АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1185/15 Справа № 202/2070/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора прокуратури Індустріального району м.Дніпропетровська ОСОБА_11 , який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 квітня 2015 року, яким

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, який має неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

05 жовтня 2001 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська за ч.1 ст.229-6, ч.2 ст.141 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки,

30 травня 2002 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська за ч.3 ст.186 КК України, із застосуванням ст.71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі,

15 лютого 2005 року Самарським районним судом м.Дніпропетровська за ч.1 ст.390 КК України із застосуванням ст.71 КК України до 2 років позбавлення волі,

23 травня 2007 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська за ч.3 ст.185. ч.2 ст.396 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі,

08 жовтня 2010 року Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, із застосуванням ст.71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі,

13 серпня 2014 року Червоногвардійським районним судом м.Дніпропетровська за ч.1 ст.309 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки,

засуджено за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, за ч.2 ст.125 КК України до арешту строком на 6 місяців, за ч.1 ст.121 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у вигляді 6 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Червоногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 серпня 2014 року, остаточно призначене покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років.

На користь потерпілого ОСОБА_9 з ОСОБА_8 стягнуто матеріальну шкоду у розмірі 2063 грн. 96 коп., моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

На користь потерпілої ОСОБА_12 з ОСОБА_8 стягнуто матеріальну шкоду у розмірі 533 грн. 23 коп., моральну шкоду у розмірі 30 000 грн.

На користь ТОВ «АТБ-маркет» в особі представника ОСОБА_13 з ОСОБА_8 стягнуто матеріальну шкоду у розмірі 258 грн. 83 коп.

Відповідно до вимог законодавства вирішено питання про долю речових доказів.

ВСТАНОВИЛА:
Як вбачається з вироку суду, ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що 16 листопада 2014 року о 03.00 годині, перебуваючи в магазині «АТБ-маркет» розташованому по вул.Косіора, 34-А у м.Дніпропетровску умисно, таємно, повторно викрав 1 пляшку коньяку «Хенесси ВС» вартістю 258 грн. 83 коп. З місця вчинення злочину зник, розпорядився викраденим на власний розсуд.

Крім того, 17 листопада 2014 року близько 22.00 години, перебуваючи біля будинку № 2 по пр.Правди у м.Дніпропетровську ОСОБА_8 побачивши раніше незнайомих ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , реалізуючи злочинний умисел направлений на спричинення потерпілим тілесних ушкоджень, на грунті раптово виниклих особистих неприязнених стосунків підійшов до ОСОБА_10 і ОСОБА_9 та тримаючи у руках невстановлений в ході досудового розслідування предмет візуально схожий на палицю, умисно наніс ним один удар у ліву частину голови ОСОБА_10 , від чого остання впала на землю. Своїми злочинними діями ОСОБА_8 спричинив потерпілій ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: черпно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани у лівій тім`яній області, підшкірної гематоми в потиличній області, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 діб але не більше як три тижні.

Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_8 , продовжуючи утримувати в руках невстановлений в ході досудового розслідування предмет візуально схожий на палицю, умисно наніс ним не менше 5 ударів в область голови ОСОБА_9 від чого останній впав на землю. Після чого обвинувачений ОСОБА_8 з місця вчинення злочину втік. В результаті злочинних умисних дій обвинуваченого ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 2-го ступеню, субарахноїдального крововиливу, осколкового втисненого перелому передньої стінки лобної кістки, перелому верхньої стінки лівої очниці та перелому кісток носу з явищами гемо синусу кров у решітчастому лабіринті, в лобній та верхньощелепних пазухах, стану після носової кровотечі, 5-ти забійних ран в лобній області праворуч з переходом на праву надбрівну дугу, в лобній області ліворуч з переходом на волосисту частину голови, у лівій скронево-тім`яно-потиличній області та в скронево-тім`яній по центру, від внутрішнього кута лівої брови з переходом по ній вниз на верхню повіку лівого ока (в даній області відмічається западання кісткової тканини), гематом в обох пара орбітальних областях, в лобній області та на переніссі, субкон`юктивальних крововиливів обох очей, контузії лівого ока з підвивихом кристалика лівого ока, набряку рогівки та гемофтальму лівого ока (кров у склоподібному тілі), які за своїм характером в сукупності на голові та обличчі відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.

На вирок суду подано апеляції:
Обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції та повернути справу на новий судовий розгляд, оскільки вважає вирок незаконним, необґрунтованим та необ`єктивним. Не погоджується з достовірністю отримання речових доказів у справі, з показами свідків та потерпілих. Зазначає, що злочинів, передбачених ч.1 ст.121, ч.2 ст.125 КК України він не вчиняв, оскільки в цей час знаходився в іншому місці.

Прокурор прокуратури Індустріального району м.Дніпропетровська ОСОБА_11 , який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та кваліфікації його дій, ставить питання про скасування вироку суду першої інстанції через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і ухвалення нового вироку, яким необхідно призначити ОСОБА_8 за вчинені ним кримінальні правопорушення покарання за ч.2 ст.125 КК України у вигляді арешту строком на 6 місяців, за ч.2 ст.185 КК України позбавлення волі строком на 3 роки, за ч.1 ст.121 КК України позбавлення волі строком на 7 років. На підставі ст.70 КК України 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання не відбутої частини покарання за вироком Червоногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 серпня 2014 року, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців.

В обґрунтування доводів апеляції прокурор зазначає, що суд призначаючи покарання не взяв до уваги повного невизнання обвинуваченим вини у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.125, ч.1 ст.121 КК України, його намагання під час допиту ввести суд в оману та уникнути відповідальності за вказані злочини, не врахував тяжкості злочинів, максимальне покарання за які передбачено у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Разом з тим, суд не врахував обставин, що пом`якшують чи обтяжують призначене покарання.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий вирок, яким на підставі ст.284 КК України кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_8 за ч.1 ст.121, ч.2 ст.125 КК України закрити, за ч.2 ст.185 КК України призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді 3 місяців арешту. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання не відбутої частини покарання у вигляді 3 місяців позбавлення волі остаточно призначити ОСОБА_8 6 місяців арешту. Зазначає, що обвинувачений визнавав вину лише у скоєнні злочину, передбаченого за ч.2 ст.185 КК України. Зазначає про те, що обвинувачення ОСОБА_8 за ч.1 ст.121, ч.2 ст.125 КК України ґрунтується лише на показах потерпілих та слідчих діях впізнанні та слідчому експерименті. Звертає увагу, що потерпілі мають пенсійний вік та слабкий зір, при проведенні впізнання не були впевненні в тому, що ОСОБА_8 напав на них, а лише пізніше, при проведенні допиту стали стверджувати це. Зазначає, що впізнання обвинуваченого проводилось без участі його захисника. Вважає, що інші докази причетності обвинуваченого до вчинення зазначених злочинів відсутні. На думку захисника, це свідчить про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Крім того зазначає, що судом не в повній мірі були враховані дані про особу обвинуваченого, який хворіє на туберкульоз.

У суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник, кожен окремо, підтримали свої апеляційні скарги, просили скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий, яким виправдати ОСОБА_8 за ч.1 ст. 121, ч.2 ст. 125 КК України. Обвинувачений та захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 просили відмовити у задоволенні апеляційних скарг ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , підтримали апеляційну скаргу прокурора.

Прокурор ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу прокурора, що приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції та просила скасувати вирок і постановити новий з підстав, зазначених в апеляції, з урахуванням не призначення конфіскації майна за сукупністю злочинів, як про це помилково зазначено у апеляційній скарзі прокурора. Прокурор ОСОБА_6 просила відмовити у задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.

Вислухавши доповідь судді, перевіривши надані матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого, прокурора, захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Суд правильно встановив фактичні обставини і зробив висновок про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочинів за викладених у вироку обставин. Такий висновок ґрунтується на доказах, ретельно перевірених у судовому засіданні, належно оцінених судом і детально наведених у вироку.

Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_14 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, за який його засуджено, повністю відповідають матеріалам кримінального провадження, підтверджені ретельно дослідженими у судовому засіданні доказами та є правильними. Фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_14 та юридична кваліфікація дій обвинуваченого за цим епізодом учасниками судового провадження не оскаржуються.

Разом з тим, апеляційним розглядом встановлено, що доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 про однобічність та упередженість судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, відсутність доказів винуватості ОСОБА_8 у заподіянні потерпілим ОСОБА_15 тілесних ушкоджень є необґрунтованими.

Вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження органами досудового розслідування та судом кримінального провадження. Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, є правильними та підтверджуються сукупністю доказів, які зібрані з додержанням кримінального процесуального закону та перевірені під час розгляду кримінального провадження. В тому числі суд ретельно перевірив показання ОСОБА_14 , який наполягав що злочинів, передбачених ч.1 ст. 121, ч.2 ст. 125 КК України, він не вчиняв, в цей час знаходився у іншому місті.

В судовому засіданні ОСОБА_14 хоч і заперечував свою причетність до вчинення злочинів проти життя та здоров`я потерпілих Крижановських, зазначав, що знаходився в іншому місці, але точно вказати де перебував під час заподіяння тілесних ушкоджень потерпілим не зміг, підтвердив, що до 17 листопада 2014 року носив при собі дерев`яну палицю ніжку від табурета, а також пояснив, що у зв`язку із вживанням у минулому психостимуляторів первитина іноді мав провали у пам`яті.

Суд обґрунтовано визнав достовірними послідовні показання потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які раніше не були знайомі з обвинуваченим, конфліктів з ним не мали, як і підстав для обмови ОСОБА_14 . Потерпілі показали, що 17 листопада 2014 року близько 22.00 години вони вийшли на вулицю вигуляти собаку. В цей час обвинувачений раптово направився до них, дістав з рукава куртки дерев`яну палицю по типу біти, якою спочатку наніс удар у голову ОСОБА_10 , а потім її чоловіку. Коли ОСОБА_9 став чинити опір, ОСОБА_14 наніс ще біля 5-6 ударів по голові. Потерпілий падав, втрачав свідомість. Його дружина намагалася допомогти, але ОСОБА_14 продовжував наносити удари і їй, від яких вона також падала на землю. Потерпілі впевнені, що саме ОСОБА_14 заподіяв їм тілесні ушкодження, впізнали його під час досудового розслідування. В суді апеляційної інстанції потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 наполягали, що саме ОСОБА_14 напав на них, завдав численних ударів з великою силою та заподіяв їм тілесні ушкодження, зазначили, що освітлення біля будинку та гострота зору кожного із потерпілих не завадили їм роздивитися нападника та запам`ятати його. Потерпілі спростували доводи апеляцій сторони захисту про те, що під час пред`явлення особи для впізнання ОСОБА_15 не були впевнені у причетності ОСОБА_14 до заподіяння їм тілесних ушкоджень, наполягали на своїх показаннях.

Свої показання про обставини, локалізацію та механізм заподіяння тілесних ушкоджень потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтвердили в ході проведення слідчого експерименту. ( а.п. 103-110, 111-115). Кожен з потерпілих під час пред`явлення особи для впізнання вказав на ОСОБА_14 як на особу, яка 17 листопада 2014 року заподіяла їм відповідно тяжкі тілесні ушкодження та легкі тілесні ушкодження, що призвели до короткочасного розладу здоров`я. (а.п. 85-88, 89-92).

Показання потерпілих щодо механізму утворення, локалізації тілесних ушкоджень та обставин їх заподіяння під час завдання численних ударів дерев`яною палицею узгоджуються з висновками експертиз, досліджених судом. За висновками судово-медичних експертиз від 05 січня 2015 року та від 17 лютого 2015 року потерпілому ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 2 ступеню, субарахноїдального крововиливу, осколкового втисненого перелому передньої стінки лобної кістки, перелому верхньої стінки лівої очниці та перелому кісток носу, з явищами гемо синусу кров у решітчастому лабіринті, в лобній та верхньощелепних пазухах, стану після носової кровотечі, 5-ти забійних ран в лобній області праворуч з переходом на праву надбрівну дугу, в лобній області ліворуч з переходом на волосисту частину голови, у лівій скронево-тім`яно-потиличній області та в скронево-тім`яній по центру, від внутрішнього кута лівої брови з переходом по ній вниз на верхню повіку лівого ока ( в даній області відмічається западання кісткової тканини), гематом в обох параорбітальних областях, в лобній області та на переніссі, субкон`юктивальних крововиливів обох очей, контузії лівого ока з підвивихом кристалика лівого ока, набряку рогівки та гемофтальму лівого ока (кров у склоподібному тілі), які за своїм характером в сукупності на обличчі та голові відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння. Локалізація і характер виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень не суперечать механізму їх спричинення, на який вказав потерпіли під час слідчого експерименту, тобто при ударах палицею по голові та обличчю ліворуч та праворуч. (а.п. 81-84, 120-121).

Згідно з висновками судово-медичних експертиз від 02 січня 2015 року та від 17 лютого 2015 року потерпілій ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани у лівій тім`яній області, підшкірної гематоми в потиличній області, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 діб, але не більше як 3 тижні (21 день). Локалізація і характер виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень не суперечать механізму їх спричинення, на який вказала потерпіла під час слідчого експерименту, тобто при ударах палицею по голові ліворуч. (а.п. 100-102, 117-118).

Згідно з протоколом огляду місця події від 18 листопада 2014 року місцем події є ділянка місцевості біля будинку АДРЕСА_2 . ( а.п.75-77).

В ході проведення судово-психіатричної експертизи встановлено, що ОСОБА_14 тривалий час вживає наркотичні засоби, поводить себе агресивно та неадекватно, часто носить з собою різні предмети, перебуває під наглядом у лікаря нарколога з приводу психічних та поведінкових розладів в результаті вживання інших стимуляторів, в тому числі кофеїну, неодноразово проходив курс лікування у психіатричній лікарні. Але в період інкримінованих йому діянь та на даний час ОСОБА_8 хронічним душевним захворюванням не страждав та не страждає. Виявляє психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання психостимуляторів, які не позбавляли його у період інкримінованого йому діяння віддавати звіт своїм діям та керувати ними. У застосуванні примусових заходів медичного характеру та керувати ними. (а.п. 147-151).

На підставі досліджених у судовому засіданні доказів у їх сукупності, які є належними, достовірними та допустимими, на переконання колегії суддів, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_14 у заподіянні потерпілим ОСОБА_15 тілесних ушкоджень. Сукупність всіх встановлених судом першої інстанції обставин заподіяння потерпілим ОСОБА_15 тілесних ушкоджень, спосіб, знаряддя злочину, кількість характер і локалізація тілесних ушкоджень вказують на наявність прямого умислу обвинуваченого ОСОБА_14 на спричинення потерпілим тілесних ушкоджень. У зв`язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст. 125 КК України та ч.1 ст. 125 КК України є правильною.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, доводи обвинуваченого ОСОБА_14 та захисника ОСОБА_7 про недоведеність вини ОСОБА_14 у заподіянні тілесних ушкоджень потерпілим, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту та необ`єктивність досудового розслідування та судового слідства. Із зазначених підстав апеляції сторони захисту задоволенню не підлягають.

Не може погодитися колегія суддів і з доводами захисника ОСОБА_7 про порушення органом досудового розслідування права на захист ОСОБА_14 , впізнання якого було проведено без участі захисника. Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що захисника у справі було призначено 22 січня 2015 року у зв`язку з наявністю даних, що викликають сумнів у психічному стані ОСОБА_14 (а.п. 143). До цього часу він клопотання про залучення захисника не заявляв.

Перевіркою доводів апеляційної скарги прокурора щодо скасування вироку у зв`язку з м`якістю призначеного ОСОБА_14 покарання, колегія суддів не знаходить підстав для їх задоволення з наступних підстав. Згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При призначенні покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Ці вимоги закону суд першої інстанції виконав і обґрунтував у мотивувальній частині вироку свій висновок про вид і розмір покарання належним чином, призначивши мінімальне покарання, передбачене санкціями ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України. Апеляційним розглядом встановлено, що обґрунтовуючи висновки щодо виду і розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_14 , суд першої інстанції виходив, як вбачається з вироку суду, не лише з характеру і ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії злочинів невеликої та середньої тяжкості и тяжкого злочину, але й відповідно до ст. 65 КК України урахував конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, раніше судимого, який вчинив новий злочин у період іспитового строку, перебуває не обліку у нарколога, не працює, є інвалідом 3 групи, вкрай негативно характеризується за місцем проживання. З урахуванням викладеного, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що виправлення та перевиховання ОСОБА_14 можливі тільки в умовах його ізоляції від суспільства, із застосуванням ст. 71 КК України при призначенні покарання за сукупністю вироків.

Колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_14 покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину та дані про особу ОСОБА_14 та обґрунтовано призначив йому покарання , яке відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого, є справедливим та відповідатиме вимогам ч.2 ст. 50 КК України, згідно з якими покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Згідно з обвинувальним актом, затвердженим прокурором прокуратури Індустріального району м.Дніпропетровська ОСОБА_11 (а.п. 6), під час досудового розслідування обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, не встановлено. Процесуальний керівник у кримінальному провадженні прокурор ОСОБА_11 на вирок суду подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування вироку через невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого. На думку прокурора, суд не в повній мірі виконав вимоги ст. 65 КК України, не врахував поведінку ОСОБА_14 , який вину у заподіянні тілесних ушкоджень не визнав, а також не зазначив обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає непереконливими та такими, що задоволенню не підлягають, доводи апеляції прокурора про порушення судом першої інстанції вимог ст. 65 КК України, неврахування обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, які не було встановлено під час досудового розслідування та судового розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування судового рішення, не виявлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора прокуратури Індустріального району м.Дніпропетровська ОСОБА_11 , який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 квітня 2015 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який знаходиться під вартою, в той же строк з дня отримання ухвали апеляційного суду.

Судді:
______________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4