АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 643/5549/15-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/790/1826/15 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.389 КК України
06 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області:
головуючого судді - - ОСОБА_2 ,
суддів - - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - - ОСОБА_6 ,
захисника - - ОСОБА_7
обвинуваченої - - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 24 липня 2015 року у відношенні ОСОБА_8 за ч.1 ст. 389 КК України ,-
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Московського районного суду м. Харкова від 24.07.2015 року
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Островно Бешенковичського району Вітебської області Білорусь, громадянка України, с середньо - спеціальною освітою, пенсіонерка, заміжня, раніше судима 07.02.2014 року Московським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.125 КК України до штрафу в розмірі 800 гривень, проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1
визнана винною у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.389 КК України, від покарання звільнена, в зв`язку з неможливістю його призначення.
Згідно ч.3 ст.72 КК України вирок Московського районного суду м. Харкова від 07.02.2014р. ухвалено виконувати самостійно.
Як встановив суд, 07.02.2014 року Московським районним судом м. Харкова винесено вирок стосовно ОСОБА_8 у справі за обвинуваченням її у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. Зазначеним вироком ОСОБА_8 було визнано винною у вчиненні вказаного злочину та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 800 гривень. В той же день у приміщенні Московського районного суду м. Харкова за адресою: м. Харків, пр.50-річчя ВЛКСМ, 38-Є, було роз`яснено обов`язок щодо сплати штрафу по кримінальному провадженню та повідомлено, що штраф необхідно сплатити у місячний строк після набрання вироком суду законної сили, а саме до 12.03.2014 року та повідомити про це відповідний суд шляхом надання документу про сплату штрафу, на що ОСОБА_8 дала свою добровільну згоду. Також ОСОБА_8 була попереджена про кримінальну відповідальність у разі несплати нею штрафу, призначеного судом. До встановленого судом строку ОСОБА_8 , діючи умисно та не баючи сплачувати призначений вироком суду штраф, ухилилась від сплати штрафу та звернулася до Московського районного суду м. Харкова з заявою про розстрочку виплати штрафу, на що ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 13.05.2014 року засудженій ОСОБА_8 було дозволено виплату штрафу в розстрочку на 4 місяці, тобто до 21.09.2014 року по 200 гривень щомісяця. До встановленого судом строку, враховуючи надану їй розстрочку до 21.09.2014 року ОСОБА_8 , діючи умисно, штраф призначений вироком суду, щомісячно не сплачувала та на теперішній час не сплатила чим скоїла умисне ухилення від сплати штрафу.
Не погодившись із зазначеним рішенням районного суду, обвинувачена ОСОБА_8 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить вирок Московського районного суду м. Харкова від 24.07.2015 року скасувати та постановити новий вирок, згідно якого виправдати її, в зв`язку з недоведеністю вини.
Свої апеляційні вимоги обвинувачена обґрунтувала тим, що державним обвинуваченням не надано суду жодних достовірних, об`єктивних та достатніх доказів вчинення нею злочину, передбаченого ч.1 ст.389 КК України, а саме умисного ухилення від сплати штрафу засудженою до цього виду покарання.
Так, судом першої інстанції було досліджено у судовому засідання заяви ОСОБА_8 до Московського районного суду м. Харкова, яким їй призначено покарання у вигляді сплати штрафу. У своїх заявах вона повідомила суддю, що не має можливості сплатити призначений штраф, у зв`язку з відсутністю коштів, а так само через вік та стан здоров`я. У зв`язку з цим прохала суддю змінити штраф на інший вид покарання, про що їй було відмовлено. Після цього нею також було подано заяву до Московського районного суду м. Харкова про передачу судового рішення до Харківського відділення пенсійного фонду України для стягнення з неї відповідної суми штрафу, оскільки через похилий вік та стан здоров`я я не має можливості особисто його сплатити. Однак вказане звернення взагалі було проігноровано. Виконавче провадження щодо примусового стягнення з неї суми штрафу також не відкривалось, органи прокуратури питання про відкриття виконавчого провадження також не ініціювали. Вказане свідчить про відсутність умислу з її боку на ухилення від сплати штрафу.
Заслухавши доповідь судді; пояснення обвинуваченої та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу; з`ясувавши думку прокурора, який вважав вирок районного суду законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції; колегія суддів приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи районний суд шляхом допиту обвинуваченої та вивченням письмових матеріалів справи правильно встановив фактичні обставини скоєння ОСОБА_8 кримінального правопорушення , переконався у її винності та правильно кваліфікував її дії.
Висновки суду щодо винності ОСОБА_8 підтверджуються письмовими доказами , які містяться в матеріалах справи серед , а саме копією вироку від07.02.2014р., який набрав чинності і відповідно до якого обвинуваченій було призначено покарання у вигляді штрафу (а.с.42-43); письмовим роз`ясненням обов`язку сплати штрафу та наслідків порушення цих вимог закону(а.с.50);ухвалою суду про розстрочку сплати штрафу від13.05.2014р.(а.с.52).
Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність у обвинуваченої умислу на ухилення від уплати штрафу , колегія суддів вважає їх необґрунтованими виходячи з наступного.
В апеляційній скарзі обвинувачена послалась на свою заяву щодо заміну штрафу іншим покаранням та заяву до Московського районного суду про направлення судового рішення про розстрочку уплати штрафу до органу соціального захисту, щоб утримання здійснювали з пенсії (а.с.51,53)
Заява ОСОБА_9 про заміну покарання , з урахуванням віку та стану її здоров`я була задоволена частково, виплата штрафу була розстрочена (а.с.52).
Як вбачається з заяви обвинуваченої про направлення судового рішення про розстрочку уплати штрафу до органу соціального захисту, ОСОБА_9 мотивувала його тим , що вона не згодна з вироком суду , який призначив покарання у вигляді штрафу ; держава не зможе фінансово існувати без отримання штрафу в розмірі 800 грн.; Лагута за станом здоров`я може забути сплачувати розстрочений штраф.
Посилання обвинуваченої щодо можливості з її боку забути про необхідність сплачувати штраф , спростовуються її поясненнями в апеляційному суді щодо обставин справи та перебігу судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч.1 ст.125 КК України, яке відбувалось два роки тому.
Ч.5 ст. 26 КВК України не передбачає передачу виконання вироку в частині стягнення штрафу іншому органу, якщо штраф призначено як основне покарання.
Таким чином колегія суддів вважає, що ОСОБА_9 не сплачувала штраф саме умисно, в зв`язку з тим що незгодна з вироком Московського районного суду від 07.02.14 року, а її заяви щодо неможливості слати штрафу з інших причин є надуманими, з метою уникнення відповідальності.
Керуючись ст.ст. 405, 407, КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Московського районного суду м. Харкова від 24 липня 2015 року у відношенні ОСОБА_8 за ч.1 ст.389 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді -