АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №11-20/2010 р. Головуючий по 1 інстанції
Категорія ст.140 ч.1 КК ОСОБА_1
України Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2010 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого Ятченка М.О.

суддів Охріменка І.К., Поєдинка І.А.

за участю прокурора Ємельянової О.В.

потерпілого ОСОБА_3

адвокатів ОСОБА_4, ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції на постанову Черкаського районного суду Черкаської області від 16 листопада 2009 року, якою кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.1 ст.139 КК України направлено прокурору Черкаської області для проведення додаткового досудового слідства.

Згідно обвинувального висновку та постанови суду ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він працюючи на посаді лікаря акушер-гінеколога першої кваліфікаційної категорії пологового відділення Черкаської центральної районної лікарні та будучи лікуючим лікарем громадянки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка поступила до пологового відділення вказаного медичного закладу 03.03.2006 року і належала за медичними показниками до групи вкрай високого ризику, що обумовлено наступними факторами ризику: рубець на матці, Кп - негативний тип крові, несумісність по системі АВО, тазове передлежання, загроза переривання вагітності, вегето - судинна дистонія по гіпертонічному типу, гестоз другої половини вагітності, прігкламвпсія, ожиріння першого ступеню; неналежно виконав свої професійні обовязки, передбачені п.п. 5.1, 5.3 примірного положення про лікаря акушер - гінеколога наказу МОЗ України № 620 від 29.12.2003 р. в частині надання кваліфікованої планової невідкладної допомоги, а також контролю за виконанням фахівцями лікарських призначень, що виразилось в наступному: при поступленні вагітної ОСОБА_7 до полового відділення, обстеження останньої лікарем проводилось поверхово, один раз на добу, хоча повинно проводитись з урахуванням приналежності останньої до групи вкрай високого ризику, мінімум двічі на добу; не вжив заходів щодо усунення недоліків в результатах аналізів крові 03.03., 04.03, 06.03.2006 року, в яких відсутня обовязкова інформація про палочко - ядерні лейкоцити, які вказують на інфекцію; не провів аналіз крові 05.03.06 року; згідно висновку судово-медичної експертизи №275 від 29.01.2008 року, недостатньо адекватно оцінив патологію перших пологів (кесарів розтин 2003 року; внаслідок якого утворився рубець на матці), не встановив діагноз

неправильного положення плода, не провів загальний аналіз сечі та бактеріоскопічний аналіз вагінальних виділень, обрав очікувальну тактику, хоча така тактика допустима тільки у вагітних з низьким ступенем прогнозованого перинатального та акушерського ризику, що призвело до розповсюдження інфекції; не провів на більш ранніх етапах спостереження операцію кесаревого розтину. Неналежне виконання професійних обовязків лікуючим лікарем призвело до тяжких наслідків для хворої, а саме до погіршення стану вагітної і, як наслідок до загибелі плоду та смерті ОСОБА_7, констатованої о 07.00 год. 08.03.2006 року.

Дії ОСОБА_6 органами досудового слідства кваліфіковані за ч.1 ст.140 КК України, як неналежне виконання медичним працівником своїх професіональних обовязків внаслідок несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого.

В судовому засіданні прокурор змінив предявлене ОСОБА_6 обвинувачення, звинувачуючи його в тому, що він, перебуваючи на посаді лікаря акушер - гінеколога першої кваліфікаційної категорії пологового відділення Черкаської центральної районної лікарні, всупереч ст. 52, 78 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоровя» від 19.11.1992 року, а саме, що медичні працівники зобовязані подавати медичну допомогу у повному обсязі хворому, який знаходиться у критичному для життя стані, повинні сприяти охороні та зміцненню здоровя людей, запобігати і лікувати захворювання, подавати своєчасну та кваліфіковану медичну і лікарську допомогу, 06.03.2006 року, знаходячись в приміщенні пологового відділення Черкаської центральної районної лікарні, та являючись згідно графіку черговим лікарем по відділенню, і таким чином, будучи лікуючим лікарем громадянки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка поступила до пологового відділення вказаного медичного закладу 03.03.2006 року і належала за медичними показниками до групи вкрай високого ризику, що обумовлено наступними факторами ризику: рубець на матці, Кп - негативний тип крові, несумісність по системі АВО, тазове передлежання, загроза переривання вагітності, вегето - судинна дистонія по гіпертонічному типу, гестоз другої половини вагітності, пріеклампсія, ожиріння першого ступеню; завідомо усвідомлюючи, що його бездіяльність може мати тяжкі наслідки для хворої ОСОБА_7, не надав без поважних причин медичної допомоги останній за наступних обставин:

Так він в порушення вимог п.п. 2.1 Посадової інструкції лікаря акушер-гінеколога пологового відділення Черкаської центральної районної лікарні, являючись зобовязаним провадити діагностику вагітності, спостереження за вагітними, рододопомоги, раннього виявлення ускладнень вагітності та пологів, лікування та нагляду за породіллям, та в порушення п.5.1 примірного положення про лікаря акушер - гінеколога акушерського (гінекологічного) відділення, затвердженого наказом МОЗ України від 29.12.2003 р. №620 в частині обовязку надавати планову та невідкладну стаціонарну акушерсько-гінекологічну допомогу відповідно до кваліфікаційної категорії, провів поверхове, формальне обстеження ОСОБА_7, яка потребувала медичної допомоги, активних заходів по подоланню її хворобливого стану до закінчення власного чергування.

Зокрема, являючись лікуючим лікарем потерпілої 06.03.2006 року, перебуваючи в приміщенні стаціонару та відповідно маючи всі можливості надання планової та невідкладної допомоги потерпілій допустив злочинну бездіяльність у реалізації ряду заходів, направлених на встановлення та дослідження обєктивного стану хворої, а саме:

1) не встановив діагноз правильного положення плоду, 2) не достатньо адекватно оцінив патологію перших пологів (кесарів розтин 2003 року внаслідок якого утворився рубець на матці), 3) не призначив та не провів аналіз сечі та бактеріоскопічний аналіз вагінальних виділень, 4) не виконав спеціальних тестів для діагностики передчасного розриву плодових оболонок, 5) не здійснив бактеріоскопічне дослідження виділень з піхви, яке повинні були провадити один раз на три доби, 6) не обєктивно оцінив аналіз крові по стаціонару від 03.03.2006 року, а саме те, що у день надходження до пологового відділення у гр. ОСОБА_7 була підвищена кількість лейкоцитів (43 тисячі у полі зору), що у свою чергу вказувало на наявність у гр.. ОСОБА_7 гострого інфекційного процесу, з урахуванням якого остання потребувала невідкладного динамічного спостереження, зокрема, призначення та дослідження аналізу крові з формулою кожні 2 години, який не проводився та не досліджувався, біохімічного аналізу крові, аналізу сечі, бактеріального посіву крові, коагулограми, контролю температури кожної 3 години, які також не призначались та не проводились та кваліфікувавши дії ОСОБА_6 за ч.1 ст.139 КК України - ненадання без поважних причин допомоги хворому медичним працівником, який зобовязаний, згідно з установленими правилами, надати таку допомогу, якщо йому завідомо відомо, що це може мати тяжкі наслідки для хворого.

Повертаючи кримінальну справу за клопотанням потерпілого на додаткове розслідування з мотивів неповноти та неправильності проведеного по справі досудового слідства, суд послався на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 надійшла до пологового відділення Черкаської ЦРЛ о 4 год. 3.03.2006 року з приводу передчасного відходження навколоплідних вод, 4.03.2006 року була переведена до гінекологічного відділення тієї ж лікарні, в подальшому стан її здоровя погіршувався, в звязку з чим 7.03.2006 року завідуючим відділенням ОСОБА_8 та лікарями ОСОБА_6 і ОСОБА_9 їй проведена операція, в ході якої у неї був видалений мертвий плід, а 8.03.2006 року ОСОБА_7 померла внаслідок сепсису, причиною якого були гнійний метроендометрит та гнійний хоріоамніоніт, як наслідки передчасного високого надриву плідного міхура.

В судовому засіданні встановлено, що за період перебування ОСОБА_7 в пологовому та гінекологічному відділеннях Черкаської ЦРЛ пряме відношення їй медичної мали лікарі: ОСОБА_10, який приймав її до пологового відділення, проводив первинний огляд, призначив лікування, ОСОБА_11 лікар-ординатор пологового відділення, в якому ОСОБА_7 перебувала 3 ї 4 березня 2006 року, ОСОБА_12 під час її добового чергування в гінекологічному відділенні 4.03.2006 року, куди була переведена ОСОБА_7, ОСОБА_13, яка проводила добове чергування в гінекологічному відділенні 5.03.2006 року, ОСОБА_6 лікар-ординатор гінекологічного відділення, який прийняв ОСОБА_7 6.03.2006 року, ОСОБА_9С, який чергував в гінекологічному відділенні в ніч з 7 на 8 березня 2006 року та завідуючий відділенням ОСОБА_8, який за своїми службовими обовязками мав координувати дії підлеглих йому лікарів і без якого останні не мали права приймати рішення щодо тактики лікування хворої.

З висновків проведених у справі комісійної та додаткової судово-медичної експертиз вбачається, що з моменту надходження ОСОБА_7 до стаціонару були підстави для запідозрення у неї гострого інфекційного процесу, з огляду на що вона потребувала активної тактики ведення з динамічним спостереженням (аналіз крові з формулою кожні 2 години, біохімічний аналіз крові, аналіз сечі, бактеріальний посів крові, коагулограми, контроль температури та пульсу кожні 3 години), але дослідження їй не проводились, внаслідок чого не був своєчасно встановлений правильний діагноз та не була вибрана відповідна тактика лікування, що і привело до смерті самої ОСОБА_7 та смерті її ненародженої дитини, а при виконанні зазначених вимог щодо надання їй кваліфікованої медичної допомоги і проведенні родорозрішення в перші дні госпіталізації ступінь відвернення вказаних наслідків був би високим тобто мали місце недоліки медичної допомоги, яка їй надавалась.

Враховуючи дані обставини, суд вбачає підстави для вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності всіх лікарів, які надавали медичну допомогу ОСОБА_7 в період перебування її в стаціонарі, оскільки неналежне виконання кожним з них своїх лікарських обовязків в тій чи іншій мірі має відношення до настання негативного результату - смерті пацієнтки.

Суд вважає, що повне, всестороннє і обєктивне дослідження всіх обставин справи можливе тільки при вирішенні вказаного питання в межах даної кримінальної справи, а не при вирішенні його окремо, як вважає прокурор, оскільки це приведе до неповноти досудового та судового слідства як у даній справі так і у справах стосовно інших осіб, якщо такі будуть порушені.

При цьому суд не вважає можливим виконання вимог КПК щодо повного, всестороннього і обєктивного дослідження доказів у даній справі без участі в ній ОСОБА_8, який як завідуючий гінекологічним та пологовим відділенням Черкаської ЦРЛ, мав керувати діями лікарів, що надавали медичну допомогу ОСОБА_7 і на вказівки якого посилаються ці лікарі, обґрунтовуючи ті чи інші свої дії щодо надання такої допомоги. Виділення з даної кримінальної справи матеріалів стосовно обвинувачення ОСОБА_8 в окреме провадження в ході досудового слідства суд вважає необґрунтованим, оскільки на момент вчинення даної процесуальної дії органам досудового слідства було достовірно відомо, що ОСОБА_8 проживає і працює за контрактом в Лівії, а в такому випадку вони мали б поставити перед компетентними органами питання про розірвання зазначеного контракту і повернення ОСОБА_8 до України для виконання з ним слідчих дій, а не виділяти матеріали стосовно нього в окреме провадження, що завідомо мало відбитися на всебічності, повноті і обєктивності дослідження та вирішення справи.

Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що після настання смерті ОСОБА_7 лікарями Черкаської ЦРЛ ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 була переписана історія її пологів і до неї з метою приховування допущених недоліків надання медичної допомоги були внесені завідомо неправдиві відомості щодо стану здоровя ОСОБА_7 та надання їй медичної допомоги. Даний факт органами досудового слідства взагалі не досліджувався і юридична оцінка йому не давалась.

Оскільки зазначена неповнота досудового слідства не може бути усунута в судовому засіданні, кримінальна справа підлягає поверненню прокурору для проведення додаткового розслідування, в ході якого необхідно вирішити питання про притягнення до кримінальної відповідальності лікарів Черкаської ЧРЛ ОСОБА_10, ОСОБА_9С, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_11, ОСОБА_13, правильно кваліфікувавши їх дії за статтями КК України; прийняти дієві міри щодо повернення ОСОБА_8 в Україну і виконання з ним всіх необхідних слідчих дій в рамках розслідування даної справи, дати юридичну оцінку факту внесення завідомо неправдивих відомостей до історії пологів ОСОБА_7 щодо стану її здоровя та надання їй медичної допомоги, прийнявши відповідні процесуальні рішення, після чого прийняти остаточне рішення у справі.

В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, посилаючись на незаконність винесеної судом постанови, просить її скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі.

Заслухавши доповідача, прокурора, потерпілого і його представника, обвинуваченого та його захисника, вивчивши матеріали кримінальної справи та доводи апеляції, судова палата вважає, що апеляція задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Суд вірно та обґрунтовано прийшов до висновку про неповноту та неправильність проведеного по справі досудового слідства, яка виразилась у не дослідженні обставин, зясування яких має істотне значення для правильного вирішення справи, вказавши при цьому на ті обставини, які підлягають дослідженню.

Висновок суду про неможливість усунення встановленої судом неповноти та неправильності досудового слідства у судовому засіданні, також є вірним та обґрунтованим. Вимога суду про необхідність вирішення органом досудового слідства питання про можливість та необхідність притягнення до кримінальної відповідальності інших осіб є законною.

Висновок суду про необхідність повернення справи на додаткове розслідування через наявність підстав для притягнення до кримінальної відповідальності інших осіб та неможливість розгляду кримінальних справ в окремому провадженні також є вірним.

За таких обставин, вимога суду про необхідність проведення додаткового досудового слідства спрямована на виконання положень ст. 22 КПК України, зокрема на підтвердження або спростування предявленого ОСОБА_6 обвинувачення, а також підтвердження або спростування його доводів про непричетність до вчинення злочину та одночасно для вирішення органом досудового слідства питання про можливість та необхідність притягнення до кримінальної відповідальності інших осіб.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, судова палата, -

ухвалила:

Постанову Черкаського районного суду Черкаської області від 16 листопада 2009 року про направлення кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.1 ст.139 КК України прокурору Черкаської області для проведення додаткового досудового слідства залишити без змін, а апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції - без задоволення.

Кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_6 направити прокурору Черкаської області для проведення додаткового досудового слідства.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 залишити попередню підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

Головуючий:

Судді: