Справа № 11a-744/10 Головуючий: Білінська Г.Б
Категорія: ст.128 КК України Доповідач: Валько Н.М.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року листопада 24 дня Колегія Суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі :

Головуючого - Валько Н.М.

Суддів - Гаврилова В.М., Танечника І.І.

При секретарі - Кирилейза Ю.С.

З участю прокурора - Войценка А.І.

Потерпілої - ОСОБА_1

Адвокатів - ОСОБА_2, ОСОБА_3

Засуджених - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові кримінальну справу за апеляціями потерпілої ОСОБА_1 та державного обвинувача на вирок Шевченківського районного суду м.Львова лід 28 липня 2010 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Львові, українець, гр-н України, ІНФОРМАЦІЯ_2, одружений, маючий на утриманні неповнолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше не судимий, працюючий робітником у ПП « Модус МВМ », прож.: ІНФОРМАЦІЯ_4, -

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України, із звільненням від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв'язку із закінченням строків давності; за ч.4 ст.189 КК України - виправданий.

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 у м.Львові, українець, гр-н України, ІНФОРМАЦІЯ_6, одружений, маючий на утриманні неповнолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше не судимий, працюючий робітником у ПП « Модус МВМ », прож.: ІНФОРМАЦІЯ_7, -

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України, із звільненням від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв'язку із закінченням строків давності; за ч.4 ст. 189 КК України - виправданий.Запобіжний захід - підписку про невиїзд засудженим ОСОБА_4, ОСОБА_5 скасовано.

Стягнуто із засуджених ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_1 20000 ( двадцять тисяч ) грн. заподіяної шкоди.

Вироком суду ОСОБА_4, ОСОБА_5 визнані винними та засуджені за те, що вони, 15 лютого 2004 року біля 15-30 год., перебуваючи у подвірї будинків №№ 17-18 по вул.Тичини у м Львові, під час конфлікту із потерпілим ОСОБА_6, необережно спричинили останньому тяжке тілесне ушкодження.

У поданій апеляції та доповненнях до неї державний обвинувач просить вирок суду першої інстанції скасувати та повернути справу на новий судовий розгляд в іншому складі суду. При цьому, покликається на те, що суд безпідставно, з його точки зору, виправдав підсудних за ч.4 ст.189 КК України та перекваліфікував їхні дії з ч.2 ст. 121 на ст.128 КК України. Зазначає, що кваліфікація підсудних по справі за ч.4 ст.189; ч.2 ст. 121 КК України є вірною, вина у скоєному ними є доведеною та підтверджується матеріалами кримінальної справи.

У поданій апеляції потерпіла ОСОБА_1 вказує на те, що вважає постановлений вирок таким, що підлягає скасуванню, оскільки, з її точки зору, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та кваліфікація дій підсудних судом є невірною. Зазначає, що виправдання підсудних за вчинення злочинів, передбачених ч.4 ст.189 та ч.2 ст.122 КК України та перекваліфікація їхніх дій на ст.128 КК України є невірною. Вважає, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не розкаялись у вчиненому ними, не попросили у неї пробачення за вчинене та заподіяні їй моральні страждання. Просить оскаржуваний нею вирок скасувати та постановити свій вирок по даній кримінальній справі.

Заслухавши доповідала, позицію прокурора, який повністю підтримав подану апеляцію, апеляцію потерпілої підтримав в частині необхідності скасування вироку, вбачаючи у діях ОСОБА_4, ОСОБА_5 ознаки злочину, передбаченого ч.4 ст.189; ч.2 от. 121 КК України, думку потерпілої ОСОБА_1 та адвоката ОСОБА_3, які апеляцію потерпілої підтримали у повному об'ємі, клопочуть про її задоволення, апеляцію прокурора підтримали частково, виступ засуджених ОСОБА_4, ОСОБА_5 та адвоката ОСОБА_2, які вважають вирок суду першої інстанції законним і обгрунтованим, просять залишити його без змін, а подані учасниками судового розгляду апеляції - без задоволення, вивчивши матеріали кримінальної справи та проаналізувавши доводи поданих прокурором та потерпілою апеляцій, Колегія Суддів вважає, що такі до задоволення не підлягають.

До даного висновку Колегія Суддів приходить, виходячи із наступного.

Колегія Суддів зважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по справі вірно покладено в основу вироку в якості доказів:

показання, дані потерпілою ОСОБА_1, з яких вбачається, що протягом червня 2003 - лютого 2004 року її син приходив додому побитий, пояснюючи, що це йому зробили брати ОСОБА_5, вимагаючи у нього 100 доларів США за телефон, належний дружині ОСОБА_5, який ОСОБА_6 випадково знайшов і продав. Однак, син в органи міліції не звертався і побоїв не знімав. 15 лютого 2004 року, прийшовши до себе додому, потерпіла побачила сина лежачим, із раною на голові. Син їй повідомив, що його знову зустріли брати ОСОБА_5 і побили за телефон. Вона надала сину першу медичну допомогу, викликала дільничного лікаря, яка, оглянувши ОСОБА_6 рекомендувала його госпіталізувати. У зв'язку із відсутністю коштів потерпіла відмовилася це зробити. Після того, як 24 лютого 2004 року синові стало погано, потерпіла викликала « Швидку допомогу », у зв'язку з чим її сина було госпіталізовано у ЛШМД, де він помер 10 квітня 2004 року;

показання свідка ОСОБА_7 у ході розгляду справи судом першої інстанції, згідно з якими остання вказала на те, що являється рідною сестрою ОСОБА_6 і 15 лютого 2004 року бачила свого брата після його повернення додому, який мав рану на потиличній частині голови. Вона разом із своєю матірю надали брату першу медичну допомогу. Брат повідомляв, що його на вулиці зустріли брати ОСОБА_5, які вимагали повернути належний дружині одного із них мобільний телефон, побивши його. За декілька днів стан брата погіршився, він був госпіталізований, де і помер. Із слів її матері - потерпілої ОСОБА_1 свідку ОСОБА_7 стало відомо про те, що у її брата із братами Маланчуками був конфлікт через те, що брат нібито викрав мобільний телефон і його продав;

показання свідка ОСОБА_8 - дільничного лікаря, у яких вона вказала на те, що згідно виклику в середині лютого 2004 року вона відвідувала хворого ОСОБА_6, у якого було виявлено рану на потиличній частині голови, яка на той момент була оброблена зеленкою. Вона надала хворому першу медичну допомогу та виходячи із того, що рану вона бачила лише ззовні, рекомендувала хворого госпіталізувати. Мати хворого відмовилась це робити, мотивуючи відсутністю коштів на лікування. За декілька днів до неї знову звернулася мати хворого і вона, як лікар, виявивши невралгічні симптоми, настояла на виклику « Швидкої допомоги » та госпіталізації хворого;

позицію свідка ОСОБА_9, який ствердив суду те, що у 2004 році він, як дільничний міліціонер Шевченківського РВ ЛМУ УМВСУ у Львівській області, у приміщенні ЛШМД відбирав пояснення у гр-на ОСОБА_6 з приводу його побиття. Хворий пояснив, що його 15 лютого 2004 року побили брати ОСОБА_5;

показання свідка ОСОБА_10, котра вказала суду першої інстанції на те, що вона була співмешканкою ОСОБА_6 Влітку 2003 року у нього виник конфлікт із братами Маланчуками з приводу мобільного телефона, належного гр-ці Стіганцовій - дружині ОСОБА_5, якого ОСОБА_6 знайшов і продав. ОСОБА_5 неодноразово при зустрічах вимагали повернути цей телефон. Про те, що вони били ОСОБА_6 їй невідомо. Стосовно побиття ОСОБА_6 15 лютого 2004 року, то про це їй стало відомо від його матері наступного дня після побиття.

Як вбачається із дослідженого районним судом у ході судового слідства відеозапису

відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_11, при проведенні такого вказаний свідок дав показання про те, що 15 лютого 2004 року він був разом із братами Маланчуками у подвір'ї будинків №№ 17-18 по вул.Тичини у м.Львові. Вони випадково зустріли ОСОБА_6, який був у нетверезому стані. Між ОСОБА_6 та братами Маланчуками виникла розмова з приводу повернення ОСОБА_6 викраденого ним мобільного телефона, належного дружині ОСОБА_5 чи його вартості. ОСОБА_6 поводив себе зухвало, нагрубив їм, після чого ОСОБА_5 кілька раз штовхнули його , від чого він впав навзнак. ОСОБА_11 та ОСОБА_5 пішли з цього місця. Коли свідок повернувся, побачив, як ОСОБА_6 вже піднявся і пішов з подвіря в іншу сторону Вся подія тривала не більше 5 хвилин. ОСОБА_5 інших побоїв ОСОБА_6 не заподіювали, лише хтось один із них копнув його ногою по тулубу.

Висновок додаткової комісійної судово-медичної експертизи № 69/08 від 26 травня 2004 року вказує на те, що у ОСОБА_6 малась черепно-мозкова травма з виявленнням крововиливів у лобних ділянках, які ускладнились гнійним запаленням. Ушкодження голови ОСОБА_6 утворились від контакту з тупими предметами, були небезпечними для життя в момент спричинення. Дані медичної карти свідчать про відсутність яких-небудь ушкоджень, які б могли утворитись при неодноразових діях тупих предметів, в тому числі від ударів руками, ногами, як по тілі, так і по голові, тим більше, від дії спеціальних або пристосованих для нанесення тілесних ушкоджень предметів. Експертиза не виключає можливості утворення черепно-мозкової травми при падінні навзнак і ударі потиличною ділянкою, що буває при свобідному падінні з висоти власного росту без дії прискорення або із застосуванням такої, а також ударів при падінні на сторонні предмети. Несвоєчасне звернення ОСОБА_6 за медичною допомогою привело до незворотніх змін з боку головного мозку, які і привели до смерті ( т.4 а.с.49-60 ).

З уваги на досліджені, і перевірені районним судом докази по справі, Колегія Суддів вважає, що дії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 судом першої інстанції вірно перекваліфіковано із ч.2 ст.121 на ст.128 КК України, оскільки обставини справи вказують про те, що потерпілому ОСОБА_6 було спричинено необережне тяжке тілесне ушкодження.

Судом дано належну оцінку усім зібраним по справі об»єктивним доказам, які з достовірністю стверджують вину засуджених у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України, із звільненням їх від відповідальності на підставі ст.49 КК України, що, виходячи із вимог чинного КК України, а також настанов Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 « Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності » від 23 грудня 2005 року, є обов'язком суду.

Що стосується кваліфікації органом досудового слідства дій ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ч.4 ст. 189 КК України, Колегія Суддів вважає за необхідне відзначити наступне.

Об'єктивна сторона вимагання характеризується двома взаємопов'язаними діями: предявленням майнової вимоги та погроза застосування насильства, знищення або

пошкодження майна, заподіяння іншої шкоди.

Вимога, як ознака вимагання, означає викладену у рішучій формі пропозицію винного до потерпілого ( власника, особи, у віданні чи під охороною яких перебуває майно ) про передачу майна, права на майно або вчинення останнім інших дій майнового характеру.

Пред'явлена суб'єктом майнова вимога утворює ознаку об'єктивної сторони даного злочину лише за умови, що вона є завідомо протиправною. При вимаганні винна особа прагне заволодіти не належним їй майном чи правом на таке майно або бажає вчинення на її користь дій майнового характеру.

Як видно із матеріалів даної кримінальної справи та доказів, покладених в основу оскаржуваного вироку, по даній справі має місце вимога ОСОБА_5 задовольнити законні майнові претензії - повернути належний дружині одного із них мобільний телефон або його вартість.

Оскільки вимога задовольнити законні майнові претензії не утворює складу вимагання, судом першої інстанції прийнято правильне рішення щодо виправдання ОСОБА_4, ОСОБА_5 за ознаками ч.4 ст.189 КК України у зв'язку із відсутністю в їхніх діях даного складу злочину.

Позовні вимоги потерпілої ОСОБА_12 задоволено частково: стягнуто на її користь із засуджених 20000 ( двадцять тисяч ) грн. заподіяної моральної шкоди; у задоволенні вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди судом відмовлено у зв'язку із тим, що потерпілою по справі не подано суду доказів на їх підтвердження.

За наведених обставин Колегія Суддів вважає, що правових підстав для скасування постановленого судом першої інстанції вироку немає.

Доводи поданих апеляцій правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.362; 366; 377; 379 КПК України, Колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляції потерпілої ОСОБА_1 та державного обвинувача на вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 28 липня 2010 року відносно ОСОБА_4, ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 28 липня 2010 року відносно МаланчукаОреста Йосиповича, ОСОБА_5 - без змін.

Ухвала виготовлена у нарадчій кімнаті у єдиному примірнику.

С У Д Д І :

Н.М.ОСОБА_13ОСОБА_14Гаврилов