АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

10 листопада 2015 року розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську кримінальне провадження №0002013 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2015 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, який має середню освіту, не працює, не одружений, який має на утриманні неповнолітню дитину, проживає за адресою: АДРЕСА_1

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України

за участю прокурора ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 .

В апеляції прокурор просить вирок суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції. Свої апеляційні вимоги прокурор обґрунтовує тим, що покази потерпілого в частині механізму нанесення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим істотно різняться від зазначених в обвинувальному акті обставин, а тому, на думку апелянта, суд першої інстанції не повинен був розглядати кримінальне провадження за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України. Крім того, суд не з`ясував думку потерпілого щодо міри покарання обвинуваченому.

Стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції ухвалено обвинувальний вирок, яким останнього визнано винним та йому призначено покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік. Звільнено від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробовуванням, призначено іспитовий строк два роки. На підставі п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України зобов`язано засудженого ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Як вбачається з вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винним за те, що він 10.05.2015, приблизно о 22:10 годин, знаходячись біля продуктового магазину по вулиці Тунельна, 41а у м. Дніпропетровську, на ґрунті словесного конфлікту з раніше знайомим йому ОСОБА_9 , реалізуючи свій раптово виниклий умисел на спричинення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, взяв у свою праву руку довгий ніж по типу мачете, який знаходився за поясом штанів одягнених на ньому, та вказаним ножом умисно завдав потерпілому ОСОБА_9 два удари по лівій руці в район лівого передпліччя. Після чого ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, умисно завдав вказаним ножом потерпілому ОСОБА_9 ще один удар в область правого плеча. В результаті протиправних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: відкритого перелому лівої ліктьової кисті у верхній третині зі зміщенням уламків та рубленою раною по задній поверхні лівого передпліччя у верхній третині, які за своїм характером відноситься до середнього ступеня тяжкості, що зумовило тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні; закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, рубленої рани в завушній області ліворуч та рублених ран лівого передпліччя у нижній третині й правого плечового суглобу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб.

Вказаними діями ОСОБА_7 вчинив злочин передбачений ч. 1 ст. 122 КК України, а саме, умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

В суді апеляційної інстанції прокурор просив вирок суду скасувати у зв`язку з допущенням істотних порушень кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування вироку.

Потерпілий підтримав думку прокурора та просив вирок суду скасувати, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, міркування прокурора, пояснення потерпілого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Виходячи з вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Судове рішення є законним, якщо воно ухвалене компетентним судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм кримінального процесуального права.

У вироку суду першої інстанції зазначено, що кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 було розглянуто за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України. Разом з тим, зазначеною статтею кримінального процесуального кодексу визначено, що суд має право визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Залежно від обставин або від перебігу судового розгляду суд з власної ініціативи або за клопотанням учасників судового провадження може змінити обсяг доказів, які необхідно дослідити.

З технічного запису та журналу судового засідання суду першої інстанції вбачається, що при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, обвинуваченим було заявлено клопотання про дослідження доказів в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України та з урахуванням думки всіх учасників судового розгляду, суд ухвалив визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, допитати обвинуваченого, дослідити матеріали щодо характеристики останнього. В подальшому порядок був змінений та допитаний потерпілий.

Разом з тим, виходячи зі змісту пояснень, наданих потерпілим в судовому засіданні суду першої інстанції, обвинувачений наносив йому удари ножем по типу мачете, зокрема і по голові, від нанесених тілесних ушкоджень він упав, в результаті дій обвинуваченого, йому були спричинені тілесні ушкодження, зокрема і у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, рубленої рани в вушній області ліворуч, йому зашивали рану на голові. Однак при викладені в обвинувальному акті обставин скоєння обвинуваченим кримінального правопорушення (об`єктивної сторони кримінального правопорушення), зазначено, що обвинувачений наніс потерпілому лише 2 удари ножем по лівій руці в район лівого передпліччя та 1 удар в область правого плеча. При цьому зазначаючи, що потерпілому в результаті протиправних дій ОСОБА_7 заподіяно тілесні ушкодження у види: відкритого перелому лівої ліктьової кисті у верхній третині зі зміщенням уламків та рубленою раною по задній поверхні лівого передпліччя у верхній третині; закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, рубленої рани в завушній області ліворуч та рублених ран передпліччя у нижній третині й правого плечового суглобу. Тобто фабула обвинувачення в обвинувальному акті містить істотні суперечності, оскільки характер заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 не відповідає об`єктивній стороні кримінального правопорушення, а також показам потерпілого в частині нанесення йому тілесних ушкоджень, які узгоджуються з висновками судово-медичної експертизи.

За таких обставин, доводи апеляції заступника прокурора області є обґрунтованими так як розгляд в даному випадку кримінального провадження, на думку колегії суддів, за правилами ч. 3 ст. 349 КППК України є неприпустимим і таким що не відповідає загальним засадам кримінального провадження, так як це призвело до істотного обмеження процесуальних прав потерпілого, а також перешкоджало суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, про що слушно зазначив в своїй апеляції прокурор.

Таким чином, виходячи з положень ст. ст.7,412,415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо, зокрема, в суді першої інстанції були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а тому вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

При новому судовому розгляді, суду першої інстанції необхідно усунути порушення, що стали підставою для скасування вироку та прийняти законне та обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404,405,407, 412, 415 КПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2015 року, відносно ОСОБА_7 , скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4