АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1761/15 Справа № 189/1513/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за №0000114 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2015 року щодо нього,

встановила:

Вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2015 року

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Олександрівка,

Покровського району Дніпропетровської області, проживаючого по

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст.125 КК до штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 490 грн. 45 коп. майнової шкоди та 1000 грн. моральної шкоди.

Крім того, суд стягнув з ОСОБА_7 на користь Комунального закладу «Покровська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілої від злочинного діяння, в розмірі 844 грн. 59 коп.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 22 лютого 2014 року о 17 годині, перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 , де проживає його колишня дружина ОСОБА_9 , на ґрунті тривалих неприязних стосунків, які виникли внаслідок постійних сварок між ними, під час чергової сварки з метою заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень умисно наніс останній множинні удари руками в область голови, обличчя, тулубу та інших частин тіла.

Своїми діями ОСОБА_7 заподіяв ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження у виді забиття голови, синця на обличчі, забиття м`яких тканин голови, синця на правому плечі.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_7 , порушує питання про скасування вироку суду та закриття кримінального провадження у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та відсутністю складу злочину в його діях.

В обґрунтуванні своїх апеляційних вимог обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що його вина під час судового розгляду кримінального провадження не доведена, допитані в суді свідки не були безпосередніми очевидцями конфлікту і їх показання не можна визнати об`єктивними. Посилається ОСОБА_7 і на наявність суперечностей між висновками судово-медичної експертизи потерпілої та показаннями ОСОБА_9 в частині кількості тілесних ушкоджень, що були заподіяні потерпілій.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу та скасувати вирок суду і кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити за відсутністю складу злочину, пояснення потерпілої ОСОБА_9 , яка заперечувала наведені в скарзі доводи і просила залишити її без задоволення, думку прокурора ОСОБА_6 , яка вважала вирок суду законним та обґрунтованим, а тому просила апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки суду про винність обвинуваченого ОСОБА_7 в умисному легкому тілесному ушкодженні за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, підтверджуються зібраними органами досудового розслідування та дослідженими у судовому засіданні доказами, які отримали належну правову оцінку та покладені в основу обвинувального вироку.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 під час судового розгляду кримінального провадження, а так само в суді апеляційної інстанції, хоча і заперечував побиття ним потерпілої, однак визнав, що він дійсно перебував у зазначений в обвинувальному акті час та в указаному місці, де між ним та його колишньою дружиною ОСОБА_9 на ґрунті давніх неприязних стосунків виникла сварка.

Що стосується твердження обвинуваченого про те, що він не завдавав легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 під час сварки з нею, то вони не відповідають матеріалам кримінального провадження і спростовуються перевіреними в кримінальному провадженні доказами, зокрема показаннями потерпілої ОСОБА_9 про обставини побиття її колишнім чоловіком, поясненнями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , яким про обставини побиття потерпілої ОСОБА_9 обвинуваченим ОСОБА_7 стало відомо від потерпілої, та висновками судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_9 , згідно з якими в останньої виявлені легкі тілесні ушкодження у виді забиття голови, синців на обличчі й на інших частинах тіла.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, показання потерпілої ОСОБА_9 про обставини спричинення їй тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_7 були ретельно перевірені судом першої інстанції й проаналізовані в сукупності з іншими доказами, підстав сумніватися в їх достовірності в суду не було і він обґрунтовано визнав їх належними та допустимим джерелом доказів.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про те, що потерпіла обмовила його у злочину з метою притягнення до кримінальної відповідальності та відсторонення від права володіння спільним житловим будинком не відповідають матеріалам кримінального провадження.

ОСОБА_7 до матеріалів кримінального провадження не залучено жодних доказів, що підтверджують зазначену мету потерпілої, а викладені доводи в цій частині є лише припущенням обвинуваченого, тому їх не можна визнати обгрунтованими.

З тих самих причин не можна погодитися і з твердженням ОСОБА_7 про те, що потерпіла обмовила його у злочині, у зв`язку з чим могла сама заподіяти собі зазначені у вироку тілесні ушкодження.

Проаналізувавши наведені докази в їх сукупності, колегія суддів вважає показання потерпілої ОСОБА_9 щодо обставин спричинення їй тілесних ушкоджень співпадають з іншими доказами, в тому числі частково з показаннями самого обвинуваченого, а тому суд першої інстанції правильно оцінив їх як об`єктивні.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо наявності, на його думку, суперечностей між висновками судово-медичної експертизи та показаннями потерпілої ОСОБА_9 відносно кількості завданих травмуючих дій є також необґрунтованими.

Судово-медичною експертизою потерпілої ОСОБА_9 було виявлено тілесні ушкодження потерпілої ОСОБА_9 у виді синців навколо лівого ока і на правому плечі, забиття м`яких тканин голови. Механізм спричинення тілесних ушкоджень (удар), характер травмуючого предмету (рука, зажата в кулак) та часткова локалізація (обличчя, голова, праве плече) виявлені при експертизі потерпілої не суперечить показанням останньої щодо обставни побиття її обвинуваченим.

Висновки судово-медичного експерта щодо виявлених легких тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_9 та їх утворення від дії тупого твердого предмету (предметів) або при ударі об такий, можливо в строки та при обставинах, на які вказують надані медичні документи та сама потерпіла, тобто 22 лютого 2014 року, відповідають матеріалам кримінального провадження.

Висновки вказаної експертизи не містять в собі істотних суперечностей, вони співпадають з іншими допустимими та належними доказами, що були предметом дослідження при судовому розгляді кримінального провадження, зокрема, з показаннями потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі не оспорює висновків судово-медичної експертизи та під час судового розгляду кримінального провадження не порушував питання про їх неправильність або необхідність проведення повторної експертизи.

Отже, за висновком цієї експертизи з урахуванням характеру та локалізації виявлених у потерпілої ОСОБА_9 тілесних ушкоджень вони не суперечать давності й механізму їх утворення, на які вказує ОСОБА_9 .

Правильність та об`єктивність висновків судово-медичної експертизи сумнівів у суду не викликають.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на показаннях свідків, тому що вони не були очевидцями вказаної події, а свідок ОСОБА_12 , крім того, на думку обвинуваченого, знаходиться в залежності від потерпілої, є необґрунтованими.

Свідки обвинувачення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 хоча і не були безпосередніми очевидцями конфлікту між обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 і нанесення останній тілесних ушкоджень, однак їх покази не суперечать наявним письмовим доказам кримінального провадження.

Зокрема, свідок ОСОБА_12 перебуваючи на вулиці почула крики сварки з житлового будинку потерпілої та показала, що саме ОСОБА_7 вибіг з будинку, переліз через паркан цього двору на вулицю та поїхав на автомобілі. Показання свідка в цій частині не заперечував і сам обвинувачений. Крім того, ОСОБА_12 зазначила, що відразу після цієї події з будинку вийшла ОСОБА_9 , на обличчі та шиї якої були помітні сліди побоїв.

Свідок ОСОБА_11 , яка є дочкою обвинуваченого, з приводу нанесених останнім тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 розмовляла з ним по телефону. За показаннями свідка її батько фактично визнав факт застосування ним фізичної сили відносно ОСОБА_9 ..

Під час судового розгляду кримінального провадження, при допиті свідків, останні були приведені до присяги та між ними і обвинуваченим ОСОБА_7 судом першої інстанції не було встановлено наявності неприязних стосунків. Сторона захисту не заперечувала проти допиту вказаних свідків в суді першої інстанції.

У зв`язку з чим в суду не було підстав вважати покази цих осіб необ`єктивними та такими, що не відповідають дійсності.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, жодного тиску з боку потерпілої ОСОБА_9 на перебіг досудового слідства не виявлено. Право подання потерпілою стороною скарг на дії слідчого при проведенні досудового розслідування кримінального провадження є її процесуальним правом.

Відповідно до ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора.

Тому посилання обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про наявність нібито впливу з боку потерпілої на хід проведення досудового розслідування, що на його думку, ставить під сумнів об`єктивність слідчих органів, є необгрунтованими.

Виходячи з того, що вивченням матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин провадження, це не дає підстав вважати, що у кримінальному провадженні допущена суттєва неповнота судового розгляду, яка викликає необхідність скасування вироку, на чому наполягає в своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 .

Враховуючи наведене, доводи обвинуваченого про те, що висновки суду про доведеність його винуватості в названих кримінальних правопорушеннях не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема, його посилання на те, що він не завдавав ОСОБА_7 удари і не спричиняв їй тілесних ушкоджень, є безпідставними.

Таким чином, ствердження ОСОБА_7 про свою непричетність до вчинення зазначеного злочину відносно ОСОБА_9 , а також доводи обвинуваченого про відсутність у кримінальному провадженні достовірних доказів його вини у цьому кримінальному правопорушенні, а також його доводи про те, що вирок відносно нього побудований на припущеннях, належно перевірялися в судовому засіданні, однак не знайшли підтвердження, тому такі заяви обвинуваченого визнані необгрунтованими.

Отже, на підставі оцінки й аналізу наведених у вироку доказів суд обгрунтовано визнав винним ОСОБА_7 в зазначених злочинних діях. Суд дійшов такого висновку, виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого діяння і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.1 ст.125 КК України.

За таких обставин вважати, що ОСОБА_7 необгрунтовано засуджено за вказані злочинні дії, внаслідок чого вирок щодо нього необхідно скасувати, а кримінальне провадження закрити, про що зазначається в апеляційній скарзі обвинуваченого, немає підстав.

Згідно зі ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, індивідуалізації. Для його вибору суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину. Конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що вливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші обставини, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого.

У цьому кримінальному провадженні, як видно з його матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_7 призначено із порушенням визначених у законі загальних засад.

Визначений судом першої інстанції розмір відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілій ОСОБА_9 , як і розмір витрат на лікування потерпілої в лікарні, в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 не оскаржується.

Колегія суддів погоджується з вироком суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 , вважає його законним і обгрунтованим, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо наявності підстав для скасування вироку щодо нього та закриття кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

Постановила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалені рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо ОСОБА_7 може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4