Справа № 428/9981/15-к
Провадження № 11кп/782/266/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 грудня 2015 року Апеляційний суд Луганської області у складі:
Головуючого: ОСОБА_1 ,

Суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участі секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Апеляційного суду Луганської області у м. Сєвєродонецьку матеріали по апеляційній скарзі прокурора м.Сєвєродонецька Луганської області ОСОБА_7 на ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22.10.2015 року постановлену в порядку статей 537,539 КПК України щодо ОСОБА_6 , якою відмовлено у задоволенні подання прокурора м.Сєвєродонецька ОСОБА_7 про визначення строку фактично не відбутої засудженим ОСОБА_6 частини покарання за вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15.05.2012 року, направлення засудженого ОСОБА_6 для відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк, визначений судом, як не відбутий за вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15.05.2012 року, надання дозволу органам внутрішніх справ на етапування ОСОБА_6 до Старобільського слідчого ізолятору управління ДПтС України в Луганській області,
В С Т А Н О В И В :
02.10.2015 року прокурор м.Сєвєродонецька Луганської області ОСОБА_7 звернувся до суду з поданням в порядку статей 527, 539 КПК України, в якому зазначив про те, що вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15.05.2012 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був засуджений за ч.2 ст.307, ч.ч.1,3 ст.321 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією ? частини майна. Строк покарання починається з 01.11.2011 року та закінчується 01.11.2016 року. Засудженого ОСОБА_6 для відбування покарання було розподілено до Брянківської виправної колонії № 11 ( Луганська область, м.Брянка, вул..Желєзняка, 6а), куди останній вибув із Старобільського слідчого ізолятора.
У зв`язку із проведенням на території Луганської області антитерористичної операції, місто Брянка, де розташована Брянківська виправна колонія № 11, опинилася у межах тимчасово окупованої території України, яка контролюється представниками незаконних збройних формувань. Відповідно до ст..1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-УП від 15.04.2014 ( далі Закон) визначено, що тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Згідно до ч.2 ст.9 Закону будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку не передбаченому законом. Також, ч.3 ст.9 Закону передбачено, що будь-який акт ( рішення документ), виданий органами та/або особами, визначеними частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
24.08.2015 року нелегітимним органом (Генеральною прокуратурою так званої «ЛНР») створеним у порядку, непередбаченому діючим законодавством України, видано документ про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 і 25.08.2015 року керівництвом Брянківської виправної колонії № 11 ОСОБА_6 звільнено з установи.
31.08.2015 року ОСОБА_6 звернувся до Сєвєродонецького МВ ГУМВС України в Луганській області для постановки на облік, у зв`язку з його достроковим звільненням з виправної колонії. Означені обставини свідчать про те, що станом на 31.08.2015 року невідбута частина покарання засудженого ОСОБА_6 становить 1 рік 2 місяці 2 дні.
При цьому ОСОБА_6 є громадянином України, який мешкає на території, підконтрольній державній владі України - АДРЕСА_1 ( зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) був засуджений та відбував покарання на підставі діючого законодавства України у Брянківській виправній колонії № 11, яка входила до складу Державної пенітенціарної служби України, у зв`язку з чим, вирішення питання, що виникають при виконання вироку віднесено до компетенції судових органів України.
Просить визначити строк фактично невідбутої засудженим ОСОБА_6 частини покарання за вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15.05.2012 року, направити його для відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк, визначений судом, як невідбутий за вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15.05.2012 року, надати дозвіл органам внутрішніх справ на етапування ОСОБА_6 до Старобільського слідчого ізолятору управління ДПтС України в Луганській області, термін невідбутої частини покарання обчислювати з моменту виявлення останнього на території, підконтрольній державній владі України, тобто з часу його затримання співробітниками Сєвєродонецького МВ ГУМВС України в Луганській області.
Відмовляючи у задоволенні подання суд навів вимоги статей 86-88, 91,93 КВК України, Інструкції про порядок розподілу, направлення та переведення для відбування покарань осіб, засуджених до позбавлення волі, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.02.2012р. № 222/5, які регулюють питання виконання покарань засуджених до позбавлення волі, порядок їх направлення до виправних колоній і переміщення з одного місця відбування покарання в інше під вартою, та зазначив про те, що існує певний порядок виконання покарань засуджених до іншої виправної колонії за виняткових обставин, до яких на думку суду, відноситься проведення антитерористичної операції у Луганській області, що у відповідності до чинного законодавства суд не має повноважень на визначення строку фактично не відбутої засудженим ОСОБА_6 частини покарання за вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15.05.2012 року. Крім того, суд зазначив, що в поданні зазначено ім`я ОСОБА_6 , а вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15.05.2012 року засуджено ОСОБА_6 .
В апеляційній скарзі прокурор м.Сєвєродонецька ОСОБА_7 зазначає про те, що обставини, які наведенні в поданні свідчать про те, що станом на 31.08.2015 року невідбута частина покарання засудженого ОСОБА_6 становить 1 рік 2 місяці 2 дні. При цьому ОСОБА_6 є громадянином України, який мешкає на території підконтрольній державній владі України, був засуджений та відбував покарання на підставі діючого законодавства України у Брянківській виправній колонії № 11, яка входила до складу Державної пенітенціарної служби України, у зв`язку із чим вирішення питань, що виникають при виконанні вироку віднесено до компетенції судових органів.
Крім того, наводить доводи порушення судом кримінально-процесуального закону, вважає, що суд в ухвалі послався на розділ І «Загальні положення» Інструкції, і залишив поза увагою розділ ІІІ Інструкції - «Переведення засуджених до позбавлення волі», яка передбачає порядок переведення засуджених до виправних колоній. Адміністрацією Брянківської виправної колонії № 11 питання щодо переведення ОСОБА_6 не готувалось, оскільки у грудні 2014 року ця колонія була захоплена представниками незаконних збройних формувань так званої «ЛНР», з приводу чого 13.02.2015 року відомості за вказаним фактом внесені в ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст..341 КК України.
Зазначає про те, що питання передбачені ст.74 КК України щодо ОСОБА_6 не вирішувались, рішення про його звільнення прийнято нелегітимним органом, засуджений ОСОБА_6 не заперечував проти задоволення клопотання усвідомлюючи незаконне звільнення, що судом не враховано що УДПтС України та їх територіальні підрозділи є органом який тільки виконує покарання, а тому для відбуття подальшого покарання засудженим ОСОБА_6 його затримання і доставлення до установ пенітенціарної служби, необхідно дозвіл суду. Просить скасувати ухвалу суду , ухвалити нову, якою задовольнити подання.
Після доповіді судді-доповідача, були вислухані думка прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала доводи апеляції, просила скасувати ухвалу суду, постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання, думка засудженого ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляції прокурора, перевіривши матеріали подання, провівши судові дебати, перевіривши доводи апеляції, апеляційний суд вважає апеляцію такою що не підлягає задоволенню, а ухвалу суду такою, що підлягає зміні, з наступних підстав.
Відповідно до ст..407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити ухвалу.
Так, із матеріалів подання вбачається, що в поданні прізвище ім`я та по батькові засудженого зазначено як ОСОБА_6 та ОСОБА_6 . В судових засіданнях першої та апеляційної інстанцій відповідно ксерокопії та оригіналу паспорта, пред`явленого засудженим, встановлено що правильне прізвище ім`я та по батькові засудженого є ОСОБА_6 . У зв`язку із чим, апеляційний суд вважає необхідним змінити ухвалу суду в частині анкетних даних засудженого, вважати їх правильними як ОСОБА_6 .
Відповідно до ст.537 КПК України передбачені питання, які вирішуються судом під час виконання вироків. Пункт 14 ч.1 ст.537 КПК України передбачає, що суд має право вирішувати інші питання, про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
Діючим законодавством, а саме статтями 86-88,91,93 КВК України, Інструкцією про порядок розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.02.2012 року № 222/5, передбачений певний порядок виконання покарань у вигляді позбавлення волі, який регламентує порядок переведення засуджених до іншої виправної колонії за виняткових обставин, до яких, як правильно зазначено в ухвалі суду першої інстанції, відноситься проведення Антитерористичної операції у Луганській області.
Оскільки цей порядок визначений нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України та виконується установами виконання покарань, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні клопотання прокурора.
В обгрунтування апеляції, прокурор посилається на певний порядок виконання покарань у вигляді позбавлення волі, передбачений статтями 86-88, 91 та ст.93 КВК України, однак зазначені норми наведені в ухвалі суду та були враховані при прийнятті рішення.
Крім того, як вбачається із матеріалів справи до подання не надано відомостей, які об`єктивно підтверджують місце знаходження засудженого ОСОБА_6 в період часу з грудня 2014 року, коли як зазначено в апеляції прокурора, Брянківська виправна колонія № 11 була захоплена незаконними збройними формуваннями, і до 31.08.2015 року, коли засуджений ОСОБА_6 звернувся до Сєвєродонецького МВ ГУМВС України.
Істотних порушень норм КПК України при розгляді подання судом допущено не було, подання розглянуто судом у відповідності із вимогами статей 537,539 КПК України, тому апеляційний суд вважає, що доводи апеляції прокурора в цій частині є безпідставними.

На підставі викладеного, керуючись статтями 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,-
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу прокурора м.Сєвєродонецька Луганської області ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22.10.2015 року постановлену в порядку статей 537,539 КПК України щодо ОСОБА_6 - змінити.
Вважати правильним в зазначеній ухвалі прізвище ім`я та по батькові засудженого - ОСОБА_6 .
В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2