Провадження №1-кп/761/800/2015
В И Р О К
іменем України
20 листопада 2015 року Шевченківський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0005080 за обвинуваченням:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Обухівка Гадяцького району Полтавської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, офіційно неодруженого, офіційно не працюючого, маючого неповнолітнього сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого та засудженого 24 грудня 2008 року Котелевським районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільненого з випробувальним терміном 1 рік; 19 квітня 2010 року Київським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі; звільненого 14 лютого 2014 року з Божковської виправної колонії № 16 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Полтавській області по відбуттю строку призначеного покарання, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Вуктил Республіка Комі АРСР, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , без постійного місця проживання в м. Києві, раніше неодноразово судимого та засудженого 16 лютого 2009 року вироком Солом`янського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 187, ст. 70 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі; 06 червня 2013 року вироком Солом`янського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі у строк відбування якого зараховано перебування під вартою з 14 листопада 2011 року по 06 червня 2013 року; звільненого 14 листопада 2013 року з Ольшанської виправної колонії № 53 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області по відбуттю строку призначеного покарання, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , будучи особами, що раніше вчиняли кримінальні правопорушення проти власності, на шлях виправлення не стали та, маючи кожен не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, повторно вчинили нове умисне корисливе кримінальне правопорушення за наступних обставин:

Так, 05 травня 2015 року, приблизно о 14 годині 00 хвилин, ОСОБА_11 разом із ОСОБА_10 та ОСОБА_13 перебували в кафе за адресою: м. Київ, вул. С. Петлюри, 32. Закінчивши розмову, зазначені особи залишили приміщення даного кафе та попрямували по території автовокзалу, розташованого за адресою: м. Київ, вул. С. Петлюри, 32 в м. Києві. Під час руху ОСОБА_9 повідомив, що йому потрібно до зупинки маршрутних таксі та намагався піти від ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , в яких в цей час виник спільний умисел, спрямований на відкрите викрадення майна ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_11 підбіг до ОСОБА_9 , схопив його праву руку своїми двома руками, чим зупинив рух потерпілого, з метою вчинення відкритого викрадення майна останнього. В цей же час ОСОБА_10 , маючи спільний із ОСОБА_11 злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення майна ОСОБА_9 , підбіг до потерпілого та наніс тому в ліву частину голови удар рукою, зжатою в кулак, чим вивів його з рівноваги та повалив на землю. Після цього ОСОБА_10 , діючи спільно з ОСОБА_11 , скориставшись тим, що ОСОБА_9 лежить на землі, зняв у останнього з правої руки золоту обручку вартістю 1 000 гривень 00 копійок. В цей же час ОСОБА_11 , діючи спільно з ОСОБА_10 , дістав з правої кишені штанів, в які був одягнений потерпілий, грошові кошти в сумі 30 гривень 00 копійок, з лівої внутрішньої кишені куртки, в яку був одягнений потерпілий, мобільний телефон "Nokia 1280" ІМЕІ: НОМЕР_1 , вартістю 200 гривень 00 копійок з сім-картою оператора "Київстар" НОМЕР_2 , паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , з шиї зняв срібний ланцюжок з срібним хрестиком, вартістю 100 гривень 00 копійок, а з ніг кросівки вартістю 600 гривень 00 копійок.

У подальшому ОСОБА_11 та ОСОБА_10 з місця скоєння кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд та заподіявши таким чином потерпілому ОСОБА_9 матеріальних збитків на загальну суму 1930 гривень 00 копійок.

Такі дії ОСОБА_11 та ОСОБА_10 органом досудового розслідування були кваліфіковані за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
В судовому засіданні ОСОБА_11 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України не визнав та надав показання, що він дійсно неофіційно працює на території Київського центрального залізничного вокзалу продавцем мобільних телефонів. Проте він потерпілого ОСОБА_9 вперше побачив під час досудового розслідування справи, раніше його не знав та відповідно не вчиняв пограбування останнього. Зі слів ОСОБА_11 обручка, яку він в травні заклав в ломбард є його особистою приватною власністю.

В судовому засіданні ОСОБА_10 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України не визнав та, скориставшись своїми правами обвинуваченого, відмовився давати суду показання.

Позицію обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , щодо невизнання вини у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України суд вважає цілком зрозумілою, оскільки обвинувачені таким чином здійснюють свій захист та бажають уникнути відповідальності за вчинене тяжке, за класифікацією в розумінні ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення. Проте, провівши судове слідство, ґрунтовно та всебічно дослідивши усі докази, надані сторонами провадження, суд приходить до переконання про наявність в діях обвинувачених вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, яка підтверджується наступними доказами.
Показаннями допитаного у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_9 , який, будучи попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, надав суду показання про те, що він знає обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 як осіб, які його побили та пограбували 05 травня 2015 року при наступних обставинах:

Так, 05 травня 2015 року ОСОБА_9 прибув до центрального залізничного вокзалу у місті Києві та прослідував до автостанції, що знаходиться на вул. С. Петлюри, поблизу ж/д вокзалу, оскільки дружина йому відправила передачу маршруткою з дому. Оскільки до прибуття маршрутки був час, ОСОБА_9 почав очікувати на території автостанції в кафе, розташованому поблизу "Еко-маркету", де пив пиво. Там до нього підсіли двоє осіб, як вказав ОСОБА_9 це були саме особи, що знаходяться в судовому засіданні на лаві обвинувачених - ОСОБА_11 та ОСОБА_10 . Останні розпочали з ОСОБА_9 розмову, в перебігу якої запропонували йому випити "по 100 грамів". ОСОБА_9 сказав, що не п"є горілку. Після цього вони запропонували йому випити кави, проте ОСОБА_9 повідомив, що йому потрібно відвідати туалет, потім він помітив, що вже час зустрічати маршрутку та відійшов в сторону від ОСОБА_11 та ОСОБА_10 . Коли він йшов між автобусами, до нього підбігли двоє зазначених осіб та почали його бити. При цьому ОСОБА_11 його розвернув та тримав за плечі, а ОСОБА_10 наніс кулаком удар по голові. Він впав та втратив свідомість на деякий час, а коли отямився, виявив зникнення золотої обручки, вартістю 1000 гривень, мобільного телефону "Nokia", вартістю 200 гривень, нових кросівок, вартістю 600 гривень, паспорту громадянина України на своє ім`я, грошових коштів в сумі 30 гривень та срібних ланцюжка з хрестиком, вартістю 100 гривень. Потім він пішов в міліцію та подав заяву про вчинення щодо нього кримінального правопорушення. (т. 1, а.с. 200-203)
Такі детальні та послідовні показання допитаного потерпілого ОСОБА_9 , який судом попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, суд вважає правдивими та такими, що в повному обсязі спростовують версію обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , щодо непричетності останніх до вчиненого, оскільки потерпілий прямо вказує, що саме обвинувачені є тими особами, які, діючи спільно та узгоджено, відкрито викрали його майно 05 травня 2015 року. При цьому суд враховує показання потерпілого у тому числі як об`єктивний, обґрунтований та достовірний доказ вартості викрадених у нього речей, у зв`язку з тим, що зазначена останнім вартість викрадених в нього предметів в цілому відповідає їх середній ринковій вартості, а інші джерела підтвердження вартості в судовому засіданні сторонами не надані.
Показаннями свідка ОСОБА_14 , який будучи допитаний в судовому засіданні показав, що він не офіційно підробляє "зазивалом", тобто підшукує пасажирів на автостанції, що розташована по вул. С. Петлюри у місті Києві, неподалік центрального залізничного вокзалу. Даний свідок зазначив, що пам`ятає як на "Травневі свята" 2015 року чоловік ходив босим по території автостанції та скаржився на те, що його пограбували якісь хлопці, які забрали кросівки, золоту каблучку, срібного ланцюжка, мобільний телефон, гроші та паспорт. Перед цим, цього ж дня, свідок бачив як цей потерпілий чоловік сидів в кафе, а поруч з ним перебувало близько чотирьох невідомих осіб чоловічої статі. Однак свідок повідомив, що він не бачив хто саме, де саме, о котрій годині та яким чином пограбував даного потерпілого, йому про обставини даної події фактично нічого не відомо. (т. 1, а.с. 73-75)
Свідок ОСОБА_14 , надаючи показання в судовому засіданні фактично підтвердив наявність події кримінального правопорушення, а саме пограбування потерпілого ОСОБА_9 та показання останнього щодо викраденого в нього майна. В цій частині суд вважає показання даного свідка належним та допустимим доказом, покладаючи його в основу даного вироку. Проте в іншій частині суд показання даного свідка виключає з числа доказів, як такі, що не містять будь-якої інформації про подію кримінального правопорушення та осіб причетних до його вчинення.
Крім того винуватість ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у повному обсязі підтверджується даними, досліджених в судовому засіданні письмових доказів, наданих стороною обвинувачення, а саме:
Даними витягу з кримінального провадження № 0005080, відповідно до якого 06 травня 2015 року до ЄРДР внесено відомості про вчинення щодо ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України громадянами ОСОБА_11 та ОСОБА_10 (т. 1, а.с. 118)
Даними постанови про призначення групи слідчих від 06 травня 2015 року та постанови про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 08 травня 2015 року, які в свою чергу підтверджують законність повноважень кола слідчих органу досудового розслідування по здобуттю доказів в рамках даного кримінального провадження та законність повноважень кола прокурорів, по здійсненню процесуального керівництва у ньому. (т. 1, а.с. 119-120)
Даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05 травня 2015 року, з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_9 звернувся до ТВМ-1 Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві з повідомленням про вчинення щодо нього близько 14 години 00 хвилин 05 травня 2015 року пограбування двома невідомими чоловіками з переліком викраденого майна. (т. 1, а.с. 123)
Вивченням вказаної заяви встановлено, що у ній зазначено, що в потерпілого було викрадено мобільний телефон "Samsung", проте в судовому засіданні допитом потерпілого та дослідженням кола інших доказів встановлено, що така назва потерпілим вказана помилково, а в дійсності в ОСОБА_9 , серед інших речей, викрадено телефон саме фірми "Nokia 1280", який йому у подальшому було пред`явлено для впізнання. Суд не вважає дану помилку такою, що може призвести до визнання даного доказу неналежним та з урахуванням сукупності інших доказів приймає його та покладає в основу вироку.
Даними протоколу огляду місця події від 05 травня 2015 року, відповідно до якого слідчим оглянуто ділянка місцевості, на якій, як вказав потерпілий ОСОБА_9 , відбулася подія кримінального правопорушення, вчиненого щодо нього, як встановлено у подальшому ОСОБА_11 та ОСОБА_10 (т. 1, а.с. 124-126)
Даними протоколу огляду від 07 травня 2015 року та фототаблицею до нього, відповідно до якого слідчим в приміщенні свого службового кабінету було оглянуто та вилучено в громадянина ОСОБА_15 мобільний телефон "Nokia 1280" ІМЕІ: НОМЕР_1 , який зі слів останнього, йому дав в користування 05 травня 2015 року ОСОБА_16 (т. 1, а.с. 131)
Даними протоколу пред`явлення речей для впізнання від 16 травня 2105 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_9 , серед пред`явлених йому мобільних телефонів, впізнав свій власний мобільний телефон "Nokia 1280" ІМЕІ: НОМЕР_1 , яким 05 травня 2015 року відкрито протиправно заволоділи громадяни ОСОБА_11 та ОСОБА_10 (т. 1, а.с. 138-142)
Даними постанови про приєднання речового доказу до справи від 07 травня 2015 року та розписки потерпілого ОСОБА_9 від 18 травня 2015 року, відповідно до яких мобільний телефон "Nokia 1280" ІМЕІ: НОМЕР_1 визнано речовим доказам у кримінальному провадженні та передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_9 (т. 1, а.с. 132-133)
Даними, що містяться в копії повідомлення № 589/5 від 18 травня 2015 року ПТ ЗТ "Скарбниця", відповідно до якого вбачається, що ОСОБА_11 з 22 червня 2014 року є постійним клієнтом ломбарду "Скарбниця", за період по 05 травня 2015 року закладав різноманітне майно 70 разів, останнього разу у відділенні ломбарду, розташованому за адресою: м. Київ, вул. Старовокзальна, 18, 05 травня 2015 року о 14 годині 22 хвилини надав в заставу обручку деформовану золоту 583 проби, чистою вагою 0,7 грами, тобто через короткий проміжок часу після вчинення пограбування ОСОБА_9 , в якого у тому числі викрадено золоту обручку. (т. 1, а.с. 134-137)
Даними протоколу пред`явлення особи для впізнання та фототаблицею до нього від 06 травня 2015 року, відповідно до яких потерпілий ОСОБА_9 , під час проведення зазначеної слідчої дії за участю понятих, серед пред`явлених йому осіб впізнав та вказав на ОСОБА_11 , як на чоловіка, що 05 травня 2015 року вчинив відкрите викрадення його особистого майна. (т. 1, а.с. 143-147)
Даними протоколу пред`явлення особи для впізнання та фототаблицею до нього від 06 травня 2015 року, відповідно до яких потерпілий ОСОБА_9 , під час проведення зазначеної слідчої дії за участю понятих, серед пред`явлених йому осіб впізнав та вказав на ОСОБА_10 , як на чоловіка, що 05 травня 2015 року вчинив відкрите викрадення його особистого майна. (т. 1, а.с. 148-152)
Вищевказані дані, що містяться в наведених письмових доказах та протоколах слідчих дій суд вважає належними та допустимими доказами і покладає їх в основу даного вироку, а посилання сторони захисту на те, що протоколи таких слідчих дій, як огляд та вилучення в громадянина ОСОБА_15 мобільного телефону "Nokia 1280" ІМЕІ: НОМЕР_1 від 07 травня 2015 року; протоколи пред`явлення ОСОБА_11 та ОСОБА_10 від 06 травня 2015 року для впізнання потерпілому ОСОБА_9 , суд вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки судом не встановлено таких грубих порушень вимог КПК України при проведенні даних слідчих дій, які б унеможливлювали посилання на них як на докази вини обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого останнім кримінального правопорушення.
Викладені обставини у даному вироку, характер дій обвинувачених в конкретній ситуації, спосіб вчинення кримінального правопорушення, вказує на прямий умисел ОСОБА_11 та ОСОБА_10 на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а за таких обставин суд приходить до переконання про правильність кваліфікації органом досудового розслідування дій обох обвинувачених.
Таким чином суд дослідив, оцінив та проаналізував отримані у кримінальному провадженні докази у їх сукупності та прийшов до висновку, що дійсно своїми умисними протиправними діями, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України.
Своїми умисними протиправними діями, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України.
Крім того необхідно зазначити, що суд, з урахуванням встановлених даних про подію кримінального правопорушення, вважає що в діях як ОСОБА_11 так і ОСОБА_10 також наявна така кваліфікуюча ознака, як кримінальне правопорушення (грабіж) поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, передбачена диспозицією ч. 2 ст. 186 КК України, проте з урахуванням вимог ст. 337 КПК України, суд позбавлений можливості в даному випадку самостійно вийти за межі висунутого ОСОБА_11 та ОСОБА_10 обвинувачення, оскільки це призведе до погіршення їх становища, а прокурор в судовому засіданні такої ініціативи не виявив, у зв`язку з чим рішення судом приймається суто в межах пред`явленого обвинувачення.
При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_11 суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного ним кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого, дані, що характеризують особу обвинуваченого, вік та стан його здоров`я, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Зокрема, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_11 є раніше неодноразово засудженою особою (т.1, а.с. 187-195), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (т. 1, а.с. 198), негативно характеризується за місцем колишнього відбуття покарання (т. 1, а.с. 196-197), має на утриманні неповнолітнього сина (т. 1, а.с. 101).

Згідно ст. 66 КК України, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_11 , судом не встановлено.

Згідно ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_11 , судом не встановлено.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_11 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, суд вважає, що обвинуваченому необхідно обрати міру покарання саме у вигляді позбавлення волі у кримінально-виконавчій установі, в межах санкції, встановленої ч. 2 ст. 186 КК України.

Таке покарання на переконання суду є необхідним для виправлення ОСОБА_11 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного ним кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого, дані, що характеризують особу обвинуваченого, вік та стан його здоров`я, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Зокрема, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_10 є раніше неодноразово засудженою особою (т.1, а.с. 177-179, 183-184), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (т. 1, а.с. 185-186), негативно характеризується за місцем колишнього відбуття покарання (т. 1, а.с. 180-182).

Згідно ст. 66 КК України, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , судом не встановлено.

Згідно ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , судом не встановлено.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_10 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, суд вважає, що обвинуваченому необхідно обрати міру покарання саме у вигляді позбавлення волі у кримінально-виконавчій установі, в межах санкції, встановленої ч. 2 ст. 186 КК України.

Таке покарання на переконання суду є необхідним для виправлення ОСОБА_10 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

У кримінальному провадженні судові витрати відсутні. Арешт на майно обвинувачених не накладався. Цивільний позов заявлено не було.

Речовий доказ у кримінальному провадженні: мобільний телефон "Nokia 1280" ІМЕІ: НОМЕР_1 (переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_9 ) - підлягає залишенню у власності потерпілого ОСОБА_9 (т. 1, а.с. 132-133)
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_11 рахувати з 06 травня 2015 року, зарахувавши до нього термін перебування останнього під вартою у Київському СІЗО.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_11 , до набрання вироком законної сили, залишити попередній тримання під вартою в Київському СІЗО.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_10 рахувати з 06 травня 2015 року, зарахувавши до нього термін перебування останнього під вартою у Київському СІЗО.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 , до набрання вироком законної сили, залишити попередній тримання під вартою в Київському СІЗО.

Речовий доказ у кримінальному провадженні: мобільний телефон "Nokia 1280" ІМЕІ: НОМЕР_1 (переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_9 ) - залишити у власності потерпілого ОСОБА_9 (т. 1, а.с. 132-133)
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) діб з моменту його проголошення, а обвинуваченими ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , що перебувають під вартою, в цей же строк, з часу отримання ними копії вироку суду з перекладом на рідну мову.

Суддя Шевченківського районного
суду м. Києва ОСОБА_1