АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1444/15 Справа № 202/2141/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000107, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора ОСОБА_7 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2015 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровську, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 13.01.2012 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений 18.07.2014 року умовно-достроково строком на 1 рік 3 місяці 18 днів, -

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України.

Кримінальне провадження розглянуто за участю: прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_10

В с т а н о в и л а:

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним за ч. 1 ст. 187 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2012 року та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 98 грн. 40 коп.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 визнаний винним за те, що він 28 грудня 2014 року о 02 год. 00 хв., знаходячись біля кафе «Шоколад», розташованого за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Косіора, побачив раніше не знайому потерпілу ОСОБА_11 та реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на розбійний напад з метою заволодіння чужим майном, прослідував за потерпілою ОСОБА_11 до будинку АДРЕСА_2 , де підбіг до потерпілої і, діючи умисно, відкрито, з корисливих мотивів, штовхнув останню, від чого вона впала на землю та, застосовуючи силу, намагався вирвати жіночу сумку, яку потерпіла тримала, однак не змігши вирвати сумку з рук потерпілої, обвинувачений ОСОБА_6 наніс один удар кулаком по кисті правої руки потерпілої, заподіявши останній тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому проксимальної фаланги 3 пальця правої кисті зі зміщенням відламків, які відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, більш ніж 21 день.
Після чого ОСОБА_6 заволодів жіночою сумкою потерпілої та речами, які знаходились в сумці, - всього на загальну суму 6 230 грн., заподіявши останній майнової шкоди на вказану суму.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильністю застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та просить повернути провадження на новий розгляд.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд безпідставно відмовив у виклику і допиті свідків про яких заявляв обвинувачений. Вказує, що на момент вчинення злочину він був в іншому місці, що не перевірено судом. Посилається на те, що в ході досудового розслідування не були проведені одночасні допити свідків з потерпілою та з обвинуваченим. Також посилається, що слідчим з самого початку неправильно були кваліфіковані його дії оскільки, на його думку, правильною кваліфікацією є спричинення умисного легкого тілесного ушкодження.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та постановити новий вирок, яким призначити обвинуваченому більш сувору міру покарання.

Вважає, що суд не виконав належним чином вимоги ст. 65 КК України і при призначенні покарання не врахував в повному обсязі, що обвинувачений вину не визнав, у вчиненому не покаявся, намагався ввести суд в оману з метою уникнення кримінальної відповідальності. Також, не врахував належним чином дані про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий за аналогічні злочини, які вчиняв, в тому числі, і під час умовно-дострокового звільнення. Тому вважає, що обвинувачений не бажає стати на шлях виправлення та змінити спосіб життя. Зауважує, що обвинувачений цілеспрямовано обрав особу потерпілої саме жіночої статті, щоб без перешкод та опору вчинити злочин. Також, маючи можливість заволодіти майном потерпілої без нанесення останній тілесних ушкоджень, обвинувачений умисно спричинив потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачений підтримав апеляційну скаргу, уточнив апеляційні вимоги і просив вирок суду скасувати та повернути провадження на новий розгляд, апеляційну скаргу прокурора вважав необґрунтованою і заперечував проти її задоволення. Захисник ОСОБА_10 підтримав позицію обвинуваченого.

В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь в розгляді справи в суді першої інстанції, просив її задовольнити в повному обсязі, вирок суду в частині призначеного покарання скасувати і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність щодо відсутності в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому злочину та недоведеності його вини, колегія суддів, перевіривши висновки суду першої інстанції, докази, які суд поклав в основу вироку на підтвердження встановлених фактичних обставин кримінального провадження та обвинувачення, визнаного судом доведеним, дослідивши звукозапис судового розгляду, приходить до наступних висновків.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення і зробив обґрунтований висновок про доведеність його вини. Вина обвинуваченого у вчиненні злочину, за який його визнано винним, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та ретельно дослідженими доказами, вказаними у вироку.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого та його версія, на яку він посилався в обґрунтування свого захисту, зокрема, що на час вчинення злочину він перебував у квартирі своїх друзів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за адресою АДРЕСА_3 , де вони вживали спиртні напої, після чого у вказаній квартирі він заночував і проснувся біля 10 год. 30 хв. 28.12.2014 року, є аналогічною з лінією захисту в суді першої інстанції, яка була предметом розгляду і яка повністю спростовується дослідженими судом доказами, вказаними у вироку, зокрема:

Показаннями самої потерпілої ОСОБА_11 , допитаної в суді першої інстанції, яка підтвердила вказані вище обставини вчиненого злочину та в ході пред`явлення особи для впізнання, потерпіла вказала на обвинуваченого ОСОБА_6 як на особу, яка вчинила відносно неї даний злочин.

Показаннями свідка ОСОБА_14 , який в суді першої інстанції пояснив, що обвинувачений є його знайомим і в ніч з 27 на 28 грудня 2014 року, біля 02 години, він разом з обвинуваченим проводжали їхню знайому додому. Після того, як вони провели дівчину, то біля будинку АДРЕСА_4 побачили попереду незнайому дівчину в чорній шубі. ОСОБА_6 сказав ОСОБА_14 , щоб той залишався на місці, а сам наблизився до дівчини, штовхнув її на землю та намагався забрати сумку, оскільки потерпіла не відпускала сумку, то ОСОБА_6 вдарив її рукою в праву руку, та забрав таким чином сумку. Після чого вони вдвох втекли.
Показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , які були допитані в суді першої інстанції та повністю спростували версію захисту і пояснили, що обвинувачений є їх знайомим і в ніч з 27 на 28 грудня 2014 року не знаходився у них вдома за адресою АДРЕСА_3 .

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його визнано винним, підтверджується дослідженими в судовому засіданні й іншими доказами, а саме: висновком судово-товарознавчої експертизи № 431-15 від 30.01.2015 року, відповідно до якого, станом на 28.12.2014 року, ринкова вартість викраденого майна загалом складає 5930 грн.
Висновком експерта №783е від 25.02.2015 року, яким встановлено, що у потерпілої ОСОБА_11 виявлене тілесне ушкодження у вигляді: закритого уламкового перелому проксимальної фаланги 3 пальця правої кисті зі зміщенням відламків, яке відноситься до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлює тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день). Враховуючи характер та локалізацію виявленого у ОСОБА_11 тілесного ушкодження, дані медичної документації, можливо вказати, що ушкодження утворилося незадовго до звернення у травматологічний пункт 6 МКЛ, тобто можливо і в термін на який вказує потерпіла та слідчий у постанові і можливо вказати, що воно є не характерним для спричинення такого тілесного ушкодження при падінні з висоти власного зросту.
А також іншими доказами, детально дослідженими в ході судового розгляду і покладеними в основу обвинувального вироку.
Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчинені нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), повністю доведена в ході судового розгляду і дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 187 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, журналу судового розгляду та його звукозапису, суд повно, всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, вирішив, у відповідності з законом, клопотання сторін, дав належну оцінку всім доказам: як тим, що підтверджують вину обвинуваченого, так і тим, на які обвинувачений ОСОБА_6 посилався, як на докази, що спростовують обвинувачення, належним чином перевірив версію захисту і виклав переконливі висновки в її спростування, які ґрунтуються на досліджених у провадженні доказах.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо не проведення одночасних допитів між свідками, потерпілою та обвинуваченим, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки істотних розбіжностей в показаннях вказаних осіб не встановлено, а також, враховуючи всю сукупність інших доказів, їх взаємоузгодженість та системність, проведення такої слідчої дії є недоцільним.

З огляду на вищевикладене, доводи обвинуваченого про те, що судовий розгляд проведений неповно та однобічно, а висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів розцінює як безпідставні та голослівні.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про застосування до нього недозволених методів досудового розслідування перевірені за ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2015 року, не підтвердились та спростовані постановою старшого слідчого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області від 13 жовтня 2015 року, якою закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000738 від 17.09.2015р., у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Згідно листа прокуратури Дніпропетровської області №17/1-4332 від 13.10.2015р. не знайшли свого підтвердження й інші доводи ОСОБА_6 стосовно недозволених методів досудового слідства з боку працівників АНД РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області.

Колегія суддів розцінює показання обвинуваченого та невизнання ним своєї вини, як форму реалізації його права на захист, як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення та спробу уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений давав суперечливі та нестійкі показання, які постійно змінював.

Крім того, в своїй апеляційній скарзі обвинувачений фактично заперечує свою причетність до вчиненого злочину і при цьому не погоджується з кваліфікацією вчинених ним дій, зазначаючи, що його діяння слід кваліфікувати, як спричинення умисного легкого тілесного ушкодження, чим висловлює суперечливу позицію.

Перевіряючи доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через свою м`якість, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів погоджується з встановленими судом першої інстанції обставинами, які впливають на вид і розмір покарання та вважає, що суд належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-психіатра, не працює, неодружений, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, має постійне місце проживання,та відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Таким чином, враховуючи характер вчиненого злочину та його підвищений рівень суспільної небезпеки, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, який неодноразово засуджувався за аналогічні корисливі злочини проти власності, та інші обставини кримінального провадження, в тому числі й ті, на які прокурор посилається в своїй апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого та досягнення інших цілей покарання, можливо, виключно за умови ізоляції ОСОБА_6 від суспільства, і правильно призначив йому покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням положень ст. 71 КК України, обравши достатній строк такого покарання, яке слід вважати законним та обґрунтованим.
У зв`язку з вищевикладеним, відповідні доводи апеляційної скарги прокурора задоволенню не підлягають.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, в розумінні ст.ст.87, 412 КПК України, які були б підставою для визнання деяких доказів недопустимими або для зміни чи скасування вироку, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2015 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

___________________ _____________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4