Справа № 675/573/15-к
Провадження № 1-в/675/89/2015
У Х В А Л А
"21" серпня 2015 р. Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю: прокурора ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізяслав у режимі відеоконференції скаргу засудженого ОСОБА_4 на рішення департаменту охорони, нагляду і безпеки, режиму та контролю за виконанням судових рішень Державної пенітенціарної служби України від 20 лютого 2015 року № 2/3/1-1073/25-15 про відмову в направленні засудженого до іншої установи виконання покарань, -
в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 , який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі за вироком Білозерського районного суду Херсонської області від 26 березня 2014 року, звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області з скаргою, у якій просив переглянути рішення департаменту охорони, нагляду і безпеки, режиму та контролю за виконанням судових рішень Державної пенітенціарної служби України від 20 лютого 2015 року № 2/3/1-1073/25-15 та постановити ухвалу, якою надати розпорядження департаменту охорони, нагляду і безпеки, режиму та контролю за виконанням судових рішень Державної пенітенціарної служби України перевести його з Замкової виправної колонії № 58 до установ відбування покарання у Херсонській області або до найбільш наближеної до Херсонської області установи виконання покарань. В обґрунтування своєї скарги зазначає, що спірним рішенням департаменту охорони, нагляду і безпеки, режиму та контролю за виконанням судових рішень Державної пенітенціарної служби України відмовлено в задоволенні його клопотання про направлення до установ відбування покарань у Херсонській області або до Криворізької установи відбування покарань № 3 для подальшого відбування покарання. Засуджений вважає зазначене рішення незаконним, мотивуючи це тим, що його родина проживає у Херсонській області, яка значно віддалена від Замкової виправної колонії № 58, що унеможливлює спілкування між ним та його дружиною, дітьми і іншими родичами, а тому, на його думку, його слід перевести до іншої установи відбування покарань.
У судовому засіданні ОСОБА_4 свою скаргу підтримав з зазначених у ній підстав та просив її задовольнити.
Прокурор ОСОБА_3 проти задоволення скарги заперечив, мотивуючи тим, що спірне рішення департаменту охорони, нагляду і безпеки режиму та контролю за виконанням судових рішень Державної пенітенціарної служби України є законним та обґрунтованим.
Представник Державної пенітенціарної служби України ОСОБА_5 до суду не прибув, у письмових поясненнях, надісланих на адресу суду, просив скаргу ОСОБА_4 розглянути без його участі та в задоволенні скарги відмовити в зв`язку з її безпідставністю.
Заслухавши пояснення засудженого, з`ясувавши позицію представника ДПтС України, з`ясувавши думку прокурора, вивчивши надані матеріали, суд приходить до висновку, що скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.
Суд вважає, що в силу ст. 55 Конституції України скарга ОСОБА_4 підлягає безпосередньому розгляду в суді, оскільки кожен має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність, якщо вважають, що такими порушують або ущемляють його права і свободи.

Даючи правову оцінку оспорюваному засудженим рішенню, суд виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 засуджений вироком Білозерського районного суду Херсонської області від 26 березня 2014 року за ст.ст. 115 ч. 1, 115 ч. 2 п.п. 2, 9, 13, 70 ч. 1 КК України до довічного позбавлення волі. Строк покарання засудженому обчислюється з моменту фактичного затримання 10 травня 2013 року.
Рішенням комісії з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі в Херсонській області (протокол № 58 від 16 грудня 2014 року), ОСОБА_4 визначено максимальний рівень безпеки з відбуттям покарання в приміщеннях камерного типу. Із 17 лютого 2015 року ОСОБА_4 відбуває покарання у Замковій виправній колонії № 58 згідно наряду ДПтС України № 2/3/1-240/25-15 від 16 січня 2015 року.
27 січня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до департаменту охорони, нагляду і безпеки, режиму та контролю за виконанням судових рішень Державної пенітенціарної служби України з клопотанням про направлення його до установ виконання покарань Херсонської області або до Криворізької установи виконання покарань управління ДПтС України в Дніпропетровській області (№ 3) для подальшого відбування покарання, мотивуючи це тим, що його родина проживає у Херсонській області, яка значно віддалена від Замкової виправної колонії № 58, що унеможливлює спілкування між ними.
Рішенням департаменту охорони, нагляду і безпеки, режиму та контролю за виконанням судових рішень Державної пенітенціарної служби України від 20 лютого 2015 року № 2/3/1-1073/25-15 надано відповідь про неможливість задоволення його клопотання у зв`язку з тим, що у Херсонській області відсутні установи виконання покарань для відбування покарання засудженим до довічного позбавлення волі та в зв`язку з відсутністю можливості направлення засуджених до довічного позбавлення волі до Криворізької установи виконання покарань управління ДПтС України в Дніпропетровській області (№ 3), враховуючи наявність обмежень у її наповненні.
За змістом ст. 50 КК України, покарання має на меті виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів.
Відповідно до вимог ст.ст. 150, 151 КВК України, чоловіки, засуджені до довічного позбавлення волі, відбувають покарання у секторах максимального рівня безпеки виправних колоній середнього рівня безпеки та виправних колоніях максимального рівня безпеки. Засуджені, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, розміщуються в приміщеннях камерного типу, як правило, по дві особи і носять одяг спеціального зразка.

Згідно з положеннями ст. 93 КВК України, засуджений до позбавлення волі відбуває весь строк покарання в одній виправній чи виховній колонії, як правило, у межах адміністративно-територіальної одиниці відповідно до його місця проживання до засудження або місця постійного проживання родичів засудженого. Переведення засудженого для дальшого відбування покарання з однієї виправної чи виховної колонії до іншої допускається за виняткових обставин, які перешкоджають дальшому перебуванню засудженого в цій виправній чи виховній колонії. Порядок переведення засуджених визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.
На думку суду, департаментом охорони, нагляду і безпеки, режиму та контролю за виконанням судових рішень Державної пенітенціарної служби України при розгляді клопотання ОСОБА_4 обґрунтовано та правомірно відмовлено в переведенні його до іншої установи, а його доводи щодо незаконності цього рішення є безпідставними.
Посилання ОСОБА_4 на те, що Замкова виправна колонія № 58 значно віддалена від місця проживання його родичів, не свідчить про обґрунтованість скарги з урахуванням обмежень у наповненні Криворізької установи виконання покарань управління ДПтС України в Дніпропетровській області (№ 3) та відсутності у Херсонській області установ виконання покарань для відбування покарання засудженими до довічного позбавлення волі.
Що стосується висловленого у скарзі засудженого прохання надати розпорядження департаменту охорони, нагляду і безпеки, режиму та контролю за виконанням судових рішень Державної пенітенціарної служби України перевести його з Замкової виправної колонії № 58 до установ відбування покарання у Херсонській області або до найбільш наближеної до Херсонської області установи виконання покарань, то суд зазначає, що згідно з п. 3 «Положення про Апеляційну комісію Державної пенітенціарної служби України з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 08 лютого 2012 року № 222/5, вирішення цього питання належить до компетенції Апеляційної комісії Державної пенітенціарної служби України з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі, а не до компетенції суду.
Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що скарга засудженого до задоволення не підлягає.
На підставі ст.ст. 8, 55 Конституції України, ст. 50 КК України, ст.ст. 93, 150, 151 КВК України, п. 3 «Положення про Апеляційну комісію Державної пенітенціарної служби України з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 08 лютого 2012 року № 222/5, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
У задоволенні скарги засудженого ОСОБА_4 на рішення департаменту охорони, нагляду і безпеки, режиму та контролю за виконанням судових рішень Державної пенітенціарної служби України від 20 лютого 2015 року № 2/3/1-1073/25-15 про відмову в направленні засудженого до іншої установи виконання покарань відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Хмельницької області через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1