДТП, чи ні. ОСОБА_6 були роз`ясненні його права та обов`язки. ОСОБА_6 був допитаний в якості свідка щодо механізму ДТП. Інших свідків не було. ОСОБА_4 була залучена до кримінального провадження у якості потерпілої, оскільки вона є єдиною близькою людиною ОСОБА_8 .
Також у судовому засіданні була допитана у якості свідка ОСОБА_11 , яка пояснила суду, що 20 листопада 2013 р. біля 14:00 год. вона була запрошена слідчим для участі у слідчому експерименті в якості статиста. Їй необхідно було пройти з відповідною швидкістю. Швидкість корегували двоє чоловіків. Так вона пройшла разів 5-6. Потім був складений протокол і вона його підписала.
Свідок ОСОБА_12 пояснив суду, що він був запрошений співробітником ДАІ для участі в якості понятого при огляді місця дорожньо-транспортної пригоди. Під час огляду робились заміри, складався протокол, який був підписаний ОСОБА_12 .
Свідок ОСОБА_13 , допитаний у судовому засіданні, пояснив, що він був запрошений для участі в слідчому експерименті у якості понятого. Під час проведення слідчого експерименту робилися заміри, фіксувалися розміри, складався протокол, який він підписав.
Свідок ОСОБА_14 пояснив суду, що з ОСОБА_6 знайомий біля двох років. Здавав ОСОБА_6 в оренду автомобіль ВАЗ-2107. Приймав участь в огляді місця ДТП та слідчому експерименті у якості понятого. Під час експерименту робили якісь заміри на асфальті, записували цифри. ОСОБА_6 йому скаржився, що записують не ті розміри, які зазначені у схемі ДТП.
Допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_15 , який проводив судову автотехнічну експертизу у справі, пояснив, що постанова слідчого про призначення автотехнічної експертизи для нього була джерелом отримання вихідних даних для проведення експертизи.
На схемі зображено кінцеве положення автомобиля, мається прив`язка світла, сліди гальмування ведуть до передніх коліс, автомобиль знаходиться під кутом, слідів задніх колес немає. Якщо б автомобиль гальмував, були б сліди задніх та передніх коліс, вони повинні наложитися чи залишити кожний свій слід. У даному випадку сліди ведуть до передниіх коліс, інших слідів немає. Це свідчить про те, що автомобіль до наїзду рухався у загальмованому стані. Зазначене підтвердилось показами свідка на той момент.
У даному випадку водій, побачивши небезпеку пішохода, який рухається, застосував і гальмування, і маневр, тобто згідно пункту 12.3 він повинен був застосувати гальмування або об`їхати пішохода безпечно. Відповідно до П.10.1, побачивши будь-який рух, водій повинен був пересвідчитися. Оскільки у цьому випадку водій застосував і гальмування, і маневр, було проаналізовано і гальмування, і маневр. Оскільки гальмівний шлях був меншим, ніж віддалення автомобіля, можно казати, що маневр був не оправданий, оскільки водій своїм маневром створив аварійну ситуацію. Якщо б водій застосував міру гальмування, наїзда б не було.
Також судом були досліджені письмові докази по справі, якими підтверджується винність обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину за ч. 2 ст. 286 КК України:
- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та схема до нього від 11.09.2013 р., згідно яких на місці пригоди в районі перехрестя пр-та Московського та вул. Мєжлаука, в м. Харкові (перехрестя нерегульоване) розташований пішохідний перехід, позначений відповідним дорожнім знаком, встановлене положення транспортного засобу на місці пригоди, напрямок його руху. (а.с. 8-10, 11 кримінального провадження).
Протокол та схему до нього ОСОБА_6 підписав, заперечень щодо неправильності складання або порушення процесуальних прав ним не заявлено.
- Протокол проведення слідчого експерименту від 20.11.2013 року за участю водія ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_4 , її представника ОСОБА_5 , статиста ОСОБА_11 , експерта ОСОБА_15 та схема до нього, згідно яких на місці ДТП ОСОБА_6 розповів та показав обставини щодо механізму ДТП, а саме: напрямку та швидкості руху транспортних засобів, умовне місце зіткнення з пішоходом, швидкість та напрямок руху пішохода, розміщення транспортного засобу після ДТП. (а.с. 39-42, 43 кримінального провадження).
Протокол та схему до нього ОСОБА_6 підписав, заперечень щодо неправильності складання або порушення процесуальних прав ним не заявлено.
- Свідоцтво про смерть ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 87 років (а.с. 30 кримінального провадження).
- Висновок судово-медичної експертизи № 42/214-Ат/13 від 19.09.2013 р., згідно з яким у зв`язку з подією, можливо, 11.09.2013 р. у гр. ОСОБА_8 мали місце ушкодження: а) голови - забита рана лівої тім`яної області, садна на обличчі, масивна кровоподтечність м`яких тканин лобно-тім`яної-скронево-затилочної області зліва; б) кінцівок - кровоподтечність і садна кінцівок, масивна кровоподтечність м`яких тканин лівого плеча, лівого стегна, осколкового закритого перелому шийки лівої плечової кістки і лівого стегна в нижній третині. Причиною смерті гр-ки ОСОБА_8 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 о 03:30 год. у лікарні швидкої допомоги, стала поєднана тупа травма тіла, що ускладнилась в своєму перебігу декомпенсірованим травматичним шоком. Перелічені ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів, могли виникнути в умовах ДТП за обставин, вказаних в історії хвороби, за совокупністю мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень. (а.с. 34-35 кримінального провадження).
Оцінюючи у сукупності всі зібрані та досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає, встановленим, що своїми діями, які виразились у порушенні Правил дорожнього руху, передбачених п.п. 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, перебувають в причинному зв`язку з подіями, які настали, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України.
Порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_6 виразилися в тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ-2107, при виникненні небезпеки для його руху у вигляді пішохода ОСОБА_8 , яка перетинала проїжджу частину з права на ліво по напрямку руху транспортного засобу, не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості аж до повної зупинки автомобіля та перед зміною напрямку руху вліво не переконався в безпеці виконаного ним маневру і скоїв наїзд на вказаного пішохода, внаслідок чого потерпілій були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, від яких остання померла у лікарні.
Порушення Правил безпеки дорожнього руху України водієм ОСОБА_6 перебувають у прямому причинному зв`язку з подією та наслідками, що настали.
В матеріалах кримінального провадження містяться протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 11.09.2013 р. та схема до нього, на якій відображено місце наїзду автомобіля ВАЗ-2107 під керуванням ОСОБА_6 на пішохода ОСОБА_8 , яка перетинала проїжджу частину поза зони пішохідного переходу на відстані 4,1 м від нього з права на ліво по напрямку руху транспортного обвинуваченого (а.с. 11).
На підставі наведеного вище, суд приходить до висновку про наявність в тому числі і в діях потерпілої ОСОБА_8 порушень Правил дорожнього руху України, а саме:
п. 4.7 - пішоходи повинні переходити проїжджу частину по пішохідним переходам, в тому числі підземним та наземним, а у випадку їх відсутності - на перехресті по смузі тротуарів або узбіччя,
п. 4.14 пішоходам забороняється виходити на проїжджу частину не переконавшись у відсутності небезпеки для себе та інших.
За правилами статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Докази повинні бути належними та допустимими в розумінні ст.ст. 85-86 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
Згідно п. 6 ч. 2 ст. 87 КПК України суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема отримання показань від свідка, який надалі буде визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному проваджені.
Під час даного судового розгляду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 надавав свідчення в якості свідка під час досудового розслідування, що суд визнає порушенням його прав людини, однак зазначає, що дані свідчення ОСОБА_6 не є доказом по даній кримінальній справі та судом не враховані під час оцінки доказів.
До посилань захисника як на порушення права на захист обвинуваченого на те, що слідчий не надав можливості ОСОБА_6 ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, спростовується підписом ОСОБА_6 у протоколі про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 28.02.2014 року та поясненнями самого ОСОБА_6 , наданими у судовому засіданні.
Посилання на те, що ОСОБА_6 не має юридичної освіти, тому не знав, що його можуть звинуватити у злочині, за який може бути призначене покарання у вигляді 8 років позбавлення волі, тому формально віднісся до своїх прав у кримінальному провадженні, не є підставою для визнання судом порушеним його права на захист, а доказів недопустимими.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Під час розгляду справи у суді сторона захисту не була позбавлена можливості подавати докази на захист обвинуваченого, проте не скористалась своїм правом клопотати перед судом про призначення у справі, зокрема, повторного слідчого експерименту, судової автотехнічної експертизи.
Щодо заяви ОСОБА_9 , яка була направлена суду поштою, суд зазначає, що вказана заява не є доказом по даній кримінальній справі та судом не врахована під час оцінки доказів.
При цьому суд вказує, що винність ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України підтверджується обсягом інших досліджених в судовому засіданні доказів, які підтверджують винність обвинуваченого у скоєному та не викликають у суду сумнівів. Будь-яких належних та допустимих доказів захисту на спростування доказів обвинувачення під час судового розгляду суду не надано.
Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, яке суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого необережного злочину, особу винного, який раніше не судимий, під час ДТП ознак сп`яніння в нього виявлено не було, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , працює керівником групи продаж по кредитам та додатковим продуктам у ТОВ «КОМФІ ТРЕЙД», за місцем роботи характеризується позитивно, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд вважає часткове відшкодування спричиненої шкоди.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, зазначених у ст. 67 КК України, в ході розгляду справи судом не встановлено.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, відношення обвинуваченого до скоєного, для виправлення та попередження нових злочинів необхідно призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі з застосуванням додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами в межах, необхідних для досягнення цих цілей, не застосовуючи максимальної санкції, яка передбачена ч. 2 ст. 286 КК України.
Що стосується цивільного позову ОСОБА_4 , то він задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Згідно ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Згідно статті 1166 ЦК України, шкода, завдана неправомірними діями немайновим правам та майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її завдала. Відповідно до ст. 1187 ЦК України, п.6 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.13 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
При цьому під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.
Отже, при визначенні розміру матеріальної шкоди суд, виходячи з положень ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», а також ст. 1201 ЦК України, вважає що потерпілою доведено належними доказами, що нею понесені витрати на лікування, поховання та спорудження надгробного пам`ятника.
З огляду на вищезазначене, суд вважає, що відшкодуванню підлягали: витрати на лікування 140,39 грн. (чек від 12.09.2013 року на а.с. 26), ритуальні послуги - 3498,83 грн. (а.с. 27, 28), витрати на спорудження надгробного пам`ятника 7000,00 грн. (а.с. 31), усього на суму 10 639,22 грн.
Не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення витрат проведення помінального обіду, оскільки такі витрати, відповідно до ст. 1201 ЦК України, не передбачені.
Як вбачається з розписок від 23.09.2013 року та від 20.09.2013 року, ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_6 відшкодування в сумі 2000,00 грн. та 10 000,00 грн. відповідно на компенсацію витрат, пов`язаних з ДТП.
З огляду на викладене, позов ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.
Проте, ОСОБА_4 не позбавлена можливості звернутися до суду в порядку цивільного судочинства із позовом про відшкодування моральної шкоди.
Питання про долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, підлягають стягненню з обвинуваченого.
Запобіжні заходи не обиралися.
Керуючись ст.ст. 100, 124, 349, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
У задоволенні цивільного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди відмовити.
Речовий доказ по кримінальному провадженню - автомобіль ВАЗ-2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вважати повернутим ОСОБА_6 .
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя - ОСОБА_1