Справа № 346/883/15-к
Провадження № 11-кп/779/12/2016
Категорія ч. 2 ст. 190 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 жовтня 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_8

особи, звільненої

від кримінальної відповідальності ОСОБА_7

в с т а н о в и л а :
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 просив ухвалу суду скасувати як незаконну та призначити новий розгляд кримінального провадження. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що ОСОБА_7 покинув місце свого проживання і уникав слідства з серпня 2009 року, лише 23.07.2014 року органами досудового розслідування останній був оголошений у розшук. Вважає, що суд належним чином не врахував цього факту, та у порушення вимог ч. 2 ст. 49 КК України звільнив ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, та безпідставно закрив провадження за перебігом строку давності, що, на думку апелянта, є істотним порушенням кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду, не відповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та застосуванням закону, який не підлягав застосуванню. В доповненні до апеляційної скарги апелянт висловив свою незгоду з тим, що суд залишив без розгляду його цивільний позов до ОСОБА_7 , просив ухвалу суду скасувати, а справу направити до МСВ УМВС України в Івано-Франківській області для проведення додаткового розслідування.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 жовтня 2015 року ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст.190 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, та на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України закрито кримінальне провадження.

Як вбачається з ухвали суду першої інстанції, підставами звільнення ОСОБА_7 є те, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , відноситься до категорії злочинів середнього ступеню тяжкості та з дня вчинення ним злочину, а саме з липня 2009 року, і до теперішнього часу минуло п`ять років, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст.49 КК України є підставою для його звільнення та закриття провадження по справі, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. За таких обставин, клопотання прокурора відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_9 про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 задоволено.

В судове засідання апеляційного суду не з`явився апелянт ОСОБА_6 , заслухавши думку учасників судового процесу, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи у його відсутність, оскільки останній в третє не з`явився в судове засідання суду апеляційної інстанції, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, клопотання про перенесення слухання по справі не надходило, та будь-яких інших документів, що підтверджували поважність причин неявки ОСОБА_6 в апеляційний суд, колегії суддів не надано. За вказаних вище обставин, та з метою розгляду справи у розумні строку, колегія суддів дійшла висновку, що справу належить розглянути у відсутність апелянта ОСОБА_6 .

Крім того, колегія суддів не розглядає в засіданні апеляційного суду клопотання апелянта ОСОБА_6 про відвід прокурора, яке надіслано поштою на адресу суду 31.12.2015 року, оскільки при розгляді справи приймає участь прокурор ОСОБА_8 .

Під час апеляційного розгляду:

- особа, звільнена від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду залишити без змін. Просив розглянути апеляційну скаргу у відсутність його захисника ОСОБА_10 , захист своїх інтересів буду здійснювати самостійно;

- прокурор заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального право¬порушення здійснюється судом.

Звільнення від кримінальної відповідальності це передбачена законом відмова держави від застосування до особи, яка вчинила злочин, обмежень її певних прав і свобод, визначених КК України.

Передумовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є певні умови та підстави.

Умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення особою певного кримінального право¬порушення - злочину, незалежно від того, закінчено його чи ні, вчинений він одноособово чи у співучасті.

Для закриття справи за підставами, передбаченими ст. 49 КК України, необхідно: 1)встановити конкретну особу, яка вчинила цей злочин; 2) кваліфікувати вчинений злочин даною особою з урахування обставин справи; 3) обчислити строк давності на підставі цього; 4) встановити, чи не був перерваний цей строк вчиненням нового злочину тощо.

Отже, при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд повинен переконатися, що діяння, яке постановлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину, і особа винна в його вчиненні, а також перевірити умови та підставі звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК України.

Лише після перевірці вказаних вище обставин, суд постановляє відповідне судове рішення у визначеному КПК України порядку.

Проте, при розгляді клопотання прокурора відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_9 про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 суд першої інстанції знехтував вказаними вище вимогами, чим допустив істотне порушення кримінального процесуального закону.

Так, з ухвали суду першої інстанції вбачається, що суддею не було встановлено фактичних обставин справи, не перевірено наявність чи відсутність діяння, яке постановлено ОСОБА_7 за провину, не з`ясовано чи дійсно це діяння мало місце та чи містить воно ознаки складу злочину.

Суд першої інстанції у своєму рішенні лише послався на обставини, в яких підозрюється ОСОБА_7 , чим фактично не встановив обставини справи.

Між тим, підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності є саме факт вчинення особою правопорушення, а не підозра у його вчиненні, оскільки особа звільняється від кримінальної відповідальності, відповідно до ст. 286 КПК України, за вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, суд першої інстанції не переконався у наявності чи відсутності вини ОСОБА_7 в інкримінованому йому органами досудового розслідування злочині, передбаченому ч. 2 ст. 190 КК України, а також правильність кваліфікації його дій, лише пославшись в судовому рішення на те, що органом досудового розслідування вказані дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 КК України.

Перебіг строків давності виключає кримінальну відповідальність за умови, що сплив строку давності не був порушений.

Проте цього факту судом першої інстанції перевірено не було.

Так, відповідно ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.

Під ухиленням від слідства та суду слід розуміти будь-які умисні дії, що їх здійснює особа, щоб уникнути кримінальної відповідальності за вчинене діяння, яке ставить органи досудового слідства чи суд перед необхідністю організувати спеціальні заходи розшуку.

Отже, зупинення строку давності притягнення до кримінальної відповідальності означає, що перебіг його припиняється на весь час, упродовж якого особа, що вчинила злочин, ухилялася від слідства чи суду. Після затримання особи чи її з`явлення із зізнанням перебіг строку давності поновлюється від дня затримання або з`явлення до правоохоронних органів. У такому разі час, який сплинув до моменту ухилення від слідства чи суду, підсумовується до часу, що пройшов після затримання особи або її з`явлення із зізнанням.

З копії постанови слідчого СУ УМВС України в Івано-Франківській області про відновлення досудового розслідування від 08.08.2014 року, яка надана суду апелянтом, вбачається, 23.07.2014 року оголошено розшук ОСОБА_7 , внаслідок чого досудове розслідування за підозрою ОСОБА_7 зупинялось (а.с. 193).

08.08.2014 року місцезнаходження ОСОБА_7 було встановлено, та досудове слідство з цього дня відновлено.

Разом з тим, судом першої інстанції вказані обставини не перевірялись, та суд вважав доведеним твердження, викладені прокурором у клопотанні про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , що у відповідно до ч. 3 ст. 49 КК України перебіг строків не переривався (а.с. 3), але не перевірив належним чином відомості щодо зупинення перебігу давності при ухиленні особи від досудового слідства, відповідно до ч. 2 вказаної статті.

Наведене вище свідчить про те, що ОСОБА_7 ухилявся від досудового слідства, тому для прийняття рішення щодо звільнення останнього від кримінальної відповідальності, час, який сплинув до моменту ухилення ОСОБА_7 від слідства, належить підсумувати до часу, що пройшов після його затримання.

При вказаних вище обставинах, ОСОБА_7 можливо звільнити від кримінальної відповідальності, лише якщо сукупно час до моменту набрання вироком законної сили становить п`ятнадцять років, і давність не була перервана скоєнням нового злочину.

Факт свідомого ухилення особи від відповідальності свідчить про те, що вона досі є суспільно небезпечною, і це зумовлює необхідність більш суворого підходу до неї при вирішенні питання про давність притягнення до кримінальної відповідальності.

Разом з тим, твердження апелянта про те, що за вказаних обставин ОСОБА_7 можливо звільнити від кримінальної відповідальності тільки після спливу 15 років з часу вчинення злочину не є слушними, оскільки відповідно до ст. 49 КК України, за наявності розшуку останнього, перебіг строку давності зупиняється і відновлюється лише з дня з`явлення особи.

Зупинення перебігу давності означає, що час, який минув з дня вчинення злочину, до дня, коли особа почала ухилятися від слідства або суду, не втрачає свого значення, він зберігається і зараховується в загальний строк давності, що продовжує спливати, тобто він відновлюється (а не починається спочатку) із дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. Таким чином, час зупинення перебігу давності дорівнює часу ухилення особи від слідства або суду.

Також, суд першої інстанції належним чином не обґрунтував свою позицію щодо розгляду справи у відсутність потерпілого ОСОБА_6 , що є важливою умовою у прийнятті рішення щодо цивільного позову потерпілого.

Як вбачається з журналу судового засідання, 29.09.2015 року в судове засідання не з`явився потерпілий ОСОБА_6 , який, відповідно до розписки з його особистим підписом, був належним чином повідомлений про час розгляду справи (а.п. 158).

29.09.2015 року судовий розгляд відкладено на 15.10.2015 року, у зв`язку із неявкою потерпілого (а.п. 175-176).

15.10.2015 року судовий розгляд відбувся без участі потерпілого (а.п. 176- 177).

Проте, відомості про належне сповіщення потерпілого ОСОБА_6 про час слухання справи 15.10.2015 року відсутні.

Матеріли справи містять рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, складеного на ім`я ОСОБА_6 про явку до суду 15.10.2015 року о 14-30 год., де в графі «Вищевказане поштове відправлення вручено» стоїть дата «06.10.2015 року» та прізвище « ОСОБА_11 » (а.с. 165).

Між тим, вказаний документ не містить достовірних відомостей щодо людини яка отримала відправлення, особистий підпис потерпілого на повідомлені відсутній. Інших відомостей про те, що потерпілому ОСОБА_6 було відомо про час та місце розгляду справи 15.10.2015 року, матеріли справи не містять, що в свою чергу унеможливлює стверджувати про безпричинну неявку потерпілого в зазначений час до суду.

Відповідно до ст. 136 КПК України належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

Отже, суд першої інстанції належним чином не перевірив чи дійсно потерпілому відомо про час слухання справи 15.10.2015 року та не з`ясував причини неявки останнього в судове засідання.

Відповідно до матеріалів провадження суд з`ясував у учасників судового провадження лише їх думку щодо неявки потерпілого та можливості проведення судового розгляду без участі потерпілого (а.п. 176-177).

Проте, відповідно до ст. 325 КПК України, у разі неявки в судове засідання за викликом потерпілого, належним чином повідомленого про судовий розгляд, дату, час і місце судового засідання, суд з ураху¬ванням думки учасників судового провадження вирішує питання щодо того, чи мож¬ливо провести судовий розгляд за відсутності потерпілого.

Отже, головний чинник, який суд має враховувати при вирішенні питання про можливість розгляду кримінального провадження за відсутності потерпілого, це чи не буде його відсутність заважати пов¬ному з`ясуванню всіх обставини, необхідних для прийняття законного та обґрунтова¬ного рішення. Залежно від встановленого суд вирішує питання або про проведення судового розгляду без участі потерпілого або про відкладення розгляду кримінально¬го провадження.

Недотримання судом першої інстанції вказаних вище вимог закону, в свою чергу, призвело до залишення без розгляду цивільного позову потерпілого.

Невстановлення фактичних обставин справи, факту вчинення певною особою визначеного кримінального правопорушення відносно певного потерпілого, у подальшому перешкоджає останньому у реалізації права на відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушення.

На думку колегії суддів, вказані обставини є істотним порушення вимог діючого кримінального процесуального законодавства та підставою для скасування ухвали суду.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що попередня ухвала Коломийського міськрайсуду від 04.03.2015 року про закриття вказаного кримінального провадження була скасована ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 16.07.2015 року саме з причин неналежного повідомлення потерпілого ОСОБА_6 про час та місце розгляду справи (а.п. 126-128).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 жовтня 2015 року про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 190 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, та закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України, - скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4