АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/51/16 Справа № 703/3018/15-к Категорія: ч. 3 ст. 185 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

обвинуваченого

( в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Смілянської міжрайонної прокуратури ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_11 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13 жовтня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець і житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, не одружений, не працюючий, на утриманні має неповнолітню дочку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше судимого:

- ІНФОРМАЦІЯ_3 Смілянським міським судом за ст. 86-1, 17, 81 ч. 3, 42 КК України на 5 років позбавлення волі. Ухвалою Черкаського обласного суду від 15 серпня 1995 року ст. 17-81 ч. 3 виключена. Вважати засудженим за ст. 86-1, 44 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- 06 травня 2000 року Смілянським міським судом Черкаської області за ч. 2 ст. 140 КК України на 2 роки позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 13 листопада 2002 року Смілянським міським судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- 01 вересня 2010 року Смілянським міськрайсудом Черкаської області за ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- 11 травня 2011 року Придніпровським райсудом м. Черкаси за ч. 1 ст. 291 КК України на 2 роки позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Смілянського міськрайонного суду від 1.09.2009 року у вигляді 1 року 1 місяця позбавлення волі та призначено остаточне покарання 3 роки 1 місяць позбавлення волі. Постановою начальника СИК-92 від 14.09.2011 року переведений на ділянку соціальної реабілітації,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначено покарання 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, та покладенням на нього обов`язків.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишено особисте зобов`язання.

Уточнений цивільний позов потерпілого задовольнено повністю. Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 на відшкодування матеріальної шкоди 2040 грн., а на відшкодування моральної шкоди - 6000 грн., всього 8040 грн. у виді штрафу в розмірі 1700 грн.

Вирішено долю речових доказів, -

в с т а н о в и л а :
Вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13 жовтня 2015 року ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 13 квітня 2015 року близько 19 години з метою втамувати спрагу, шляхом вільного доступу через незачинену хвіртку, зайшов на територію будинковолодіння АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_11 , де побачивши відчинений гараж проник в нього та викрав звідти електричну шліфувальну машинку «Ритм ЛШМ-750» вартістю 320 грн., промисловий фен «Stark HG 2001 D» вартістю 300 грн., електричний дриль «Ростов-ИЄ-1035-ЄУ2» вартістю 280 грн., електричну кутову машинку «Ростех» вартістю 220 грн., електричну шліфувальну машинку «Лепсе МШУ-1.8-230А» вартістю 380 грн., тюнер «ALLSKY-Х610» вартістю 150 грн., саморобний зварювальний апарат вартістю 1500 грн., електричний перфоратор вартістю 300 грн., електричний шуруповерт із заднім пристроєм та двома акумуляторними батареями вартістю 150 грн., 5 кілограмів міді вартістю 90 грн. за 1 кг на суму 450 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 4050 грн.

Не погоджуючись з вироком місцевого суду прокурором Смілянської міжрайонної прокуратури ОСОБА_10 та потерпілим ОСОБА_11 подано апеляційні скарги.

Прокурор у апеляційній скарзі просить скасувати вирок першої інстанції у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення внаслідок м`якості, дослідити характеризуючи дані обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним за ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

Потерпілий в поданій апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичних обставин справи, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок застосувавши ОСОБА_7 більш суворе покарання у виді 5 років позбавлення волі, запобіжний захід змінити з особистого зобов`язання на тримання під вартою.

В обґрунтування апеляційної скарги, вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою ті обставини, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий та відмовився відшкодувати заподіяні злочином збитки.

Заслухавши доповідача, думки обвинуваченого, який заперечив проти апеляцій, міркування прокурора, який апеляційну скаргу прокуратури не підтримав, думки потерпілого, який свою апеляційну скаргу підтримав, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та потерпілого до задоволення не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 185 КК України, відповідають фактичним обставинам справи і ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну оцінку. Тому ці висновки суду колегія суддів вважає обґрунтованими.

Ні обставини справи, ні доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого ніким із учасників процесу не оспорюються.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд вимоги закону виконав належним чином та в повній мірі врахував характер і ступінь тяжкості скоєного злочину та особу ОСОБА_7 , який хоча і скоїв кримінальне правопорушення повторно (рецидив злочинів), що є обтяжуючою покарання обставиною, проте за місцем проживання характеризується позитивно, в скоєному покаявся, на утриманні має малолітню дитину, що є пом`якшуючими покарання обставинами.

На думку колегії суддів, призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в даному випадку призначене в межах санкції, передбаченої ч. 3 ст. 185 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, що цілком відповідає тяжкості та обставинам вчиненого кримінального правопорушення, а також особі обвинуваченого є необхідним та достатнім для його виправлення, перевиховання та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, суд мотивував своє рішення і про звільнення від відбування покарання з випробуванням обвинуваченого на підставіст.75 КК України.

Зокрема, суд, врахувавши наведені вище обставини, що свідчать про намір стати на шлях виправлення та перевиховання і дає підстави вважати, що можливість соціальної реабілітації не втрачена та прийшов до обґрунтованого висновку, що його виправлення можливе без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього судом обов`язків.

Тому, врахувавши всі обставини по кримінальному провадженню, в тому числі й ті, на які посилаються прокурор та потерпілий в своїх апеляційних скаргах суд, реалізувавши принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, призначив ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.75 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів і не є надто м`яким.

Крім того, згідно з вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 07 липня 2015 року щодо ОСОБА_7 вже було постановлено обвинувальний вирок, йому було призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України було звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, проте ухвалою апеляційного суду від 24 вересня 2015 року зазначений вирок було скасовано у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, кримінальне провадження повернуто в суд першої інстанції для призначення нового розгляду із зазначенням в ній, що при новому розгляді кримінального провадження слід дослідивши докази по справі в повному обсязі відповідно до вимог кримінального і кримінального процесуального законів та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 416 КПК України при новому розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції посилення покарання допускається тільки за умови, якщо вирок скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника з необхідністю застосування посилення покарання.

Таким чином, законних підстав для скасування вироку в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та ухвалення нового вироку з призначенням обвинуваченому покарання з ізоляцією від суспільства апеляційний суд не вбачає.

Доводи апеляційних скарг та інші матеріали кримінального провадження, не містять вказівок на порушення кримінального процесуального закону, які могли б слугувати підставами для скасування оскаржуваного судового рішення.

Тому, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та потерпілого слід залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги прокурора Смілянської міжрайонної прокуратури ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_11 - залишити без задоволення, а вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13 жовтня 2015 року, відносно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - скасувати.

Звільнити ОСОБА_7 з тримання під вартою з зали суду негайно.

Ухвала набирає чинності з моменту її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня оголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий :

Судді :