Провадження № 1-кп/592/559/15

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю потерпілої: ОСОБА_5

за участю обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду в м. Суми кримінальне провадження № 0005662 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Нікольський Дзжезказганської області Республіка Казахстан, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , який працює будівельником без офіційного працевлаштування, неодруженого, який має неповну середню освіту, українця, громадянина України, раніше судимого 29.10.2014 року Ковпаківським районним судом м. Суми за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 80 (вісімдесят) годин, невійськовозобов`язаного,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

07.10.2015 року близько 17 години 00 хвилин ОСОБА_6 перебував разом із своєю знайомою ОСОБА_5 на подвір`ї буд. АДРЕСА_3 . Достовірно знаючи про те, що у неї є мобільний телефон Nокіа 305 АSHA, чорного кольору, imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , залишковою вартістю, згідно висновку товарознавчої експертизи № 2017 від 20.10.2015 року, 604 грн. , ОСОБА_6 вирішив незаконно заволодіти даним мобільним телефоном шляхом обману. Реалізовуючи свій злочинний умисел, маючи на меті незаконне заволодіння шахрайським шляхом мобільним телефоном ОСОБА_5 , передбачаючи, та, бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, тобто діючи з прямим умислом, повторно, шляхом обману, переслідуючи корисливі мотиви та мету для власного збагачення за чужий рахунок, ОСОБА_6 попросив у ОСОБА_5 дозволу подзвонити за допомогою її мобільного телефону, який був при ній. При цьому він повідомив її про те, що поверне його через деякий час. ОСОБА_5 , перебуваючи в невірній впевненості відносно добросовісності дій ОСОБА_6 , будучи введеною в оману, особисто передала свій мобільний телефон ОСОБА_6 . В подальшому ОСОБА_6 , не маючи наміру повертати ОСОБА_5 мобільний телефон, привласнив його, зайшов за ріг будинку та втік з місця вчинення злочину, після чого розпорядився ним на власний розсуд.

Умисні протиправні дії ОСОБА_6 , які виразилися в повторному заволодінні шляхом обману чужим майном, а саме: мобільним телефоном ОСОБА_5 на суму 604 грн. , були кваліфіковані органом досудового розслідування, як вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, тобто шахрайство, кваліфікуючою ознакою якого є вчинення кримінального правопорушення повторно.

Допитаний у відкритому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, визнав повністю та пояснив суду про те, що у вчиненому він щиро кається. Також обвинувачений ОСОБА_6 пояснив суду про те, що 07.10.2015 року він шахрайським шляхом заволодів мобільним телефоном його знайомої ОСОБА_5 , за обставин зазначених в обвинувальному акті. Він просив суд суворо його не карати, призначити йому покарання, не пов`язане з ізоляцією від суспільства, без реального відбування покарання, просив йому призначити штраф. Також він пояснив суду про те, що за останнім місцем роботи він виконує будівельні роботи з відновлення на центральному кладовищі пам`ятнику воїнам, які загибли в АТО.

Допитана у відкритому судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 пояснила суду про те, що 07.10.2015 року її знайомий ОСОБА_7 дійсно заволодів її мобільним телефоном за обставин зазначених в обвинувальному акті. Цивільний позов вона не пред`являла.

Згідно висновку експерта (висновку судової товарознавчої експертизи) № 2017 від 20.10.2015 року залишкова вартість викраденого майна, яке належить ОСОБА_5 , на час скоєння злочину могла складати 604 (шістсот чотири) 00 копійок (а. с. 27 29) .

Крім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини, його вина у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, повністю підтверджується сукупністю доказів, які є наявними в кримінальному провадженні, а обвинувачення визнається судом доведеним в законному порядку.

Оскільки учасники судового провадження не оспорювали обставин вчиненого злочину та не заперечували проти скороченого судового розгляду, відтак, у суворій відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. За таких обставин суд прийняв рішення про проведення скороченого судового розгляду. Прийняття такого рішення свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку (а. с. 21) .

Крім того, суд з`ясував, що обвинувачений правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи Відносно спрощеного кримінального правосуддя та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, ст. 349 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Згідно п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Із змісту абз. 5 п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України вбачається, що у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.

Отже, суд вважає за необхідне, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 337, абз. 5 п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення, оскільки це не погіршує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , що у повній мірі узгоджується та не суперечить вимогам, передбаченим ст. ст. 421, 437 КПК України, а саме замінити помилково інкриміновану кваліфікуючу ознаку шляхом обману на кваліфікуючу ознаку шляхом зловживання довірою (шахрайство) , враховуючи те, що обвинувачений з потерпілою раніше знайомі і між ними склалися особливі довірчі стосунки. Обман як спосіб шахрайського заволодіння чужим майном чи придбання права на таке майно полягає у повідомленні потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних відомостей, повідомлення яких мало б суттєве значення для поведінки потерпілого, з метою введення в оману потерпілого. Зловживання довірою полягає у недобросовісному використанні довіри з боку потерпілого: для заволодіння чужим майном чи правом на нього винний використовує особливі довірчі стосунки, які склалися між ним та власником чи володільцем майна. Такі стосунки можуть виникати внаслідок особистого знайомства, родинних або дружніх зв`язків, рекомендацій інших осіб, зовнішньої обстановки, цивільно-правових або трудових відносин, соціального статусу винного чи інших осіб тощо. Крім того, зловживання довірою є особливим різновидом обману обману в довірі. Зловживання довірою істотно відрізняється від обману в складі шахрайства. Зловживання довірою є менш небезпечним способом вчинення злочину, ніж обман, володіє меншим ступенем суспільної небезпеки, а багато діянь, які формально підпадають під ознаки зловживання довірою щодо майна, взагалі не є злочинними в силу їх малозначності.

Зіставивши ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, і встановлені судом ознаки злочинного діяння, вчиненого ОСОБА_6 , суд дійшов до висновку про те, що вони відповідають один одному. Таким чином, суд визнає доведеним обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а, отже, його злочинні дії необхідно кваліфікувати як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство) , вчинене повторно.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України, вчинений ОСОБА_6 , згідно ч. 3 ст. 12 КК України, відповідно до класифікації злочинів, відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.

Як особа обвинувачений ОСОБА_6 характеризується наступним чином: - має постійне місце реєстрації (а. с. 22/зв) ; - раніше судимий 29.10.2014 року Ковпаківським районним судом м. Суми за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 80 (вісімдесят) годин, 03.02.2015 року знятий з обліку в КВІ Ковпаківського району м. Суми за відбуттям строку покарання (а. с. 24, 25, 30) ; - має задовільний стан здоров`я (а. с. 26, 27) .

Згідно ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Крім того, суд бере до уваги положення п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24.10.2003 року, згідно якому, виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , згідно ст. 66 КК України, суд вважає: - щире каяття; - активне сприяння розкриттю злочину; - повне визнання ним своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Крім того, враховуючи, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, мають бути суворо додержані вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за можливе взяти до уваги наступне.

Можливість врахування обставини, яка пом`якшує покарання винної особи, повне визнання особою своєї вини у вчиненні злочину обґрунтовується тим, що така особа заслуговує поблажливого ставлення до себе, оскільки вона щиро каючись у вчиненні злочину, викладає всі обставини вчиненого, що сприяє встановленню істини по справі, тобто розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , згідно ст. 67 КК України, судом встановлено не було.

Отже, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, враховуючи те, що потерпіла ОСОБА_5 цивільний позов до нього не пред`являла, оскільки вимог матеріального та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_6 вона не має, враховуючи її думку, висловлену в письмовому клопотанні від 17.11.2015 року (а. с. 38) , суд дійшов до висновку про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, необхідного й достатнього для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, у виді обмеження волі, із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. ст. 75, 76 КК України.

Цивільний позов по справі потерпілою ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_6 пред`явлений не був (а. с. 2) .

Речові докази по справі відсутні (а. с. 2) .

Документально підтверджені процесуальні витрати у справі на залучення експерта, згідно довідці № 2017 від 20.10.2015 року, пов`язані з проведенням судової товарознавчої експертизи в сумі 122 (сто двадцять дві) гривні 76 копійок, слід відшкодувати за рахунок обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави (а. с. 23) .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 62, 63 Конституції України; ст. ст. 11, 12, 50 52, 61, 65 67, 75, 76, 190 КК України; ст. ст. 17, 21, 24, 43, 100, 110, 124, 126, 366 371, 373 376, 392, 393, 395 КПК України, -

З А С У Д И В :

Визнати ОСОБА_6 винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Призначити ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 3 місяці.

Звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, якщо він протягом визначеного іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме:

1) не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

2) повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Документально підтверджені процесуальні витрати у справі на залучення експерта, згідно довідці № 2017 від 20.10.2015 року, пов`язані з проведенням судової товарознавчої експертизи в сумі 122 (сто двадцять дві) гривні 76 копійок, відшкодувати за рахунок обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Ковпаківський районний суд м. Суми, який ухвалив вирок.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_1