Єдиний унікальний номер 725/5042/14-к
Номер провадження 1-кп/725/204/14
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.12.2015 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці кримінальне провадження внесене в ЄРДР № 0000034 від 16.08.2014 року по обвинуваченню ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , неодруженого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 402 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 402 КК України за наступних обставинах.

Так, 08 квітня 2014 року ОСОБА_8 призваний на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку проходив на посаді номера обслуги 1 розрахунку 1 гаубичного артилерійського взводу 2 гаубичної артилерійської батареї гаубичного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , а в подальшому у військовій частині НОМЕР_2 у військовому званні «солдат».

Згідно статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, а також додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство, виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військової етики, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Статтею 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що командир має право віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі - Статуту) військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Статтею 30 Статуту передбачено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання, а підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу.

Так, 07 серпня 2014 року о 15.30 год. за адресою: м. Чернівці, вул. М.Олімпіади, 6, ТВО командира військової частини НОМЕР_2 майор ОСОБА_9 , будучи згідно ст. 32 Статуту начальником за військовим званням та за посадою по відношенню до солдата ОСОБА_8 , на виконання вимог ст.ст. 30, 33, 127, 128, а також ст. 58 Статуту, згідно якої кожен командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів, в усній формі довів до особового складу військової частини НОМЕР_2 наказ № 145 від 06 серпня 2014 року «Про організацію та проведення бойового злагодження зведених підрозділів».

Однак, солдат ОСОБА_8 , у порушення вимог ст.ст. 11, 30, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, завідомо знаючи про те, що на виконання вимог наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 145 від 06 серпня 2014 року він зобов`язаний вибути за межі Чернівецької області до нового місця служби ( НОМЕР_3 загальновійськовий полігон), а також, будучи повідомленим про відповідальність за відмову виконати наказ та невчинення дій щодо його виконання, через особисту недисциплінованість, з метою уникнути вибуття за межі Чернівецької області, близько 15.30 год. 7 серпня 2014 року, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , відчуваючи свою безкарність, умисно, відкрито відмовився виконати зазначений вище наказ та, у подальшому, жодних дій щодо його виконання не вжив і без поважних причин до нового місця служби не вибув.

Крім того, 13 серпня 2014 року о 08.20 год., ТВО командира військової частини НОМЕР_2 майор ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , довів до особового складу військової частини НОМЕР_2 наказ № 73 від 13 серпня 2014 року «Про переведення особового складу до нового місця служби».

Разом з тим, солдат ОСОБА_8 , у порушення вимог ст.ст. 11, 30, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, завідомо знаючи про те, що на виконання вимог наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 73 від 13 серпня 2014 року він зобов`язаний вибути за межі Чернівецької області до нового місця служби (військову частину НОМЕР_4 ), а також, будучи повідомленим про відповідальність за відкриту відмову виконати наказ та невчинення дій щодо його виконання, через особисту недисциплінованість, з метою уникнути вибуття за межі Чернівецької області, близько 08.20 год. 13 серпня 2014 року, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , відчуваючи свою безкарність, умисно, відкрито відмовився виконати зазначений вище наказ, жодних дій щодо його виконання не вжив та без поважних причин до нового місця служби не вибув, чим вчинив непокору, тобто - відкриту відмову виконати наказ начальника, а саме злочин, передбачений ч. 1 ст. 402 КК України.

В судовому засіданні захисником ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого заявлено клопотання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК України, а провадження по справі просив закрити.

В обґрунтування свого клопотання посилався на те, що після скоєння кримінального правопорушення обвинувачений звільнився в запас зі служби за п. 4 Указу Президента України від 14.01.2015 року №15/2015 про часткову мобілізацію, що також підтверджується наказом командира в/ч НОМЕР_5 №143 від 26.06.2015 року.

Також зазначав, що обвинувачений ОСОБА_8 на даний час офіційно працевлаштувався на СП ВКП «Біван», де працює постійно і веде суспільно корисний спосіб життя, по місцю роботи та проживання характеризується позитивно, згідно п. «б» та «є» ст. 26 ЗУ «Про військову службу та військовий обов`язок» обвинувачений підлягає звільненню з військової служби.

Крім того вказував, що під час досудового слідства та судового розгляду обвинувачений захворів на тяжке захворювання, лікувався стаціонарно в медичному закладі, а також за ухвалою суду проведено судово-медичну експертизу, за висновком якої встановлено наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 наступних захворювань: після травматичний остеоартроз лівого колінного суглобу І ступеня із незначною розгинальною контрактурою з порушенням статико-динамічної функції лівої нижньої кінцівки, лівобічний сколіоз грудного відділу хребта І ступеня, розповсюджений остеохондроз грудного відділу хребта з килами Шморля тіл Т-7 та Т-11. Наявність вказаних хвороб є підставою для визнання військовослужбовця обмежено придатним (непридатним) в мирний час до військової служби.

Тому посилаючись на вказане, а також на те, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вчинив кримінальне правопорушення середньої тяжкості вперше і після скоєння з`явились обставини, які відповідно до ЗУ «Про військову службу і військовий обов`язок» доводять наявність позитивної зміни об`єктивних умов, в яких перебувала особа на час вчинення кримінального правопорушення та які значною мірою позначаються на її суспільній небезпечності в зв`язку з якою особу можна визнати такою, що перестала бути суспільно небезпечною внаслідок втрати особою суспільної небезпечності та унеможливлення вчинення нею нового злочину, просив звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 402 КК України у зв`язку із зміною обстановки.

Обвинувачений ОСОБА_8 в ході розгляду кримінального провадження свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у вчиненому, підтвердивши при цьому викладені в обвинуваченні фактичні обставини вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення по всіх епізодах, зокрема як 7 серпня 2014 року так і 13 серпня 2014 року, а саме в частині відкритої відмови виконати накази командира військової частини без поважних причин та невжиття жодних дій щодо їх виконання й відповідно не вибуття без поважних причин до нового місця служби. Крім того, просив задовольнити клопотання його захисника та звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК України, а провадження в справі закрити у зв`язку з обставинами, вказаними у клопотанні захисника.

Прокурор в судовому засіданні розгляд даного клопотання залишив на розсуд суду.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, присутніх в судовому засіданні, дослідивши матеріали кримінального провадження та докази, надані до клопотання, приходить до висновку, що клопотання захисника ОСОБА_7 про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК України обґрунтоване та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 48 КК України особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.

Отже підставами звільнення особи від кримінальної відповідальності за нормами ст. 48 КК України є наявність однієї з двох або сукупності таких обставин: вчинене особою діяння втратило суспільну небезпечність, або особа перестала бути суспільно небезпечною.

Як вбачається з роз`яснень, які містяться в п. 7 Постанови Пленуму Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 48 КК можливе у разі, коли особа вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості. Судам слід мати на увазі, що в зазначеній статті передбачено дві самостійні підстави звільнення особи від кримінальної відповідальності - втрата суспільної небезпечності внаслідок зміни обстановки на час розслідування чи розгляду справи в суді або діянням, або особою, яка його вчинила. При цьому треба розрізняти зміну обстановки в широкому розумінні, тобто соціальних, економічних, політичних, духовних, міжнаціональних, воєнних, міжнародних, природних, організаційних, виробничих та інших процесів у масштабах країни, регіону, області, міста, району, підприємства, установи, організації, та у вузькому - тобто об`єктивних (зовнішніх) умов життя, в яких перебувала особа на час вчинення злочину та які значною мірою позначались на її суспільній небезпечності.

Таким чином, для застосування ст. 48 КК необхідно встановити, що після вчинення певного злочину обстановка змінилася таким чином, що вчинене діяння вже не є суспільно небезпечним.

Особу можна визнати такою, що перестала бути суспільно небезпечною, у разі, коли вона сама або обстановка навколо неї зазнала таких змін, що унеможливлюють вчинення нею нового злочину.

При цьому, звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК - право, а не обов`язок суду.

За таких обставин, при вирішенні питання про можливість звільнення особи від кримінальної відповідальності, слід встановити, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна у його вчиненні, а також, що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені кримінальним законом.

Зокрема, аналізуючи всі докази у справі в їх сукупності, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення по епізодах, зокрема 7 серпня 2014 року та 13 серпня 2014 року, а саме в частині відкритої відмови виконати накази командира військової частини, доведеною в повному обсязі й відповідно органом досудового розслідування вірно кваліфіковано його дії за ч. 1 ст. 402 КК України.

При цьому, суд зазначає, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, окрім визнавальних показів самого обвинуваченого, також знайшла своє повне підтвердження в ході розгляду справи та доведена наданими стороною обвинувачення належними і допустимими доказами, а саме: показами допитаних в судовому засіданні як свідків обвинувачення, так і свідків захисту, а саме показами свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 які підтвердили той факт, що 7 серпня 2014 року о 15 годині 30 хвилин та 13.08.2014 року о 08. год. ранку ТВО командира військової частини НОМЕР_2 майором ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , до особового складу військової частини було доведено два накази, а саме наказ № 145 від 6 серпня 2014 року про вибуття до нового місця служби, а саме на НОМЕР_3 загальновійськовий полігон та наказ № 73 від 13.08.2014 року «Про переведення особового складу до нового місця служби», а саме до м. Львова. Вказані накази були законними та обвинуваченим у визначеному законом порядку не оскаржувалися. Крім того, дані накази обвинуваченим не були виконані без поважних причин й відповідно він до нового місця служби, у тому числі й згідно наказу № 73 від 12 серпня 2014 року у строк до 15 серпня 2014 року не вибув, а також не звертався до стройової частини за отриманням припису та грошових і речових атестатів.

Також вина ОСОБА_8 підтверджується і дослідженими судом письмовими доказами, а саме:

-наказом № 145 від 6 серпня 2014 року «Про організацію та проведення бойового злагодження зведених підрозділів військової частини на 235 ЗВП», згідно якого відповідно до розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 високомобільних десантних військ ЗСУ від 5 серпня 2014 року № 8/106 , з метою якісної організації підготовки і проведення виходу на 235 ЗВП, удосконалення командирських і методичних навичок командирів підрозділів, підвищення рівня польової виучки особового складу і підрозділів, їх злагодженості під час сумісних дій з придатними і підтримуючими підрозділами, а також виховання у особового складу високих морально-бойових якостей, фізичної витривалості і психологічної стійкості було зобов`язано сформувати зведені підрозділі, до особового складу яких включено певний перелік військовослужбовців в кількості 157 осіб, у тому числі під номером 39 значиться і солдат ОСОБА_8 (а.п. 15-27);

-повідомленням про вчинення військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) кримінального правопорушення, передбаченого ст. 402 КК України від 8 серпня 2014 року в частині невиконання наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 6 серпня 2014 року № 145 «Про організацію та проведення бойового злагодження зведених підрозділів військової частини на 235 ЗВП», який був доведений до особового складу зведених підрозділів в кількості 157 військовослужбовців, у тому числі і солдату ОСОБА_8 (а.п. 10-11);

-списком особового складу в/ч НОМЕР_2 до якого доведено наказ командира військової частини (польова пошта НОМЕР_2 ) № 145 від 6 серпня 2014 року, в якому зокрема міститься й прізвище обвинуваченого (а.п. 12-14);

-копією телеграми від 13 серпня 2014 року, де міститься доповідь про факт невиконання наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 12.08.2014 року №73 військовослужбовцями військової частини НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 (а.п. 25-27);

-наказом № 73 від 12.08.2014 року «Про переведення особового складу до нового місця служби», згідно якого у зв`язку із забезпеченням своєчасного виконання запланованих організаційних заходів у високомобільних десантних військах ЗСУ та формування 4 аеромобільно - десантного батальйону військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_8 був з 13 серпня 2014 року виключений зі списків особового складу в/ч НОМЕР_2 та зобов`язаний вибути до нового місця служби до АДРЕСА_3 ( а.с.28-70);

-протоколом огляду від 22.08.2014 року, з якого убачається, що об`єктом огляду є витяги з наказів командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині). Метою огляду є встановлення місцезнаходження військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 у дні, коли майор ОСОБА_9 доводив до особового складу накази №145 та № 73. Оглядом було встановлено, що обвинувачений в дні оголошення наказів в наряді не перебував (а.п.218-220);

-копією витягу з наказів командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) щодо призначення військовослужбовців у добові наряди 7, 8 , 12 та 13 серпня 2014 року (а.п. 221-224);

-протоколом огляду від 22.08.2014 року, з якого убачається, що об`єктом огляду є книга обліку амбулаторних хворих в медичному пункті військової частини НОМЕР_1 . Метою огляду є встановлення місцезнаходження військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 у дні, коли майор ОСОБА_9 доводив до особового складу накази № 73 та № 145. Оглядом встановлено, що обвинувачений в день оголошення наказів до медичної частини не звертався (а.п.225-227);

-копією книги обліку амбулаторних хворих в медичному пункті військової частини НОМЕР_1 (а.п.228-234);

-Актом службового розслідування по факту невиконання наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 73 від 12 серпня 2014 року військовослужбовцями військової частини НОМЕР_2 , зокрема військовослужбовцем ОСОБА_8 (а.п. 239-246);

-наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 69 від 8 квітня 2014 року про прийняття ОСОБА_8 на військову службу до в/ч НОМЕР_1 ( а.с. 271).

Разом з тим, відповідно до копії військового квитка, та відповідного наказу командира в/ч НОМЕР_5 № 143 ОСОБА_8 з 26.06.2015 року є таким , що звільнений з військової служби в запас на підставі п. 4 Указу Президента України від 15 січня 2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію».

Крім того, на даний час ОСОБА_8 підпадає під дію абзацу п. «б» та «є» ст. 26 ЗУ «Про військову службу та військовий обов`язок» й відповідно підлягає звільненню з військової служби.

Також судом встановлено, що на даний час, обвинувачений будучи демобілізованим офіційно працює, що підтверджується відповідними довідками спільного українсько-молдавського виробничо-комерційного підприємства «Біван» та за місцем роботи характеризується позитивно.

Крім того, судом приймається до уваги й стан здоров`я обвинуваченого, зокрема наявність у нього ряду хвороб, що підтверджується медичною документацією із записами лікарів (а.п. 116-121, том 2) та висновком експерта № 117, згідно якого у ОСОБА_8 встановлено після травматичний остеоартроз лівого колінного суглобу І ступеня із незначною розгинальною контрактурою з порушенням статико-динамічної функції лівої нижньої кінцівки, лівобічний сколіоз грудного відділу хребта І ступеня, розповсюджений остеохондроз грудного відділу хребта з килами Шморля тіл Т-7 та Т-11 (а.п. 154-159, том 2) й відповідно наявність вказаних хвороб може бути підставою для визнання військовослужбовця обмежено придатним (непридатним) в мирний час до подальшої військової служби.

Також суд приймає до уваги й те, що відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 402 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.

При цьому, ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, злочин вчинив вперше, є особою молодого віку, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав та щиро розкаявся, по місцю проживання характеризується позитивно та не перебуває на обліках у лікаря нарколога та психіатра.
Таким чином, ураховуючи вищевказане, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що на даний час ОСОБА_8 перестав бути суспільно небезпечним та при таких обставинах усувається можливість вчинення останнім злочину в майбутньому, а тому є всі підстави для застосування до нього дії ст. 48 КК України.
Так, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Згідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Цивільний позов у провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 не обирався.
На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 12,48,402 КК України, ст.ст. 288,372 КПК України, -
УХВАЛИВ:
Клопотання захисника ОСОБА_7 - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 402 КК України на підставі ст. 48 КК України у зв`язку із зміною обстановки.

Кримінальне провадження внесене в ЄРДР № 0000034 від 16.08.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м.Чернівці протягом семи днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання копії ухвали.

Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_1 .