Код суду 233 Справа № 233/5837/15-к
Вирок
Іменем України
08 грудня 2015 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого -
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Тернопіль, громадянина України, освіта середня-спеціальна, одруженого, солдата, водія 3-го відділення, 3-го аеромобільного взводу 1-ї аеромобільно-десантної роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 , раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -
у вчиненні злочину, передбаченого ст. 405 ч.3 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 відповідно до ст. 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст. 10, 11, ст. 22 ч. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 608 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Верховною Радою України, ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», 07 серпня 2014 року призваний до лав Збройних Сил України під час мобілізації на особливий період Тернопільським РВК.
Згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 по стройовій частині № 1 від 31 березня 2015 року ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду водія 3 відділення 3-го аеромобільного взводу 1-ї аеромобільно-десантної роти.
Начальником за військовим званням та посадою для солдата ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 29-32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України є ОСОБА_6 , який з 31 березня 2015 року проходить військову службу під час мобілізації на особливий період на посаді тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
В силу статті 28 Конституції України ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.
Статтями 1 і 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, виявляти повагу до командирів, бути ввічливими і додержуватися військового етикету, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців певні обов`язки, зокрема, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, додержуватися правил ввічливості й поведінки військовослужбовців.
Статтею 28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає у: - наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; - наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; -забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.
Статтями 29 і 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
Положеннями статті 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.
Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 6 грудня 1991 року № 1932-ХІІ зі змінами визначено: особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Таким чином, з 17 березня 2014 року (з моменту оголошення часткової мобілізації), згідно Указу Президента України від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» № 404/2014 по теперішній час на території України діє особливий період.
ОСОБА_4 , являючись військовослужбовцем служби під час мобілізації на особливий період, будучи водієм 3 відділення 3-го аеромобільного взводу 1-ї аеромобільно-десантної роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 , тобто підлеглим за військовим званням та посадою командиру військової частини польова пошта НОМЕР_1 майору ОСОБА_6 , на порушення вимог ст. 28 Конституції України, ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 30 червня 2015 року, близько 19 год. 00 хв., біля приміщення казарми військової частини польова пошта НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи, що майор ОСОБА_6 за військовим званням і посадою є для нього начальником та перебуває при виконанні обов`язків з військової служби, діючи з мотивів невдоволення його законною службовою вимогливістю - зробленим зауваженням з приводу його перебування у стані алкогольного сп`яніння на території військової частини, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив погрозу вбивством щодо начальника - майора ОСОБА_6 у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні злочину визнав повністю та пояснив, що дійсно з 07 серпня 2014 року був призваний на військову службу та у подальшому призначений водієм в/ч пп НОМЕР_1 . Станом на 30 червня 2015 року ОСОБА_6 займав посаду тимчасово виконуючого обов*язки командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 та являвся для обвинуваченого начальником за військовим званням та посадою. Дійсно, 30 червня 2015 року у встановлений час він, прибувши до військової частини з бойового посту, перебував у стані алкогольного сп*яніння, в нього виник конфлікт з командиром батальйону ОСОБА_6 , що зробив йому зауваження відносно його нетверезого стану, на що обвинувачений зірвався та вчинив погрозу вбивством відносно ОСОБА_6 . Зазначив, що йому було відомо про необхідність виконувати накази командира, оскільки вони перебували на військовій службі, незаконних розпоряджень від командира він не отримував. Пояснив, що у скоєному кається, при проходженні служби отримав захворювання у зв*язку з яким проходить курс лікування, в тому числі, стаціонарного.
Крім повного визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина у скоєнні інкримінованого злочину повністю підтверджується іншими дослідженими та перевіреними судом доказами по справі.
Визнаний потерпілим ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою про розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 405 КК Кодексу України за його відсутності, у зв`язку з чим суд, заслухавши думку учасників судового провадження та переконавшись в тому, що за відсутності потерпілого можливо з`ясувати всі обставини, що мають значення для розгляду кримінального провадження, прийшов до висновку про розгляд кримінального провадження за відсутності потерпілого ОСОБА_6 .
Згідно витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) №1 від 31 березня 2015 року (а.с. 39), цього числа ОСОБА_6 приступив до тимчасового виконання службових обов*язків командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , призначений наказом Першого заступника Начальника Генерального штабу Збройних сил України від 01 лютого 2015 року №198.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) №1 від 31 березня 2015 року (а.с. 47), оголошено штат військової частини польова пошта НОМЕР_1 , в тому числі, солдат ОСОБА_4 .
Згідно ст.349 КПК України суд, з`ясувавши думку прокурора, обвинуваченого, його захисника, та за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Суд пересвідчився в тому, що зазначені особи правильно розуміють обставини, що ніким не оспорюються та роз`яснив, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Оцінивши вищезазначені досліджені у судовому засіданні докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов до висновку, що подія злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 мала місце 30 червня 2015 року приблизно о 19-00 годині, біля приміщення казарми військової частини польова пошта НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи, що потерпілий ОСОБА_6 за військовим званням і посадою є для нього начальником та перебуває при виконанні обов*язків з військової служби, вчинив погрозу вбивством щодо начальника майора ОСОБА_6 у зв*язку з виконанням ним обов*язків з військової служби в умовах особливого періоду крім воєнного стану; вина ОСОБА_4 у скоєнні злочину доведена повністю і його дії правильно кваліфіковані за ст.405 ч.3 КК України як погроза вбивством начальникові у зв*язку з виконанням ним обов*язків з військової служби, вчинена в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
При призначенні ОСОБА_4 певного виду та конкретної міри покарання в межах, встановлених у санкції ст. 405 ч.3 Особливої частини КК України відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який посередньо характеризується за місцем проходження служби, позитивно характеризується за місцем проживання та колишньої роботи, стан здоров*я обвинуваченого, який страждає на захворювання, пов*язане із проходженням військової служби, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає першу судимість, щире каяття у вчиненому, стан здоров*я обвинуваченого, який страждає на захворювання - наслідки мінно-вибухової травми (30.01.2015р.), закритої ч/м травми, струсу головного мозку.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , суд визнає скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Враховуючи наведене вище, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки зазначене покарання сприятиме досягненню цілей покарання згідно ст. 50 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів.
З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, особи обвинуваченого, його критичного ставлення до скоєного, що свідчать про намір стати на шлях виправлення та перевиховання та дають підстави вважати, що можливість соціальної реабілітації не втрачена та виправлення ОСОБА_4 можливе без реального відбуття покарання, суд приходить до висновку про можливість застосування до ОСОБА_4 ст. 75 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбуття покарання з іспитовим строком.
Цивільний позов потерпілим у кримінальному провадженні не заявлений.
Процесуальні витрати, речові докази по даному кримінальному провадженню відсутні.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обирався.
Керуючись ст.ст.368, 370, 371 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні злочину, передбаченого ст.405 ч.3 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на п*ять років.
В силу статті 75 КК України ОСОБА_4 від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі звільнити з іспитовим строком на три роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки.
Відповідно до статті 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляція на вирок суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Роз`яснити учасникам судового провадження право отримати в суді копію вироку.
Суддя