Ухвала ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 11 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_4,

суддів: ОСОБА_5., ОСОБА_6,

розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_1 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 23 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 29 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду,

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1,

засуджено за ч. 2 ст. 190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Ухвалено про самостійне виконання вироку Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 листопада 2014 року, яким ОСОБА_1 засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, частинами 1, 4 ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК звільнено від відбування основного покарання з випробуванням на строк 3 роки.

Зазначеним вироком ОСОБА_1 визнано винуватою у тому, що вона:

25 липня 2014 року о 08.00 год., маючи умисел на заволодіння чужим майном, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2, шляхом обману, з метою заволодіння грошовими коштами, видаючи себе за працівника Черкаського СІЗО, умисно, з корисливих мотивів, отримала від ОСОБА_2 банківську картку ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 та пін-код до неї. При цьому пообіцяла потерпілій, що за кошти, зняті з цієї картки, допоможе передати мобільний телефон її співмешканцю ОСОБА_3, який на той час перебував у СІЗО, і вирішить питання про його звільнення. Не маючи наміру та реальної змоги виконати обіцяне, вона 25 липня 2014 року о 09.24 год. у відділенні ПАТ КБ «Приватбанк», що на вул. Благовісна, 169 у м. Черкаси, використавши зазначену картку та пін-код до неї, у банкоматі зняла грошові кошти в сумі 1 400 грн, які витратила на власні потреби;

11 серпня 2014 року о 12.00 год. повторно, маючи умисел на заволодіння чужим майном, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2, шляхом обману, з метою заволодіння грошовими коштами, повідомивши, що знятих з банківської картки коштів у сумі 1 400 грн виявилося недостатньо для допомоги її співмешканцю ОСОБА_3, не маючи наміру та реальної змоги виконати обіцяне, умисно, з корисливих мотивів, отримала від ОСОБА_2 банківську картку ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 та пін-код до неї. Цього ж дня о 14.05 год. у банкоматі ПАТ КБ «Приватбанк», що на вул. Смілянській, 99 у м. Черкаси, використавши цю картку та пін-код до неї, зняла грошові кошти в сумі 2 700 грн, які витратила на власні потреби.

Своїми діями ОСОБА_1 спричинила ОСОБА_2 матеріальну шкоду на загальну суму 4 100 грн.

У касаційній скарзі засуджена просить скасувати оскаржувані судові рішення та звільнити її від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК. ОСОБА_1 зазначає, що призначене їй покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та її особі внаслідок суворості. На думку засудженої, судами не взято до уваги всіх обставин, які пом'якшують покарання.

Заслухавши доповідь судді та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги немає, зважаючи на таке.

Висновки суду стосовно доведеності її винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК, ОСОБА_1 у касаційній скарзі не оскаржує.

Доводи засудженої щодо необґрунтованого незастосування судами до неї ст. 75 КК є безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винуватого і обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК у разі якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п'яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Місцевий суд, призначаючи ОСОБА_1 покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який згідно зі ст. 12 КК є злочином середньої тяжкості, конкретні обставини справи, дані про особу засудженої (неодноразово судима, негативно характеризується за місцем проживання, не працює, позбавлена батьківських прав), обставини, що пом'якшують покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів), та відсутність обставин, що його обтяжують, і дійшов вірного висновку про неможливість її виправлення без ізоляції від суспільства.

Доводи засудженої є аналогічні за своїм змістом доводам апеляційної скарги її захисника, які належно перевірив суд апеляційної інстанції та обґрунтовано відмовив у задоволенні скарги, навівши в ухвалі відповідно до вимог ст. 419 КПК мотиви, з яких виходив при постановленні свого рішення.

Призначене ОСОБА_1 покарання є необхідним для її виправлення й попередження вчинення нових злочинів і підстав для застосування ст. 75 КК колегія суддів не убачає.

Крім того, інших доводів, які б свідчили про наявність обставин для зміни чи скасування оскаржуваних ОСОБА_1 судових рішень, засуджена у касаційній скарзі не зазначила.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що із наведених у касаційній скарзі мотивів підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_1 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 23 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 29 липня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6