11-кп/775/81/2016(м)
264/5806/15-к

Категорія: ч.3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України Суддя 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
та справах про адміністративні правопорушення
Апеляційного суду Донецької області
у складі: головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
законного представника
неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_10
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Маріуполя Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75,104 КК України від відбування покарання звільнено з випробування, з покладенням обов`язків, передбачених п. 2, 3, 4 ч.1 ст. 76 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А :
Відповідно до вироку суду, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 06.07.2015 року близько 15.15год., за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_10 повторно, протиправно проникли на територію ПАТ «ММК ім. Ілліча», що є сховищем товарно-матеріальних цінностей, де з цеху ЛКС намагалися таємно викрасти брухт чорного і кольорового (алюмінієвого) металу на загальну суму 2142,21грн, але з незалежних від їх волі причин не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки були затриманні працівниками служби охорони комбінату.
Не погодившись з судовим рішенням, законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду щодо ОСОБА_10 змінити в частині призначення покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого та призначити останньому покарання відповідно до вимог ст. 69 КК України.
Апелянт вказує, що ОСОБА_10 повністю визнав себе винним, у скоєному щиро розкаявся, є неповнолітнім, навчається в «Маріупольському центрі професійно-технічної освіти», у листопаді 2015 року переніс травму голови, про що суду першої інстанції були надані медичні довідки та вважає, що наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, з урахуванням особи винного, дає можливість призначити ОСОБА_10 покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті.
Заслухавши суддю-доповідача, законного представника обвинуваченого ОСОБА_10 - ОСОБА_7 , неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили вирок змінити в частині призначення покарання ОСОБА_10 ; прокурора, яка просила вирок суду залишити без змін, а апеляційні вимоги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав.
Суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 , дав належну юридичну оцінку його діям і у відповідності із вимогами норм КК України кваліфікував його дії за ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, повторно, поєднаного з проникненням у сховище.
Фактичні обставини вчиненого обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 кримінального правопорушення, доведеність їх вини й кваліфікація злочинних дій, які не оспорюють, в апеляційному порядку не перевіряються.
Що стосується доводів апеляційної скарги законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 ОСОБА_7 про призначення її сину ОСОБА_10 занадто суворого покарання, то колегія суддів не може з ними погодитися.
Суд першої інстанції покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_10 призначив відповідно до загальних правил призначення покарання, у мінімальних межах санкції ч.3 ст. 185 КК України.
При вирішенні питання про призначення ОСОБА_10 покарання та його розміру, суд першої інстанції належним чином врахував конкретні обставини справи, дані про його особу, наявність непогашеної та не знятої судимості, обставини які пом`якшують та обтяжують покарання, а саме що він навчається в ДНЗ «Маріупольський центр професійно-технічної освіти», за місцем мешкання та навчання характеризується задовільно. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого та його неповнолітній вік.
З урахуванням усіх цих обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_10 міри кримінального покарання, пов`язаної з ізоляцією від суспільства у виді позбавлення волі.
Колегія суддів вважає такий висновок суду щодо кримінального покарання правильним і справедливим.
На думку колегії суддів, не заслуговують на увагу і апеляційні вимоги щодо застосування при призначенні покарання ОСОБА_10 вимог статті 69 КК України.
Відповідно до положень статті 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції Особливої частини цього кодексу або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин.
Насамперед, слід зауважити, що положення статті 69 КК України передбачають право, а не обов`язок суду призначення кримінального покарання нижче від найменшої межі або іншого виду покарання. Крім того, з урахуванням положень цієї ж статті, призначаючи таке покарання суд повинен враховувати дані про особу винного.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_10 з 23.04.2015 року перебуває на обліку в кримінально-виконавчій інспекції Іллічівського району м.Маріуполя, вказане кримінальне правопорушення вчинив у період умовно-дострокового звільнення від попереднього покарання за вироком Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 26.02.2015 року за ч. 3 ст. 185, ст. ст. 75,76 КК України у виді 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку, що ОСОБА_10 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті кримінального закону, а при визначенні остаточного покарання обвинуваченому призначити покарання з застосуванням вимог статті 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, з наступними змінами, при застосуванні правил ст. 71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.
Колегія суддів приймає до уваги, що обвинувачений ОСОБА_10 після вчинення кримінального провадження отримав тяжку травму та враховує цю обставину як пом`якшуючу покарання.
Разом з тим, вказана обставина не може вплинути на строк призначеного покарання, оскільки він призначений за сукупністю вироків у мінімальному розмірі.
Якщо травма буде перешкоджати обвинуваченому ОСОБА_10 відбувати покарання, це питання може бути вирішено в порядку виконання вироку при відбутті покарання, відповідно до положень ст. 84 КК України та в порядку, передбаченому ст. 537 КПК України.
Виходячи з наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для застосування вимог ст. 69 КК України та призначення ОСОБА_10 більш м`якого покарання, ніж призначив суд першої інстанції, оскільки як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, обвинувачений, маючи судимість, у період умовно-дострокового звільнення від попереднього покарання, повторно вчинив аналогічне корисливе кримінальне правопорушення, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення та його підвищену суспільну небезпеку.
З урахуванням викладеного, колегія суддів не знаходить апеляційних підстав для зміни вироку суду першої інстанції, призначене судом обвинуваченому ОСОБА_10 покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу.
Керуючись статями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 26.11.2015 року щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4