Справа № 200/484/16
Провадження № 1-кс/200/552/16
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, працюючого юристом ВАТ «АССА-ІНВЕСТ», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст.115 КК України,
Слідчий СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 за погодженням з прокурором прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Підстави для обрання саме такого запобіжного заходу слідчий навів наступні.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 26.05.2001 року ОСОБА_7 зі своїми знайомими відпочивав в квартирі АДРЕСА_3 . З метою покращення свого дозвілля, ОСОБА_7 телефоном викликав працівницю масажного агентства « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_8 , по прибуттю якої домовся з нею за грошову винагороду про надання йому послуг масажу та за обопільною згодою додатково послуг інтимного характеру. Після того, як ОСОБА_8 виконала свої зобов`язання, ОСОБА_7 відмовився оплачувати обіцяні ним гроші, про що ОСОБА_8 повідомила працівників масажного агентства « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
В той же день, тобто 26.05.2001 року близько 13:00 годин до вказаної квартири прибув працівник масажного агентства « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_5 , який окрім інших обов`язків виконував функції охоронця працівників агентства, та став вимагати від ОСОБА_7 оплати послуг ОСОБА_8 .
Отримавши відмову, між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 виникла сварка, в ході якої ОСОБА_5 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, 26.05.2001 року, приблизно о 15:00, знаходячись у зальній кімнаті квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , маючи умисел на вбивство ОСОБА_7 , тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, використовуючи наявний у нього пістолет «GOVERMENT», який згідно висновку експерта №322 від 18.07.2001 року являється ручною короткоствольною вогнепальною зброєю самозарядним дробовим пістолетом калібру 9мм, усвідомлюючи протиправність своїх дій та можливе настання тяжких наслідків, в присутності свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 умисно здійснив не менше двох пострілів з близької відстані в життєво важливі органи ОСОБА_7 голову та грудну клітину в області серця, чим відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1484 - э від 27.06.2001 року, спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді сліпого шротового проникаючого поранення голови: вхідної вогнепальної рани в правій скроневій області, продовженням якої є раньовий канал що проникає у порожнину черепу з ушкодженням кісток склепіння та основи черепа (дірчастий перелом луски правої скроневої кістки, та радіально відходячий від нього лінійний перелом кісток склепіння та основи черепу), ушкодження оболонок та речовини головного мозку та сліпе вогнепальне поранення грудної клітки зліва: вхідна вогнепальна рана на груді зліва що продовжується в раньовий канал, який йде у напрямку спереду назад, справа на ліву та зверху вниз, з ушкодженням 4-го ребра, верхівки лівого шлуночка, та який закінчується в лівій плевральній порожнині на рівні 9 го ребра по задньо поверхневій лінії. Дані тілесні ушкодження, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1484/515 - Е від 25.12.2015 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, в результаті яких ОСОБА_7 на місці помер.
Після чого ОСОБА_5 , впевнившись в настанні смерті ОСОБА_7 , з місця скоєння злочину зник.
Умисні дії ОСОБА_5 , які виразилися у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, кваліфікуються за ч. 1 ст. 115 КК України.
15 січня 2016 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.
Враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 7 до 15 років, та під час досудового розслідування відповідно до вимог ст. 177 КПК України встановлено ризики, а саме те, що ОСОБА_5 може:
1) переховуватись від органів досудового розслідування та суду;
2) незаконно впливати на свідків, які були безпосередніми очевидцями вказаного кримінального правопорушення, шляхом вмовляння чи погроз, або іншим способом незаконно впливати на свідків, щодо зміни в подальшому ними свідчень;
3) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
4) вчинити інші кримінальні правопорушення.
Враховуючи, що ОСОБА_5 розуміючи невідворотність покарання за вчинений злочин, з метою уникнення покарання, будучі неізольованим від суспільства може переховуватися від ОВС, незаконно, шляхом підкупу та погроз впливати на свідків (що підтверджується протоколами допиту свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ) та на представників сторони обвинувачення, може вчинити інші злочини, оскільки схильний до вчинення тяжких злочинів (станом на 15.01.2016 року ОСОБА_5 являється обвинуваченим у вчинені злочину за ч.1 ст. 263 КК України), слідчий вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України є цілком реальними, тому звернувся до суду з цим клопотанням.
В судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали та просили задовольнити, з підстав, наведених у клопотанні.
В судовому засіданні підозрюваний вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав, проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на те, що підозра належним чином йому не вручена, вона взагалі не обгрунтована, жоден з ризиків, наведених слідчим, ані слідчим ані прокурором не доведені.
Захисник заперечував проти обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, пояснюючи це недоведеністю ризиків, триваючим з 2001 року досудовим розслідуванням не з вини ОСОБА_5 , який від слідства не переховувався та добросовісно виконував свої процесуальні обов`язки.
Заслухавши доводи слідчого та прокурора, з`ясувавши думку захисника, вислухавши підозрюваного, дослідивши надані матеріали, приходжу до висновку про те, що клопотання не підлягає задоволенню.
Так, в судовому засіданні встановлено, що 26 травня 2001 року порушено кримінальну справу за фактом виявлення трупу ОСОБА_7 з вогнепальними пораненнями, за адресою: АДРЕСА_5 .
Постановою слідчого прокуратури Кіровського району м.Дніпропетровська ОСОБА_10 від 30.05.2001 року ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою та пред`явлено обвинувачення за ст.ст.94, 210 КК України.
Постановою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 24.07.2001 року відмовлено у продовжені строку тримання під вартою ОСОБА_5 та скасовано раніше обраний прокурором запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.07.2001 року скасовано постанову Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 24.07.2001 року та направлено справу на новий розгляд.
Постановою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15.08.2001 року відмовлено у продовжені строку тримання під вартою ОСОБА_5 , зазначена постанова залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.08.2001 року.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Як встановлено з матеріалів кримінального провадження, 26.11.2001 року ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення зокрема у вчиненні злочину, передбаченого ст.94 КК України /в редакції 1960 року/, а саме в умисному заподіянні смерті ОСОБА_7 . Обвинувальний висновок 30.12.2001 року був направлений до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська, однак постановою суду від 12.03.2002 року повернутий прокурору для проведення додаткового розслідування. Судом було надано вказівки, вказано на ті слідчі дії, які необхідно провести для завершення досудового розслідування та доведення вини ОСОБА_5 .
Під час додаткового досудового розслідування слідством не було встановлено особу, яка заподіяла смерть потерпілого, а тому у відношенні ОСОБА_5 кримінальна справа була припинена за недоведеністю вини постановою слідчого від 26 квітня 2002 року. Дана постанова слідчого не була скасована та подальше слідство проводилось за фактом заподіяння смерті ОСОБА_7 .
Всупереч наданим судом та прокурором вказівкам, досудовим розслідуванням не встановлено особу, яка поряд з ОСОБА_5 здійснила постріли, а також не встановлено причинно-наслідковий зв`язок між пострілами ОСОБА_5 та смертю ОСОБА_7
13.02.2013 року до ЄРДР були внесені відомості за фактом смерті ОСОБА_7 за ч.1 ст.115 КК України.
Пред`явлена 15.01.2016 року підозра ОСОБА_5 ґрунтується на обставинах та фактах, викладених в обвинувальному висновку від 30.12.2001 року та прийнятих до уваги слідчим при прийнятті постанови про припинення кримінально справи 26.04.2002 року відносно ОСОБА_5 .
Відповідно до ч.1 ст.283 КПК України особа має право на розгляд обвинувачення проти неї в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження.
Таким чином, при наявності діючої постанови слідчого про припинення кримінальної справи відносно ОСОБА_5 за ст..94 КК України /умисне заподіяння смерті ОСОБА_7 /, не може вважатись обґрунтованою підозра, пред`явлена ОСОБА_5 за ч.1 ст.115 КК України в розумінні ст..61 Конституції України.
З матеріалів кримінального провадження встановлено, що більшість слідчих дій, призначення та проведення ряду експертиз було проведено протягом року з часу порушення кримінальної справи, та після повернення справи на додаткове розслідування на початку 2002 року, тому тривале досудове розслідування за фактом умисного вбивства ОСОБА_7 , з травня 2001 року майже 15 років, є наслідком бездіяльності органу досудового розслідування.
Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що підозрюваний від органів досудового розслідування та суду не ухилявся, своєчасно з`являвся за викликом слідчого для проведення слідчих дій.
Таким чином, з огляду на характеризуючи підозрюваного риси, міцні соціальні зв`язки, відповідно до матеріалів кримінального провадження, підстав вважати, що останній вчинить дії, спрямовані на переховування від органів досудового розслідування та суду не має, ризики у вигляді вчинення інших перепон досудовому розслідуванню та вчинення іншого злочину не доведені.
Що стосується впливу підозрюваного на свідків, сторону обвинувачення, то суд виходить з того, що з наданих свідком ОСОБА_8 пояснень вбачається, що такі спроби впливу мали місце ще у 2001 році, з того часу вона жодного разу ОСОБА_5 не бачила та погроз від нього не отримувала. Згідно протоколу допиту свідка ОСОБА_9 від 18.03.2014 року, він хвилюється за життя та здоров`я своїх родичів, оскільки ОСОБА_5 перебуває на волі, однак вказаний протокол допиту свідка не містить жодних обставин погроз свідку з боку ОСОБА_5 .
Відповідно до ч.2 ст.194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Враховуючи, що прокурором не доведено наявність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 К;ПК України, а тому в задоволенні клопотання слідчого слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 186, 194, 196, 309-310, 395 КПК України, -
В задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти діб з дня її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1