АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду м. Києва кримінальне провадження № 006070 щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва,

який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 ,

раніше судимого: - 14.11.2012 Солом`янським районним судом м. Києва

за ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185, ст. 70 КК України на 2 роки позбавлення волі, на

підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з

випробуванням та покладенням на нього певних обов`язків, з іспитовим

строком на 2 роки, -

по обвинуваченню за ч.2 ст. 185 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України і йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1190 грн.

Відповідно до ст. 71, ч.3 ст. 72 КК України, вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 14.11.2012, яким ОСОБА_5 засуджено за ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185, 70 КК України до 2 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від

______________________

Справа № 11-кп/796/1488/2015 Категорія: ч.2 ст. 185 КК України
Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_8
Доповідач: ОСОБА_1

відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, постановлено виконувати самостійно.

По справі вирішено питання щодо речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 17.07.2014 приблизно о 15 годині, перебуваючи біля буд. 26 по вул. Клименка в м. Києві, помітивши металевий паркан, прикручений металевою проволокою до винограднику та переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, повторно, таємно викрав майно КП «Батиївське», а саме 4 фрагменти металевого паркану, загальною вартістю 633 грн. 04 коп., після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши КП «Батиївське» матеріальну шкоду на загальну суму 633 грн. 04 коп.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, посилаючись на незаконність вироку у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі і, на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Вказує на безпідставне визнання судом обставиною, що пом`якшує покарання - добровільне усунення завданої шкоди, оскільки вона не була усунена ОСОБА_5 з власної ініціативи, а внаслідок дій працівників правоохоронних органів.

Крім того, вважає, що суд при обранні покарання не достатньо врахував особу ОСОБА_5 , який повторно вчинив корисливе кримінальне правопорушення під час іспитового строку.

Вважає, що зазначені обставини, які не враховані судом, призвели до незаконного застосування ст. 69 КК України та призначення ОСОБА_5 більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією ч.2 ст. 185 КК України. Крім того, в резолютивній частині вироку не зазначено, що суд призначив покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які проти неї заперечили, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у пред`явленому йому обвинуваченні, а саме у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними у ньому доказами, які досліджені у суді в порядку, визначеному ч.3 ст. 349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорювалися раніше і не оспорюються тепер, а тому апеляційним судом у відповідності до ч.1 ст. 404 КПК України, не перевіряються.

За встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч.2 ст. 185 КК України є правильною.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості із застосуванням ст. 69 КК України, то колегія суддів з цим погоджується і вважає що суд обґрунтувавши наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, у той же час не врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності та будучи засудженим вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 14.11.2012 за ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі із випробуванням із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України, в період іспитового строку знову вчинив корисливий злочин, що не давало суду законних підстав для застосування ст. 69 КК України та переходу до іншого більш м`якого виду покарання.

Крім того, суд першої інстанції в порушення ч.ч.1, 4 ст. 71 КК України, не призначив ОСОБА_5 покарання за сукупністю вироків, тобто і у цій частині не застосував закон, який підлягав застосуванню.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції було неправильно застосовано Закон України про кримінальну відповідальність, вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 24 листопада 2014 року щодо ОСОБА_5 у відповідності до вимог ст. ст. 409, 413 КПК України підлягає скасуванню внаслідок м`якості призначеного покарання із застосуванням ст. 69 КК України та ухваленням нового вироку судом апеляційної інстанції на підставі вимог ст. 420 КПК України, із застосуванням до ОСОБА_5 більш суворого покарання, а отже частковим задоволенням апеляційної скарги прокурора.

При цьому колегія суддів враховує положення закону про те, що коли особа була засуджена до позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням і в період іспитового строку вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, а крім того, з урахуванням вимог ст. 71 КК України, визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Ухвалюючи новий вирок та вирішуючи питання про призначення ОСОБА_5 покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення вчиненого ним під час іспитового строку за попереднім вироком, відношення ОСОБА_5 до вчиненого, дані про його особу, зокрема, що він посередньо характеризується за місцем проживання, на спеціальних обліках не перебуває, а також відсутність обтяжуючих покарання обставин та пом`якшуючі покарання обставини щире каяття та повне відшкодування завданої шкоди і приходить до висновку про необхідність призначення йому покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, що буде відповідати вимогам ст. 65 КК України та сприяти виправленню і перевихованню обвинуваченого та попередженню нових злочинів.

Підстав для призначення ОСОБА_5 більш суворого покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст. 185 КК України, як про те йдеться в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає.

Оскільки ОСОБА_5 даний злочин вчинив в період іспитового строку за попереднім вироком суду, колегія суддів вважає за необхідне застосувати до нього положення ст. 71 КК України та остаточне покарання призначити за сукупністю вироків шляхом частково складання покарань.

В решті вирок суду залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 413, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Соломянського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року щодо ОСОБА_5 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 14.11.2012, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 2 (двох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Строк покарання ОСОБА_5 рахувати з часу звернення вироку до виконання.

Касаційна скарга може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ ______________ _____________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3