ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Хмельницький міськрайонний суд в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарях: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілих : ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
законного представника неповнолітнього потерпілого
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
законного представника неповнолітнього
обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ,
представників служби у справах дітей ОСОБА_11 ,
представників кримінальної міліції в справах дітей
ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому кримінальне провадження 1-кп/686/577/14 на підставі обвинувального акту по обвинуваченню
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмельницького, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, учня 2-го курсу ДНЗ «Хмельницький центр професійно технічної освіти сфери послуг» непрацюючого, неодруженого, проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за ч.2 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:
13.10.2014 року біля 20 год. 15 хв. на території стадіону ЗОШ №21, що неподалік будинку №76/5 вул. Проспект Миру в м. Хмельницькому ОСОБА_7 , з метою заволодіння чужим майном, застосувавши до неповнолітнього ОСОБА_5 насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, а саме наніс йому два удари кулаком в область живота, завдавши фізичного болю і відкрито викрав у нього з кишені куртки належний останньому мобільний телефон марки «Lenovo A 516» вартістю 1599 грн., в якому знаходилась карта пам`яті об`ємом 2 Gb вартістю 100 грн. та сім карта оператора мобільного зв`язку «Київстар» , яка цінності не представляє, а всього майна загальною вартістю суму 1699 грн.
Винуватість обвинуваченого в скоєнні цього злочину підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів.
Так сам обвинувачений в судовому засіданні підтвердив, що у вказаний час та місці заволодів мобільним телефоном потерпілого та наніс останньому декілька ударів кулаками по тулубу, від яких той впав на землю. Проте заявив, що мобільний телефон йому потерпілий передав добровільно, на його обвинуваченого прохання здійснити телефонний дзвінок, а отримавши цей телефон, він вирішив пожартувати та поклав його собі в кишеню. В подальшому він у відповідь на образливі висловлювання потерпілого наніс йому декілька ударів кулаками в тулуб, від яких той впав на землю. Телефон він не повернув, хоча потерпілий просив про це, а разом з ОСОБА_15 здали його в ломбард, а гроші розділили порівну. Зі своєї долі він ще повернув борг Грицаю.
Аналогічними показаннями свідка ОСОБА_15 .
Неповнолітній потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердив, що у вказаний час та місці саме обвинувачений ОСОБА_7 відкрито заволодів його мобільним телефоном та побив його, нанісши декілька ударів кулаками по тулубу, від яких він впав на землю. Проте заявив, що мобільний телефон він обвинуваченому передав добровільно, на прохання останнього здійснити телефонний дзвінок. Отримавши цей телефон, ОСОБА_7 поклав його собі в кишеню, сказавши, що йому потерпілому телефон не потрібен, оскільки він ОСОБА_5 не відповідає на його обвинуваченого телефонні дзвінки. Він просив ОСОБА_16 повернути телефон, але той не повернув, а навпаки побив його за те, що він не відповідав на телефонні дзвінки обвинуваченого.
Потерпіла ОСОБА_6 , являючись законним представником неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 , підтвердила, що вказаний телефон вона придбала за власні кошти та подарувала його своєму неповнолітньому сину на 1 вересня. 13.10.2014 року біля 20 год. до її сина зателефонували і він пішов гуляти. Хвилин за 15 побитого сина привели додому невідомі їй дівчина та хлопець, повідомивши, що підняли його лежачого на землі та бачили втікаючих з місця події 3 хлопців. Син пояснив, що троє невідомих хлопців його побили та забрали мобільний телефон. Коли слідство встановило, що злочин скоїв ОСОБА_7 , то син підтвердив, що саме ОСОБА_7 забрав у нього мобільний телефон та побив його за те, що він, ОСОБА_5 , не відповідав на телефоні дзвінки обвинуваченого. Про це син спочатку не заявляв, так як боявся погроз обвинуваченого.
Показаннями свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 про те, що під час прогулянки у вказаному районі разом з ОСОБА_19 . ОСОБА_15 та ОСОБА_7 , останній здійснив телефонний дзвінок, до нього вийшов потерпілий і вони вдвох пішли на стадіон. Через декілька хвилин зі стадіону почали доноситьсь крики і туди пішов ОСОБА_20 , а через декілька хвилин і вони. Прибувши на стадіон побачили, як обвинувачений ОСОБА_7 наніс потерпілому декілька ударів кулаком в живіт, після чого своєю рукою дістав з кишені у потерпілого мобільний телефон і поклав собі в кишеню. Потерпілий просив повернути йому телефон, але ОСОБА_16 не повернув. Після цього вона ОСОБА_18 та ОСОБА_19 підняли потерпілого з землі і повели додому. Потерпілий просив не повідомляти матері хто в нього забрав телефон, а сказати, що це були троє незнайомих хлопців, що вони і зробили.
Показаннями свідка ОСОБА_19 про те, що коли підійшов на стадіон, то побачив потерпілого, який сидів на землі, а обвинувачений стояв над ним. При цьому потерпілий просив повернути телефон. Він разом з ОСОБА_18 підняли потерпілого з землі і завели додому. На його прохання ОСОБА_5 вони повідомили його матері, що випадково зустріли лежачого на землі потерпілого і бачили як від нього втікало троє хлопців.
З наданої потерпілою ОСОБА_6 видаткової накладної №ФМХФТ -2728159 від 1.09.2014 року та фіскального чека вбачається, що 1.09.2014 року ОСОБА_6 купила у ТОВ «САВ Дістибюшн» мобільний телефон марки «Lenovo A 516» вартістю 1599 грн. (1332 грн. 50 коп. + 266 грн. 50 коп. ПДВ).
За повідомленням ПТ «Ломбард Скарбниця» мобільний телефон марки «Lenovo A 516» 13.10.2014 року о 20 год. 45 хв. в ломбард здав ОСОБА_15 .
Згідно висновку судової медичної експертизи №761 від 17.07.2015 року у потерпілого ОСОБА_21 станом на 13.10.2014 року будь яких тілесних ушкоджень не виявлено, а наданий стороною обвинувачення в якості доказу протокол огляду місця події від 13.10.2014 року будь яких обставин не підтверджує та не спростовує, адже слідчим оглянуто не те місце, де було скоєно злочин.
З`ясувавши встановлені під час кримінального провадження обставини, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про доведеність вчинення ОСОБА_7 грабежу, поєднаного з застосуванням насильства, яке не є небезпечне для життя та здоров`я потерпілого, адже незацікавлені в результаті розгляду даної справи свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 очевидці цих подій, - прямо вказали, що бачили як обвинувачений ОСОБА_7 наніс потерпілому декілька ударів кулаком в живіт, після чого своєю рукою дістав з кишені потерпілого мобільний телефон та поклав собі в кишеню. Не вірити показанням цих свідків у суду підстав немає. Твердження захисту про те, що вказані свідки оговорюють обвинуваченого через неприязні відносини голослівні.
Разом з тим, показання обвинуваченого про те, що телефон йому потерпілий передав добровільно і він поклав його собі в кишеню з метою пожартувати, а удари він наніс потерпілому у відповідь на образи, судом розцінюються як намір зменшити свою відповідальність за вчинений злочин і до уваги не приймаються, адже вони не послідовні, про що заявив в судовому засіданні сам обвинувачений, суперечать показанням потерпілого, свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та самому характеру дій обвинуваченого, який разом з ОСОБА_15 здали вказаний телефон в ломбард, а виручені кошти розділили порівну. Причому зі своєї долі ОСОБА_22 повернув ОСОБА_15 борг.
Як намір вигородити свого друга - обвинуваченого розцінюються судом аналогічні показання свідка ОСОБА_15 , адже навіть в судовому засіданні вони не послідовні (спочатку ОСОБА_20 стверджував, що на стадіон прийшов разом з сестрами ОСОБА_23 та ОСОБА_24 і побачив бійку між обвинуваченим та потерпілим; а пізніше що спочатку він прийшов на стадіон, почув розмову між обвинуваченим та потерпілим про телефон, бачив як на прохання обвинуваченого потерпілий добровільно передав йому телефон і після цього прийшли сестри ОСОБА_23 та ОСОБА_24 ). До того ж, ОСОБА_15 безпосередньо сам зацікавлений в результатах розгляду даної кримінальної справи, адже саме він здавав у ломбард викрадений ОСОБА_22 у ОСОБА_5 мобільний телефон і в разі доведеності того факту, що ОСОБА_16 відкрито викрав у ОСОБА_25 мобільний телефон в його ОСОБА_20 присутності, в діях останнього можуть вбачатись ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України.
Як вказує неповнолітній потерпілий ОСОБА_5 та його законний представник мати ОСОБА_6 під час проведення досудового розслідування ОСОБА_22 неодноразово погрожував ОСОБА_6 , останній сприймав ці погрози реально, боявся обвинуваченого і на прохання потерпілого друзі супроводжували його зі школи додому. Хоча потерпілий і стверджує, що в даний час обвинувачений не погрожує йому і він його не боїться, проте сама поведінка потерпілого в судовому засіданні (його нерішучість, скованість, незрозуміла розгубленість) свідчать про те, останній продовжує боятись обвинуваченого. Враховуючи дані обставини, а також непослідовність показань потерпілого з приводу механізму викрадення у нього обвинуваченим мобільного телефону та причин побиття; суперечність цих показань потерпілого показанням свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , суд показанням потерпілого в цій частині до уваги також не приймає.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч.2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечне для життя та здоров`я потерпілого.
При обранні йому виду та міри покарання враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_7 по місцю навчання характеризується негативно, у скоєному не розкаявся.
Проте, він вперше притягується до кримінальної відповідальності, злочин скоїв в неповнолітньому віці і в даний час є неповнолітнім, частково відшкодував потерпілому заподіяну шкоду і останній та його законний представник просять суд обвинуваченого суворо не карати, що йому пом`якшує покарання.
До того ж неповнолітній ОСОБА_7 хворіє, виховується у неповній сім`ї, проживає разом з матір`ю та неповнолітньою сестрою.
За таких обставин по справі, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без відбування покарання у виді позбавлення волі. Тому від відбування цього покарання цього слід звільнити з випробовуванням.
Хоча в наявності і є декілька обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, проте враховуючи особу ОСОБА_7 , який по місцю навчання характеризується негативно, протягом досудового розслідування поводився зухвало, в скоєному не розкаявся, суд вважає за неможливе застосування ст. 69 КК України.
Враховуючи неповнолітній вік обвинуваченого, покладати на нього передбачені ст. 76 КК України обов`язки є недоцільним.
Термін обраного під час досудового розслідування запобіжного заходу збіг, ніхто з учасників провадження клопотань про обрання запобіжного заходу не заявляє, а враховуючи належну процесуальну поведінку обвинуваченого протягом всього судового розгляду справи, необхідності в обранні такого заходу забезпечення кримінального провадження суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374 КПК України,
З А С У Д И В :
ОСОБА_7 визнати винуватим в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ст. 75, 104 КК України від відбування цього покарання його звільнити з випробовуванням, встановивши іспитовий строк1 рік 6 місяців.
Речові докази: видаткову накладну, фіскальний чек, розрахункову квитанцію залишити в матеріалах кримінального провадження.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Суддя