Провадження № 1-кп/638/108/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2015 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні у приміщенні Дзержинського районного суду міста Харкова кримінальне провадженням за обвинувальними актами відносно ОСОБА_5 , народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 122 КК України,
Встановив:
До Дзержинського районного суду міста Харкова надійшли кримінальні провадження з обвинувальними актами з прокуратури Дзержинського району міста Харкова, з прокуратури Жовтневого району міста Харкова, з прокуратури Червонозаводського району міста Харкова, з прокуратури Київського району міста Харкова, з прокуратури Вовчанського району Харківської області, які ухвалою суду були об`єднані в одне провадження відповідно до ст. 334 КПК України .

Слідчим суддею Дзержинського районного суду міста Харкова від 19 травня 2014 року ОСОБА_5 обрано запобіжний захід тримання під вартою до 17.07.2014 року., який ухвалою суду останній раз 21 жовтня 2015 року, був продовжений до 19 грудня 2015 року.

В судовому засідання захисник заявив усне клопотання про зміну запобіжного заходу з утримання під вартою на домашній арешт. Крім усного клопотання інших документів чи доказів не надано.

Прокурор заперечувала проти задоволення клопотання, та зазначила, що обвинувачений ОСОБА_5 може негативно вплинути на свідків правопорушень та на потерпілу, крім того, не має підстав для зміни йому запобіжного заходу.

Захисник наполягав на задоволенні клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_5 повідомив, що буде з`являтися на першу вимогу до суду. Проте на запитання суду де він зареєстрований та мешкав до затримання повідомив, що мешкав в одинадцяти кілометрах від Вовчанська Харківської області, тобто точної адреси не повідомив, інших переконливих запевнень суду не надав.

Разом з тим, суд вважає, що вказане клопотання не може бути задовлене.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд, вислухавши думку прокурора, дослідивши обвинувальний акт та кримінальне провадження, з якого вбачається, що вироком Ленінського районного суду міста Харкова від 17 червня 2014 року ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання з застосуванням ст. 71 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки, йому було обрано запобіжний захід тримання під вартою, приходить до висновку, що підстав для зміни або скасування запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_5 під вартою судом не вбачається.

Також, відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Суддя також вважає встановленим існування ризиків передбачених п.1, п.2, п.5 ч.1 ст. 177 КПК України запобігання спробам: переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; вчинення іншого кримінального правопорушення.

Під час розгляду клопотання суддею вивчена можливість щодо не продовження строку тримання підозрюваного під вартою. Однак, враховуючи існування ризиків, передбачених п.1., п.2, п.5. ч.1 ст. 177 КПК України та оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого підозрюється, ті обставини, що підозрюваний ОСОБА_5 не працює, немає офіційних джерел існування, не повідомив про місце свого мешкання, застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливе, а тому, суд подовжує строк тримання під вартою ОСОБА_5 .

При обранні запобіжного заходу суд посилається на рішення Європейського суду у справі « Подвезька проти України» від 12 лютого 2015 року, а саме на те, що обґрунтування будь якого періоду тримання під вартою має бути переконливо продемонстровано владою. Аргументи за і проти звільнення, у тому числі і ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному проведенню розслідування, не повинні бути абстрактними, а фактично бути підтверджені фактичними даними. Небезпека того, що обвинувачений сховається від правосуддя, не може встановлюватися виключно на основі серйозності покарання.

Суд вважає, що сторона обвинувачення змогла довести необхідності продовження терміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судових засіданнях поводе себе агресивно, допускає нецензурні вислови на адресу потерпілої та свідка, викрикує погрози на адресу свідка, що свідчить про можливість впливу на потерпілу та свідка в поза судовий час.

14 грудня 2015 року допустив викрикування щодо вчинення суїциду, що також свідчить про певні психічні негаразди, та унеможливлює зміну запобіжного заходу.

Вказаний висновок ґрунтується на вищевикладених обставинах, що свідчать про не зменшення заявлених ризиків та виправдовують тримання особи під вартою.

Виходячи з викладеного та керуючись ч. 3 ст. 331 КПК України, суд

постановив:
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_5 відмовити.

Продовжити ОСОБА_5 , народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 122 КК України тримання під вартою до 21 год. 20 хв. 12 лютого 2016 року.
Звернути увагу адміністрації установи, де ОСОБА_5 утримується, про наміри суїциду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ: ОСОБА_1