пр. № 1-кс/759/3400/14

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва

Ул’яновська О.В.,

при секретарі Борщ Р.О.,

В С Т А Н О В И В:

04.11.2014 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого СВ Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві Карасьова Д.С. яке погоджене з старшим прокурором прокуратури Святошинського району м. Києва молодшим радником юстиції Музикою А.В. про накладення арешту на майно СТ "Діамед" а саме, на нежиле приміщення за адресою: м. Київ, вул. Симиренка, 17, що на праві приватної власності належить СТ «Діамед», шляхом накладення заборони на його відлучення, використання та розпорядження.

Проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що у 1998 р. Євдоченко О.Ф., Мельниченко Н.Є. та Шмаюн К.М. заснували СТ «Діамед (ЄДРПОУ 30176704). Відповідно до статуту, товариство займалось роздрібною товаро-реалізацією лікарських засобів.

Згідно показів свідка Євдоченко О.Ф. встановлено, що у 2013 р. Шмаюн К.М. обіймаючи посаду голови правління СТ «Діамед» використовує майно, цінності та грошові кошти товариства не за цільовим призначенням, при цьому, жодного разу не проводив розподілу прибутку співвласникам товариства.

Підставами, у зв’язку з якими потрібно здійснити накладення арешту на не жиле приміщення, розташоване за адресою: м. Київ, вул. Симиренка, 17 досудове розслідування вважає, що незастосування цього заходу зумовить труднощі та неможливість виконання вироку в частині забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову, чи перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що таке майно (автомобіль) може бути приховане чи відчужене.

Слідчий просив не викликати представника СТ «Діамед», оскільки існує реальна загроза зміни чи знищення майна, на яке необхідно накласти арешт.

Слідчий в судове засідання не з’явився, причин неявки не повідомив. Згідно ч. 1 ст. 172 КПК України, неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Клопотання про арешт майна подане з метою виконання вироку в частині забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

Слідчий вважає що не накладення арешту перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що таке майно (автомобіль) може бути приховане чи відчужене.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Зазначена норма встановлює вичерпний перелік осіб, на майно яких може бути накладено арешт – це 1) підозрюваний; 2) обвинувачений; 3) особи, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

За таких обставин, відсутні правові підстави для накладення арешту на майно, власником якого можливо є СТ «Діамед», оскільки на даний час він не є особою на чиє майно може бути накладено арешт, в силу ч. 1 ст. 170 КПК України.

Частиною 2 статті 170 КПК України встановлено, що слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу. Крім того, у випадку задоволення цивільного позову суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про накладення арешту на майно для забезпечення цивільного позову до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Згідно наведеної норми, другою умовою для накладення арешту є те, що майно особи, яка відповідає вимогам ч. 1 ст. 170 КПК України, відповідає критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов'язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, яке їх було повністю або частково перетворено.

Слідчим не надано жодних доказів того, що майно, на яке він просить накласти арешт, відповідає критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України.

Частиною 3 статті 170 КПК України встановлено, що арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

У силу наведеної норми, арешт може бути накладений з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову на майно, що перебуває у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

У даному випадку клопотання про арешт майна подане виключно з метою виконання вироку в частині забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

Проте, на даний час цивільного позову в кримінальному провадженні не подано, санкція ч. 3 ст. 190 КК України не передбачає конфіскації майна, власник не жилих приміщень не має процесуального статусу підозрюваного, обвинуваченого або особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а тому відсутні правові підстави для накладення арешту на майно з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

В силу ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Враховуючи наведене, у задоволенні клопотання необхідно відмовити, оскільки слідчим не доведено необхідності та обґрунтованості арешту майна.

Керуючись ч. ч. 1, 2 ст. 170, ч. ч. 1, 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Відмовити слідчому СВ Святошинського РУ ГУ МВС Україна у м. Києві Карасьову Д.С.в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно СТ "Діамед", а саме, на нежиле приміщення за адресою: м. Київ, вул. Симиренка, 17, що на праві приватної власності належить СТ «Діамед», шляхом накладення заборони на його відлучення, використання та розпорядження..

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду м. Києва протягом п'яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя Святошинського

районного суду м. Києва О.В. Ул’яновська