ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2013 року Підволочиський районний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого Сташківа Н.Б.

за участі :

секретаря судового засідання Стадніцької З.О.

сторони обвинувачення прокурора Гавриш Х.О.

обвинуваченого ОСОБА_1

потерпілої ОСОБА_2

та інших учасників судового провадження :

свідків : ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_7М

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел. Підволочиську Тернопільської області кримінальне провадження у формі державного обвинувачення, зареєстрованого у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000047 від 13 лютого 2013 року відносно обвинуваченого:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, українця, розлученого, працюючого водієм-робочої експедиції ТОВ Надзбруччя-Хліб, судимого 27 березня 2012 року за ч.1 ст. 164 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт.

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_8, будучи належним чином повідомленим Підволочиським відділом ДВС Підволочиського районного управління юстиції у Тернопільській області про те, що відповідно до виконавчого листа Підволочиського районного суду від 04 березня 2005 року зобовязаний сплачувати аліменти в розмірі ? частки всіх видів доходів щомісячно в користь ОСОБА_2 на утримання своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, до досягнення нею повноліття, всупереч судовому рішенню і, маючи можливість їх сплачувати, оскільки з 2007 року працевлаштований різноробочим ТОВ Надзбруччя-Хліб, повторно умисно, незважаючи на належні повідомлення та виклики ДВС, ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дочки ОСОБА_9 та допустив заборгованість за період з 27 березня 2012 року по 20 лютого 2013 року на загальну суму 5393, 88 гривень, що сукупно складають більшу суму заборгованості ніж за 6 місяців відповідних платежів.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю та пояснив, що з часу ухвалення відносно нього вироку Підволочиського районного суду від 27 березня 2012 року за ч.1 ст. 164 КК України він не сплачував аліментів та жодним чином не допомагав матеріально чи іншим способом своїй дочці ОСОБА_9 у звязку з важким матеріальним становищем, а саме: на його утриманні знаходиться хвора матір, крім того він приймає участь у утриманні будинку, сплаті коштів за комунальні послуги. Зазначив, що інколи надавав незначну суму коштів дочці ОСОБА_9, коли вона приходила до нього в гості, проте це відбувалось ще до винесення судом вироку, тобто до 27 березня 2012 року. Також вказав, не вживав жодних заходів та нікого не повідомляв у товаристві в якому працює про необхідність стягнення з нього в користь його колишньої дружини заборгованості по аліментах та необхідності сплати поточних аліментів. Ствердив, що у подальшому намагатиметься погасити наявну заборгованість та подарувати своїй дочці належний йому житловий будинок.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у скоєні інкримінованого органами досудового слідства кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 164 КК України визнав повністю, його вина доводиться зібраними та обєктивно проаналізованими в судовому засіданні доказами серед яких :

Будучи попередженими про кримінальну відповідальність та допитаними у судовому засіданні в якості свідків, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 показали, що з часу винесення судом вироку, тобто з 27 березня 2012 року обвинувачений не допомагав матеріально чи іншим чином, а також ухилявся сплачувати аліменти, чим допустив заборгованість по аліментних зобовязаннях в розмірі 5393,88 гривень, за період з 27 березня 2012 року по 20 лютого 2013 року, а загальну заборгованість за весь період станом на 20 лютого 2013 року - 23969,19 гривень.

Також, будучи попередженою про кримінальну відповідальність та допитаною у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 показала, що являється матірю обвинуваченого з яким і проживає. У звязку з станом здоровя її доходи, а також доходи сина витрачаються на лікування, утримання будинку та сплати комунальних послуг. Ствердила, що за період з 27 березня 2012 року їй невідомо фактів надання обвинуваченим матеріальної допомоги своїй дочці ОСОБА_9, незважаючи на наявність судового рішення про стягнення аліментів та наявної у нього заборгованості. Крім того вказала, що утримують птицю, велику рогату худобу, здають молоко і отримують з цього незначний прибуток, проте і даних коштів не вистарчає на її лікування, утримання будинку та одночасної сплати аліментів.

Разом із тим, суд не бере до уваги покази свідків ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4, оскільки дані ними покази не мають суттєвого значення для обєктивного вирішення справи, прийняття законного та справедливого рішення і жодним чином не доводять чи спростовують вину обвинуваченого ОСОБА_1

Крім того, винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого правопорушення передбаченого ч.2 ст. 164 КК України доводиться письмовими доказами серед яких :

рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 04 березня 2005 року, відповідно до якого із ОСОБА_1 стягнуто в користь ОСОБА_10 аліменти на утримання дочки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/4 частки його доходів з 15 лютого 2005 року до досягнення дитиною повноліття;

вирок Підволочиського районного суду Тернопільської області від 27 березня 2012 року відповідно до якого ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України та призначено покарання у виді 120 годин громадських робіт;

довідки № 45 та № 46 від 21 лютого 2013 року, виданих ТОВ Надзбруччя-Хліб про розмір доходів обвинуваченого ОСОБА_1 за період 2012 та 2013 рр. котрі становить 14424,01 гривень;

розрахунок заборгованості з виплати аліментів станом на 20 лютого 2013 року затвердженим начальником відділу ДВС Підволочиського райуправління юстиції у Тернопільській області від 21 лютого 2013 року за період з 2007 року по 2013 рік становить 23969,19 гривень, а за період з березня 2012 року до 20 лютого 2013 року - 5930,25 гривень;

постанова начальника відділу ДВС Підволочиського райуправління юстиції у Тернопільській області від 14 березня 2013 року відповідно до якої до боржника ОСОБА_1 застосовано примусовий привід у відділ ДВС у звязку із тим, що боржник у добровільному порядку рішення суду не виконує, на офіційні виклики та попередження не реагує.

Таким чином судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8, виходячи із розміру заробітної плати, отриманих доходів від великої рогатої худоби, мав можливість сплачувати аліменти у повному обсязі чи частково, оскільки має постійний стабільний заробіток, придбав транспортний засіб, знав про наявність заборгованості по аліментах та поточних виплатах, проте тривалий час ухилявся від їх сплати і продовжував ухилятись після попередження про необхідність виконання свого обовязку та можливості бути притягнутим до кримінальної відповідальності, не вживав жодних заходів по їх сплаті аліментів, чи будь-яким іншим чином не допомагав дочці, тобто не забезпечував дитину речами першої необхідності (продуктами харчування, одягом, наданням допомоги коштів на лікування), що свідчить про бездіяльність обвинуваченого ОСОБА_1 та про злісне його ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини та заборгованості на загальну суму 23969,19 гривень, а за період з березня 2012 року до 20 лютого 2013 року 5930,25 гривень, що сукупно складають більшу суму заборгованості ніж за 6 місяців відповідних платежів.

За вказаних обставин, суд приходить до переконання про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_1 в умисних діях, які виразились у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), вчинене особою, раніше судимою за злочин, передбачений ч.1 ст. 164 КК України і повністю погоджується із кваліфікацією органами досудового слідства дій за ч.2 ст. 164 КК України.

При призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_1 суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, котрий відповідно до ст. 12 КК України відносяться до злочинів невеликої тяжкості, наслідків, що наступили, особу обвинуваченого, те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного кримінального правопорушення, позитивні характеризуючи дані з місця роботи та проживання.

Також, беручи до уваги обставин, що помякшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання, думку потерпілої, котра при призначенні покарання погоджується із думкою прокурора щодо призначення покарання у виді обмеження волі із застосуванням іспитового строку, з урахуванням фактичних обставин справи, а саме те, що обвинувачений здійснює догляд за хворою матірю, частково приймає участь у утриманні будинку, суд приходить до переконання, що обвинуваченому ОСОБА_1 слід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення, із застосуванням ст. 75 КК України звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

З метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_1 в період дії відбування покарання з випробуванням, відповідно до ст. 76 КК України слід покласти на нього такі обов'язки: повідомляти органи кримінально виконавчої системи про зміну місця проживання; не виїжджати за межі території України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи; періодично з'являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи;

Запобіжний захід ОСОБА_1 не обирався.

Цивільний позов у справі не заявлено.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 368, 370,371,374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України і призначити йому покарання у виді 2 (два) роки обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_1 від покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

З метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_1 в період дії відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 76 КК України слід покласти на нього такі обов'язки : повідомляти органи кримінально виконавчої системи про зміну місця проживання; не виїжджати за межі території України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи; періодично з'являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Запобіжний захід ОСОБА_1 не обирався.

Цивільний позов у справі не заявлено.

На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Тернопільської області через Підволочиський районний суд протягом 30-ти днів з моменту його проголошення, а засудженому, який перебуває під вартою, протягом цього ж строку з моменту вручення копії судового рішення.

Головуючий