Номер провадження 1-кп/201/415/2015
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

вул. Паторжинського, 18а

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 25 червня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002760 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, який має повну середню освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше судимого:

- 03 лютого 2012 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ст. 185 ч. 1 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на один рік;

- 24 березня 2015 року вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова за ст. 15 ч. 2, ст. 185 ч. 1 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на один рік;

зареєстрованого за адресою: Чернігівська область, Талалаївський район, с. Зелений Гай, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:
24 червня 2015 року , близько 16 години 00 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи на зупинці громадського транспорту «Ринок Кодак», що розташований на пр. Героїв у м. Дніпропетровську, побачив раніше незнайому ОСОБА_8 з явними ознаками вад зору, яка намагалася перейти проїжджу частину пр. Героїв в м. Дніпропетровську і тримала в правій руці свою сумку. ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_8 провести її через проїжджу частину і в подальшому у потрібне їй місце, на що остання погодилась.

Пізніше цього ж дня, о 16 годині 40 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи у відділенні банку «Банк Кредит Дніпро», розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Героїв 12, почув від самої потерпілої ОСОБА_8 , що в її сумці для ноутбуку фіолетового кольору «ЕВОХ» знаходяться грошові кошти в сумі 11 500 гривень дрібними купюрами, які вона хоче поміняти в банку на купюри номіналами по 500 гривень. Після чого, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння майном ОСОБА_8 , зокрема грошовими коштами, які він визначив об`єктом свого злочинного посягання.

В цей же день, приблизно о 18 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , діючи з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, маючи умисел на заволодіння майном потерпілої ОСОБА_8 - сумочкою з грошовими коштами, скориставшись безпорадним станом останньої - інвалідністю, у зв`язку із втратою зору, запевнюючи ОСОБА_8 , що вони знаходяться на ж/м Перемоги - 4 у м. Дніпропетровську, та що він супроводжує її додому, умисно завів ОСОБА_8 до веслувального каналу «Коса», що розташований по вул. Набережній Перемоги у Жовтневому районі м. Дніпропетровська, де реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення майна потерпілої ОСОБА_8 , розуміючи, що його дії є очевидними для самої потерпілої, діючи умисно, із корисливих спонукань, скоюючи злочин повторно, шляхом ривка, відкрито вирвав з правої руки потерпілої сумку для ноутбуку фіолетового кольору марки «ЕВОХ», вартістю 261 гривень 58 копійок, в якій знаходились грошові кошти в сумі 11 500 гривень, гаманець, вартістю 129 гривень 60 копійок, навушники до телефону, які матеріальної цінності для потерпілій не представляють, посвідчення інваліда першої групи у зв`язку з втратою зору, ключі від квартири, брилок у вигляді кулі, які матеріальної цінності для потерпілої не представляють, таким чином, відкрито викрав майно потерпілої ОСОБА_8 .

Далі ОСОБА_7 з викраденим майном з місця скоєння злочину втік, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_8 на загальну суму 11 891 гривень 18 копійок.

Умисні дії ОСОБА_7 , які виразилися відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України визнав частково, оскілки вважає, його дії повинні бути кваліфіковані, як шахрайство, та показав, що до 24 червня 2015 року він з потерпілою ОСОБА_8 знайомий не був, ніяких відносин між ними не існувало. 24 червня 2015 року, перебуваючи на ж/м Перемоги, приблизно о 16 годині 00 хвилин знаходився біля ринку «Кодак», у пошуках роботи, щоб розрахуватися з боргами та повернутися до м. Харкова, для того, щоб стати на відмітку до кримінально-виконавчої інспекції. Перебуваючи неподалік від відділення «ПриватБанку», побачив потерпілу, яка стояла біля проїжджої частини одна і розуміючи, що у неї є вади зору, запропонував свою допомогу, на яку остання погодилась. Він перевів потерпілу через проїжджу частину та запитав чи потрібно їй допомога, на що потерпіла відповіла, що їй потрібно поміняти гроші, дрібні купюри, на купюри номіналом по 500 гривень та повідомила, що їй необхідно до банку «Кредит-Дніпро» і погодилась на його пропозицію. Після чого, вони пішли разом до банку, при цьому, він весь час притримував потерпілу під руку. Зайшовши до відділення, потерпіла повідомила працівнику банку, що їй необхідно поміняти дрібні гроші на 23 купюри номіналом по 500 гривень. Порахувавши суму, він зрозумів, що це приблизно 11 500 гривень, і тоді у нього виник умисел забрати грошові кошти у потерпілої. Представник банку повідомила потерпілій, що ця послуга платна і останню це не влаштовувало. Тоді він запропонував потерпілій піти до іншого банку і вони пішли на ж/м Перемоги, 5, де знаходиться відділення банку «Ощадбанка». Він зайшов дізнатися чи можуть вони поміняти гроші, на що співробітники банку відповіли, що вже закриваються. Далі він повів потерпілу до ще одного відділення банку, але ж воно виявилось закритим. Після чого, маючи умисел заволодіти грошима потерпілої, він повів іі в посадку до веслувального каналу «Коса», це приблизно було після 17 години 30 хвилин, де запропонував останній поміняти руки і понести її сумку, вона погодилась та передала йому сумку. Він зупинився, а потерпіла пішла далі, подивилась по сторонах, щось сказала і пішла вперед, а він в цей момент стояв і мовчав, користуючись тим, що вона його не бачить. Після чого, розвернувся та пішов з цього місця. По дорозі, він оглянув вміст сумки і побачив брелок, ключі, картки, флакон духів, ручку, гроші у сумі 11 500 гривень, на даний час не пам`ятає чи були в сумці навушники. Він забрав із сумки гроші у сумі 11 500 гривень та інші речі металевий ключ, ручку у вигляді кулі з ліхтариком, флакон духів, карточку «Єва», а сумку фіолетового кольору викинув убік на дорогу. Вкрадені гроші він повернув в рахунок боргу, який у нього був, а інші речі хотів віддати потерпілій, так як вважав, що вони їй потрібні. З цією метою, він на ж/м Перемога з`ясував адресу, де проживає потерпіла, через два чи три дні прийшов до квартири потерпілої і повідомив, що знайшов її речі, проте двері ніхто не відкрив. В подальшому зазначені речі він видав працівникам міліції. Разом із цим, заперечував про відкритий характер своїх дій та стверджував, що не вихоплював сумку з рук потерпілої, а навпаки вона сама віддала йому цю сумку. З показаннями потерпілої погодився частково і вважав, що остання обумовлює його в частині відкритого викрадення її майна. Проте повідомити про причини такої обмови зі сторони потерпілої, суду не зміг.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 показала, що обвинуваченого ОСОБА_7 раніше не знала і ніяких відносин між ними не існувало, підстави для обмови обвинуваченого відсутні. Зазначила, що вона є інвалідом з дитинства 1 групи через відсутність зору, до укладання шлюбу, її дівоче прізвище було ОСОБА_9 . 24 червня 2015 року, приблизно 16 годині, вона вийшла із дому за адресою: АДРЕСА_2 та попрямувала до «Приватбанку», який розташований на ж/м Перемога 4 для того, щоб обміняти свої грошові кошти з дрібних купюр на крупні. Зайшовши у «Приватбанк», вона дізналася, що таку послугу вони не надають і вирішила піти до банку «Кредит - Дніпро». В той момент, коли вона хотіла перейти дорогу, до неї звернувся чоловік з пропозицією перевести її через дорогу, на що вона погодилася. Він перевів її через дорогу та запитав куди їй ще потрібно, вона точно не знала де знаходиться банк «Кредит Дніпро» та запитала чи може він її туди провести, на що обвинувачений відповів, що так, у нього є на це час. Вони познайомилися, обвинувачений представився ОСОБА_10 , студентом ІНФІЗА. Зайшовши до відділення банку «Кредит-Дніпро», в присутності обвинуваченого, вона повідомила касиру, що їй необхідно обміняти дрібні гроші на 23 купюри номіналом по 500 гривень. В цьому банку їй повідомили, що ця послуга платна, її не влаштував відсоток і вони вийшли із відділення банку «Кредит - Дніпро». Обвинувачений повідомив, що знає банк, в якому його сестра обмінювала таким чином гроші і може її провести до цього банку. По дорозі вони зустріли чоловіка, у якого обвинувачений запитав, де зараз знаходиться банк, який був тут раніше, але ж чоловік заперечив, і сказав, що тут ніколи не було ніякого банку. Почувши це, вона занервувала і попросила обвинуваченого провести її в те місце, де вони зустрілися. Він відповів, що вони тут недалеко. Далі обвинувачений сказав, що побачив ще одне відділення банку і повідомив, що зайде в банк та запитає про таку послугу, а вона залишилася на вулиці. Повернувшись до неї, обвинувачений повідомив, що банк вже закритий. Вона сказала, що втомилася і попросила його відвести її на початкове місце. Обвинувачений став запевняти її, що вони знаходяться біля супермаркету «Біла», і сказав, що скоро дійдуть до місця. Після чого, вона відчула, що стало менше людей і машин, під ногами вона відчула зелень, це був парк чи посадка, вони опинилися у безлюдному місці, приблизно після 17 години. В цей момент, обвинувачений запропонував їй змінити руки, так як у нього затекла рука, при цьому додала, що весь цей час останній притримував її під руку. Тоді вони почали міняти руку і вона відчула, як різкий удар по руці, в якій була сумка та зрозуміла, що обвинувачений вихватив сумку і побіг з цього місця. В неї дуже гарний слух і вона чула звуки його кроків, що віддалялися від неї. В цей момент, вона розгубилася і заплакала. Потім зібралася та вирішила залишити місце, де скористались її безпорадним станом і по прямій дорозі вийшла на асфальтовану частину, зустріла двох жінок і за їх допомогою дійшла до ресторану «Макдональдс», від якого вона знала дорогу додому. Прийшовши додому, зайти до квартири не змогла через відсутність ключів, які знаходилися в її сумочці, вона дочекалась свого чоловіка і все йому розповіла, в подальшому вони звернулися до міліції. Додала, що частково не згодна з показами обвинуваченого і наполягала на тому, що сумка була у неї в руці весь час, до того моменту, як ОСОБА_7 не вихопив її з рук. При цьому, обвинувачений не пропонував їй понести сумку і вона не передавала йому свою сумку. Також додала, що під час досудового розслідування їй було повернуто все, окрім навушників та грошових коштів в сумі 11 500 гривень. Претензій матеріального та морального характеру вона до обвинуваченого не має, позов не заявляла, висловила думку щодо його покарання на розсуд суду по закону.

В судовому засіданні допитаний у якості свідка ОСОБА_11 показав, що обвинуваченого раніше не знав, а потерпіла ОСОБА_8 його дружина, яка є інвалідом з дитинства 1 групи через відсутність зору. 24 червня 2015 року він затримався на роботі, повернувся додому приблизно о 18 годині 30 хвилин. Підіймаючись по сходах, він побачив свою дружину, яка стоячи навколішках перед дверима в квартиру, плакала. Зі слів дружина йому стало відомо, що в цей день вона пішла в банк поміняти гроші у сумі 11 500 гривень, дрібні купюри на крупні номіналом по 500 гривень, до відділення «Приват Банку», але там їй відмовили. Переходячи дорогу, до неї підійшов хлопець, який представився ОСОБА_12 та допоміг перейти через проїжджу частину. У них зав`язалася бесіда, він запропонував провести її в банк «Кредит-Дніпро», на що вона погодилася, але в цьому банку така послуга виявилася дорогою. Після чого, обвинувачений сказав їй, що знає банк де не потрібно платити і запропонував її туди провести, на що вона погодилася. Далі вони рухалися в сторону ж/м Перемоги, по дорозі молодий хлопець, немов заходив в ці банки, йому відповіли відмовою. На її прохання відвести на те місце, де вони зустрілися, відповідав, що залишилось зовсім трохи і вони прийдуть. Молодий чоловік багато про себе розповідав, таким чином, намагаючись приспати її пильність. Довго ходили та у результаті вийшли на Косу, де молодий чоловік запропонував їй поміняти руки і в цей момент, несподівано вихватив у неї сумку з рук і втік. Після чого, вона за допомогою двох жінок, яких зустріла по дорозі, дійшла спочатку до ресторану «Макдональдс», а потім додому. Наступного дня вони звернутися до міліції. В судовому засіданні допитаний у якості свідка ОСОБА_13 показав, що обвинувачений ОСОБА_7 та потерпіла ОСОБА_8 йому не знайомі, ніяких відносин між ними не існує. В червні 2015 року, точну дату не пам`ятає, після обіду, він разом із своєю знайомою ОСОБА_14 гуляли з собакою по вул. Набережній у м. Дніпропетровську в районі кінотеатру «Салют», де він знайшов сумку фіолетового кольору з під комп`ютера. Вони подивилися вміст сумки та виявили жіночі приналежності, зокрема гаманець, губна помада, гребінець, посвідчення жінки інваліда, можливо сліпої. Через декілька днів, він поїхав до районного відділу міліції, повідомив про ці обставини та видав сумку із речами, які в неї знаходилися, а працівники міліції описали все, що знаходилося у сумці.

За клопотанням сторони захисту під час судового розгляду допитаний у якості свідка ОСОБА_15 , який показав, що займає посаду слідчого СВ Жовтневого ВП ГУНП в Дніпропетровській області та проводив досудове розслідування по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, з яким до того часу не був знайомий, між ними ніяких відносин не існує. Під час досудового розслідування всі слідчі (розшукові) дії проводилися відповідно до норм діючого кримінального процесуального законодавства, всі зазначені дії, в тому числі і слідчий експеримент за участю ОСОБА_7 , він проводив особисто та складав відповідний протокол. При цьому, пояснив, що не зазначення ним в протоколі слідчого експерименту від 02 липня 2015 року за участю ОСОБА_7 місця проживання понятих, які приймали участь при проведенні даної дії, є з його боку технічною помилкою. Крім того, ОСОБА_7 ним були роз`ясненні процесуальні права та обов`язки підозрюваного та вручена відповідна пам`ятка під особистий підпис останнього, роз`яснено його право на захист, в тому числі і на надання безоплатного захисника, про що свідчить складений ним протокол роз`яснення права на захист, де особисто ОСОБА_7 написав, що захисник йому не потрібен, і це не пов`язано із його матеріальним становищем. Додав, що ОСОБА_7 з усними або письмовими заявами про призначення йому безоплатного захисника або надання правової допомоги до нього не звертався, психологічного або фізичного тиску з його боку, або з боку оперативних працівників міліції в його присутності не здійснювалося і останній не звертався до нього з подібними заявами. Крім того, пояснив, що всі процесуальні документи ОСОБА_7 читав та підписував, з матеріалами кримінального провадження був ознайомлений в повному обсязі, без обмеження його в часі, та спростовував версію обвинуваченого ОСОБА_7 про надання ним вказівок останньому щодо підписання всіх процесуальних документів та ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, не читаючи їх та не ознайомлюючись, у швидкому режимі.

Не дивлячись на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, підтверджується дослідженими під час судового розгляду наступними доказами.

Згідно витягу з кримінального провадження № 0002760 вбачається, що заяву ОСОБА_8 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 червня 2015 року, з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 186 КК України.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 15 червня 2015 року, встановлено, що в присутності понятих та слідчого за участю громадянина ОСОБА_13 оглянуто сумку для ноутбука фіолетового кольору марки «ЕВОХ», яку надав останній, в середині якої знаходилися: пенсійне посвідчення серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_16 , шкіряний гаманець чорного кольору, гребінець коричневого кольору, ключ металевий сірого кольору, пилочка для нігтів біло-сірого кольору, губна помада Belon.

Згідно до протоколу огляду місця події від 25 червня 2015 року, вбачається, що в присутності понятих і слідчого, за участю експерта, оглянуто ділянку місцевості, яка розташована біля будинку № 4 (під`їзд № 17) на пр. Героїв у Жовтневому районі м. Дніпропетровська.

З протоколу огляду від 29 червня 2015 року, встановлено, що в присутності понятих і слідчого, на підставі добровільної видачі ОСОБА_7 для огляду своєї сумки темно синього кольору, проведено її огляд і в середині виявлено: металевий ключ з металевим брелоком, ручку у вигляді кулі з ліхтариком, флакон духів, пластикову картку супермаркету «ЕВА» серійний номер 006, при цьому ОСОБА_7 пояснив, що виявлені у нього в сумці речі, належать сліпій жінці, у якої він 24 червня 2015 року, знаходячись на ж/м Победа на веслувальному каналі «Коса» у м. Дніпропетровську, їх викрав.

Відповідно до протоколу огляду від 26 червня 2015 року та додатком до нього у вигляді фото таблиці, встановлено, що в присутності понятих і слідчого, при огляді CD-R диску з відеозаписом з камер відеоспостережень відділення ПАТ КБ «Кредит-Дніпро», розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Героїв, буд. 4, виявлено, що у відділенні банку 24 червня 2015 року був присутній обвинувачений ОСОБА_7 .

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання та додатку до цього протоколу у вигляді фото таблиці від 02 липня 2015 року встановлено, що в присутності двох понятих та слідчого, свідок ОСОБА_17 серед пред`явлених йому чотирьох осіб, впізнав особу під номером три ОСОБА_7 та пояснив, що останній супроводжував сліпу дівчину на веслувальний канал «Коса» у м. Дніпропетровську. Додав, що впізнав ОСОБА_7 за комплексом ознак, зокрема, риси обличчя, волосся, статура, одяг.

Згідно до протоколу огляду речей для впізнання та додатку до цього протоколу у вигляді фото таблиці від 21 липня 2015 року встановлено, що в присутності двох понятих та слідчого, свідок ОСОБА_11 серед пред`явлених йому чотирьох ключів, впізнав ключ під номером два ключ металевого кольору та пояснив, що це і є ключ від квартири, в якій проживає останній разом з потерпілою ОСОБА_8 . Додав, що впізнав ключ від квартири, зокрема за загальними ознаками та пояснив, що має аналогічний комплект ключів.

З належним чином завіреної копії посвідчення серії № НОМЕР_1 від 01 жовтня 2008 року, яке видане на ім`я ОСОБА_18 , встановлено, що потерпіла є інвалідом з дитинства І (першої) групи.

При цьому, під час судового розгляду встановлено, що потерпіла до укладання шлюбу із ОСОБА_11 мала дівоче прізвище « ОСОБА_9 ».

З висновку судово-товарознавчої експертизи № 3438-15 по кримінальному провадженню № 0002760 та додатку до цього висновку від 16 липня 2015 року, встановлено, що станом на 24 червня 2015 року залишкова вартість сумки для ноутбуку фіолетового кольору марки «ЕВОХ» становить 261 (двісті шістдесят одна) гривня 58 (п`ятдесят вісім) копійок, жіночого гаманця чорного кольору з шкіро замінювача складає 129 (сто двадцять дев`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Разом із цим, суд визнає недопустимим доказ, наданий стороною обвинувачення, а саме протокол слідчого експерименту з додатками до нього у вигляді фото таблиці від 02 липня 2015 року, проведений за участю підозрюваного ОСОБА_7 , з підстав отримання його з порушенням вимог ст. ст. 104, 223, 240 КПК України.

Зокрема, у протоколі слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_7 не всупереч наведеним вимогам кримінального процесуального законодавства, не зазначено місце проживання понятих, що нібито брали участь у зазначеної слідчої (розшукової) дії, у той час, коли це є обов`язковою умовою.

Вказане порушення позбавило суд можливості задовольнити клопотання обвинуваченого щодо виклику понятих, оскільки з його слів зазначені поняті мають підтвердити відсутність особисто слідчого ОСОБА_15 безпосередньо при проведення слідчого експерименту, що у свою чергу, з урахуванням наведених порушень унеможливлює здійснення перевірки версії обвинуваченого щодо цих обставин.

Таким чином, відповідно до вимог ст. 86 КПК України суд визнає недопустимим протокол слідчого експерименту від 02 липня 2015 року за участю ОСОБА_7 , як доказ, який не може бути врахований при ухваленні вироку.

Проаналізувавши безпосередньо отримані у судовому засіданні показання потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , а також досліджені під час судового розгляду письмові докази, суд приходить до висновку, що підстав для їх неврахування, а також визнання неналежними чи недопустимими сторонами не наведено, а судом не встановлено, вони є переконливими, послідовними, такими, що узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для встановлення судом усіх обставин кримінального правопорушення, які підлягають встановленню відповідно до вимог, передбачених ст. 91 КПК України, та жодним чином не спростовуються будь-якими іншими обставинами.

При цьому, визнаючи відкритий характер дій обвинуваченого ОСОБА_7 , спрямованих на заволодіння майном потерпілої ОСОБА_8 , суд насамперед, виходить з того, як потерпіла сприймала дії обвинуваченого, зокрема той факт, що вона усвідомлювала відкритий характер дій останнього, пов`язаний із «ривком» з її рук сумки і вона чітко це відчула, а той факт, що вона є особою, що позбавлена зору, не заважав їй зорієнтуватися у події, що трапилась, а тому з урахуванням такої впевненої позиції потерпілої, у суду відсутні жодні сумніви щодо правильної кваліфікації дій обвинуваченого саме за ч. 2 ст. 186 КК України.

Разом із цим, показання потерпілої ОСОБА_8 про те, що обвинувачений ОСОБА_7 , будучи достовірно обізнаним, що у неї є певна сума грошових коштів, скориставшись тим, що вона є інвалідом з дитинства та має вади зору, відвів її в більш безлюдне місце та різко вихватив з її рук сумку, в якій знаходилися гроші та зник з місця події, суд вважає достовірними, послідовними та такими, що узгоджуються між собою та з іншими доказами. При цьому, не довіряти показанням потерпілої у суду не має жодних підстав, оскільки під час судового розгляду не встановлено мотивів, з яких би потерпіла обумовила обвинуваченого, більш того, ОСОБА_8 будь-яких претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_7 не має, висловила думку щодо мірі покарання обвинуваченого на розсуд суду по закону.

Отже, суд критично відноситься до показань обвинуваченого в частині заперечення, що його дії носили відкритий характер, а навпаки мали ознаки шахрайства, оскільки насамперед, вони спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_8 , які є послідовними, та такими, що узгоджуються із встановленими судом обставинами та дослідженими доказами. Тому, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_7 надав показання в цій частині, з метою введення суд в оману, переслідуючи, при цьому, мету уникнення більш суворого покарання.

При цьому, суд виходячи із показань обвинуваченого

ОСОБА_7 , враховує підтвердження ним факту зустрічі з потерпілою ОСОБА_8 та знаходження спільно із нею у час та місці скоєння злочину, як це зазначено у фактичних обставинах, викладених в обвинувальному акті. Більш того, показання обвинуваченого в цій частині повністю узгоджуються із показаннями потерпілої ОСОБА_8 , а також з іншими доказами, а тому суд приймає в цій частині їх до уваги.

Разом із цим, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо визнання недопустимими доказів наданих стороною обвинувачення, зокрема протоколів оглядів місця події від 25 червня 2015 року, оскільки йому незрозумілий зміст цих протоколів через нібито нечитаний почерк слідчого ОСОБА_19 , який складав дані документи, суд вважає надуманими та такими, що не відповідають дійсності, оскільки зміст даних протоколів був безпосередньо досліджений під час судового розгляду, у тому числі оголошений.

Крім того, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо порушення його права на захист під час проведення досудового розслідування, в тому числі не роз`яснення йому його прав і не вручення пам`ятки про процесуальні права та обов`язки, є непереконливими та спростовуються, по-перше, наданими стороною обвинувачення і дослідженими під час судового розгляду протоколом про роз`яснення права на захист від 23 липня 2015 року, в якому особисто ОСОБА_7 зазначено про те, що свої права та законні інтереси він буде захищати самостійно і це не пов`язано з його матеріальним становищем та пам`яткою про процесуальні права та обов`язки підозрюваного, з якої вбачається, що останній отримав її 23 липня 2015 року під особистий підпис, при цьому обвинувачений в судовому засіданні підтвердив, що запис у протоколі роз`яснення права на захист та його підписи в зазначених документах зроблені ним особисто та добровільно, по-друге, показаннями допитаного безпосередньо у судовому засіданні у якості свідка слідчого ОСОБА_15 , який підтвердив факт добровільного волевиявлення останнього при підписанні протоколу про роз`яснення права на захист та вручення обвинуваченому пам`ятки про процесуальні права та обов`язки. Поряд із цим, на спростування такої версії обвинуваченого також свідчить той факт, що останній до теперішнього часу не скаржився про нібито порушення його права на захист та інші, на його думку порушення, які нібито мали місце під час досудового розслідування, а тому, суд критично відноситься до такої позиції обвинуваченого та з наведених підстав не приймає її до уваги.

З урахуванням наведеного суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючі кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення дійшов до впевненого висновку що діяння, яке вчинено ОСОБА_7 дійсно мало місце, в його діях наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і обвинувачений винний у його вчиненні, так як він, умисними діями, вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, тому він підлягає покаранню за вчинення такого кримінального правопорушення.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Насамперед, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , судом встановлено, що останній має повну середню освіту, не одружений, ніде не навчається і не працює, веде дозвільний образ життя та перебуває на утриманні своєї матері, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває.

Разом із цим, суд враховує, що ОСОБА_7 раніше судимий за вчинення умисного корисного злочину, судимість за яке у встановленому законом порядку не знята і не погашена, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знов вчинив злочин в період іспитового строку за попереднім вироком суду.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України, обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд визнає вчинення ним злочину відносно особи, що перебуває у безпорадному стані, оскільки специфічні властивості потерпілої ОСОБА_8 , зокрема остання є інвалідом з дитинства першої групи через відсутність зору, в значній мірі полегшили обвинуваченому вчинення відносно неї злочину, а тому свідчать про підвищену суспільну небезпеку, як самого кримінального правопорушення, так і особи винного.

Разом із цим, суд враховує, що під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 винним себе у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав. При цьому, під час судового розгляду, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Отже, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд насамперед виходить із ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та враховує підвищену суспільну небезпеку даного кримінального правопорушення грабежу, яка обумовлюється тим, що останній не приховував свого наміру протиправно заволодіти майном, діяв відкрито, ігноруючи волю потерпілої, у володінні якої перебувало майно, при цьому, суд не може залишити поза увагою і той факт, що обвинувачений скоїв цей злочин відносно сліпої дівчини, яка є інвалідом з дитинства 1 групи і в силу цих обставин була більш безпорадною, ніж звичайна людина, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку не тільки самого кримінального правопорушення, як зазначено вище, але ж і особи обвинуваченого, який, крім наведеного, ніде не навчається, не працює і веде дозвільний образ життя, даний злочин вчинив в період іспитового строку за попереднім вироком суду, і приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 і попередження вчинення ним нових злочинів можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства, та вважає, що останньому має бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання, не думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.

Разом із цим, судом встановлено, що відповідно до вироку Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 березня 2015 року обвинувачений ОСОБА_7 засуджений за ст. ст. 15 ч. 2, 185 ч. 1 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на один рік.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.

Отже, під час судового розгляду даного кримінального провадження встановлено, що після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання за вказаним вище вироком суду, ОСОБА_7 вчинив новий злочин, тому суд вважає, що обвинуваченому має бути призначено покарання за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 71 КК України, тобто за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком до призначеного покарання за даним вироком.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід, обраний у відношенні ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою у Дніпропетровському слідчому ізоляторі УДПтСУ в Дніпропетровській області необхідно залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 слід рахувати відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2015 року про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто з 02 липня 2015 року.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.

Долю речових доказів в порядку п. 9 ст. 100 КПК України слід вирішити наступним чином:

- диск CD-R «Philips», з відеозаписом з камер відеоспостережень «ПАТ «БанкКредитДніпро» за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Героїв, буд. 12 б, від 24 червня 2015 року, який зберігається при матеріалах кримінального провадження № 0002760 зберігати при матеріалах зазначеного кримінального провадження;

- сумку для ноутбуку фіолетового кольору марки «ЕВОХ», жіночий гаманець чорного кольору з шкіро замінювача, пенсійне посвідчення серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_16 , які відповідно до розписки передані ОСОБА_11 повернути потерпілій ОСОБА_8 , як законному володільцю.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370 - 374, 394 КПК України, суд,

З А С У Д И В:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуту обвинуваченим частину покарання за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 березня 2015 року та остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 слід рахувати з 02 липня 2015 року.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід, обраний у відношенні ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою у Дніпропетровському слідчому ізоляторі УДПтСУ в Дніпропетровській області - залишити без змін.

Речові докази у даному кримінальному провадженні:

- диск CD-R «Philips», з відеозаписом з камер відеоспостережень «ПАТ «БанкКредитДніпро» за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Героїв, буд. 12 б, від 24 червня 2015 року, який зберігається при матеріалах кримінального провадження № 0002760 зберігати при матеріалах зазначеного кримінального провадження;

- сумку для ноутбуку фіолетового кольору марки «ЕВОХ», жіночий гаманець чорного кольору з шкіро замінювача, пенсійне посвідчення серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_16 , які відповідно до розписки передані ОСОБА_11 повернути ОСОБА_8 , як законному володільцю.

Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцяти денного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.

Вирок може бути оскаржений в порядку ст. 395 КПК України.

Апеляційну скаргу на вирок може бути подано до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1