РІВНЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
м.Рівне, вул. Дубенська, 25-б, тел: (0362) 22-25-06
Справа № 1716/4987/2012
Номер провадження 1/1716/345/2012
П О С Т А Н О В А

06 грудня 2012 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Коробова С.О.

при секретарі Данчук Л.А.

з участю прокурора Захарця О.В.,

обвинуваченого ОСОБА_1,

представника цивільного позивача ОСОБА_2,

розглянувши у порядку попереднього розгляду кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 191; ст. 219; ч. 2 ст. 3651 КК України,

в с т а н о в и в :

За обвинувальним висновком (т. 22 а.с. 148-153) ОСОБА_1 обвинувачується

в перевищенні службових повноважень службової особи приватного права, як директор ТзОВ "Нерудтехпром ЛТД" із спричиненням тяжких наслідків правам та інтересам засновників товариства та товариству в цілому;

у вчиненні "цілеспрямованих дій, що привели до стійкої фінансової неспроможності …ТОВ "Нерудтехпром ЛТД";

заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовими повноваженнями заволодів коштами ТОВ "Нерудтехпром ЛТД" в сумі 103 434 грн. 02 коп. отримавши їх "під звіт" на своє імя та від імені ОСОБА_3.

Ще він обвинувачується у зловживанні повноваженнями службової особи юридичної особи приватного права, що спричинило тяжкі наслідки.

Слідчим не підписана довідка про речові докази по справі (т. 22а.с. 159-160), яка долучається до обвинувального висновку у відповідності до ст. 224 КПК України 1960 року.

До суду до попереднього розгляду надійшла також скарга захисника ОСОБА_4 на дії слідчого Трубки В.В. У скарзі захисника викладені прохання:

визнати протиправними дії слідчого Трубки В.В. по відмові в задоволенні його (захисника) клопотання про призначення по справі повторної комплексної будівельно-технічної експертизи,

скасувати постанову слідчого Трубки В.В. від 9 жовтня 2012 року про відмову в задоволенні клопотання захисника;

зобовязати слідчого призначити повторну комплексну судову будівельно-технічну експертизу по даній кримінальній справі;

винести окрему ухвалу на імя начальника УМВС України в Рівненській області.

Прокурор вважає, що справа може бути призначена до судового розгляду, стверджуючи, що досудове слідство проведене всебічно, повно і обєктивно, а обвинувальний висновок відповідає вимогам ст. 223 КПК України 1960 року. Що стосується скарги захисника ОСОБА_4 на дії слідчого Трубки В.В. то прокурор вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню. Обґрунтування своєї думки прокурор суду не навів.

Обвинувачений ОСОБА_1 будь-яких клопотань не заявив, думок не висловив і поклався на розсуд суду.

Представник цивільного позивача просив призначити справу до судового розгляду.

Розглядаючи при попередньому розгляді скаргу захисника ОСОБА_4 на дії слідчого суд виходить із наступного:

За ч. 6 ст. 234 КПК України 1960 року скарги на дії слідчого можуть бути розглянутими судом при попередньому розгляді справи судом чи при розгляді справи по суті. Однак при цьому суд не може зобовязати слідчого призначити повторну експертизу. У випадку необхідності судова експертизи (у тому числі і повторна) може бути призначена лише судом. А слідчий може призначити повторну експертизу лише після повернення справи на додаткове розслідування.

У звязку із набуттям чинності новим КПК України не може розглядатись і питання про винесення судом окремої ухвали.

Не ґрунтується на законі прохання захисника про прийняття під час попереднього розгляду справи рішення про визнання дій слідчого протиправними і скасування постанови слідчого від 9 жовтня 2012 року.

Отже скарга захисника ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Справа надійшла до суду до набрання чинності Кримінального процесуального кодексу. За ст. 11 Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу кримінальні справи, які надійшли до суду з обвинувальним висновком, розглядаються в порядку, який діяв до настання чинності цього Кодексу. За п. 5 ч. 1 ст. 237 КПК України(1960 року) при попередньому розгляді справи суддя зясовує, чи не було допущено під час порушення справи, провадження досудового слідства таких порушень КПК України, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду. Розглядаючи питання, передбачені ст. 237 КПК України 1960 року неможливо погодитись із думкою прокурора та представника цивільного позивача про можливість призначення справи до судового розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що по справі були допущені такі порушення, без усунення яких вона до судового розгляду не може бути призначена.

За ст. 229 КПК України 1960 року обвинувальний висновок затверджує прокурор або його заступник. У п. 6 ст. 32 КПК України 1960 року конкретизовано, що під словом "прокурор" у цьому Кодексі розуміються Генеральний прокурор України, його заступники, прокурори областей, районні та міські та прирівняні до них прокурори, їх заступники та помічники, які діють в межах своєї компетенції.

Обвинувальний висновокпо справі по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 191; ст. 219; ч. 2 ст. 3651 КК України затвердив 14 листопада 2012 року заступник прокурора Рівненського району Рівненської області ОСОБА_5

Зясовуючи, чи діяв прокурор Чернецький О.М. при цьому в межах своєї компетенції, суд виходить із такого:

Досудове слідство по справі провадилось групою слідчих в складі старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого управління УМВС в Рівненській області ОСОБА_6 та слідчого слідчого управління УМВС в Рівненській області ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 57).

Слідчий Трубка В.В. на початку досудового слідства по справі був слідчим слідчого відділення Рівненського райвідділу УМВС в Рівненській області і наказом начальника УМВС в Рівненській області ОСОБА_8 № 918 від 27 липня 2012 року був відряджений у розпорядження СУ УМВС для розслідування злочинів у сфері господарської діяльності. (т. 1 а.с. 61). На час закінчення досудового слідства і складання обвинувального висновку слідчий Трубка В.В. (який склав обвинувальний висновок) працював на посаді слідчого слідчого управління УМВС України в Рівненській області. Саме така посада вказана в обвинувальному висновку.

Заступник прокурора Рівненського району не має компетенції по нагляду за проведенням досудового слідства слідчими слідчого управління УМВС в Рівненській області. Як убачається із матеріалів справи нагляд за проведенням слідчими слідчого управління УМВС в Рівненській області досудового слідства по справі здійснювався прокурорами прокуратури області. (т. 22 а.с. 120). Копія постанови про притягнення ОСОБА_1 як обвинуваченого (остаточної) (т. 22 а.с. 28), винесеної слідчим слідчого управління УМВС України в Рівненській області направлялась для здійснення його обовязків по нагляду за досудовим слідством по справі заступникові прокурора Рівненської області Василику В.Б. (т. 22 а.с. 24)

Із матеріалів кримінальної справи вилучені всі документи, з яких можна було б встановити - яким чином, на підставі чиїх рішень і коли ця справа опинилась в прокуратурі Рівненського району. В матеріалах справи нема будь-яких відомостей (супровідних листів, розпоряджень, наказів, тощо) про те, як кримінальна справа після складання обвинувального висновку слідчим слідчого управління УМВС України в Рівненській області опинилась у заступника прокурора Рівненського району і чому він без законних підстав перебрав на себе функцію затвердження цього обвинувального висновку.

Отже суд приходить до висновку, що обвинувальний висновок по справі затверджений не уповноваженою на те особою. Обвинувальний висновок, який складений слідчим слідчого управління УМВС і Рівненській області, повинен був бути затверджений прокурором Рівненської області або його заступником, а не заступником прокурора Рівненського району.

Кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_1, у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 191; ст. 219; ч. 2 ст. 3651 КК України не може бути призначена до судового розгляду також і тому, що обвинуваченому не предявлене зрозуміле і конкретне обвинувачення, яке відповідало б вимогам ст. 132 КПК України 1960 року та містило обвинувачення в діях, передбачених диспозиціями певних статей (їх частин) Особливої частини Кримінального кодексу.

При виконанні вимог ст. 218 КПК України захисником ОСОБА_4 було заявлене клопотання, в якому, зокрема, наголошувалось на тому, що предявлене ОСОБА_1 обвинувачення є неконкретним, чим порушене право на захист і що в подальшому перешкодить призначенню справи до судового розгляду (т. 22 а.с 51). Слідчий Трубка В.В. знехтував своїм обовязком розглянути клопотання та винести постанову щодо заявленого клопотання з обґрунтованим і мотивованим висновком. Порушуючи вимоги ст. 22 КПК України 1960 року щодо обєктивності слідчого та вимоги ч. 3 ст. 221 цього ж Кодексу про необхідність мотивування постанови по розгляду клопотання захисника слідчий відмовив в задоволенні клопотання, жодним словом не згадавши про прохання не порушувати права на захист і конкретизувати обвинувачення. Ці явно не обєктивні і незаконні дії слідчого залишились поза увагою прокурора, який затвердив своїм підписом обвинувальний висновок.

Про неможливість призначення справи до судового розгляду у звязку з неконкретністю предявленого обвинувачення вказує також і Пленум Верховного Суду України у постанові № 6 від 30 травня 2008 року „Про практику застосування кримінально-процесуального законодавства при попередньому розгляді кримінальних справ у судах першої інстанції.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 6 „Про практику застосування кримінально-процесуального законодавства при попередньому розгляді кримінальних справ у судах першої інстанції (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 14) розяснено, що суттєвими порушеннями при складанні обвинувального висновку, правильність якого повинен перевірити прокурор, слід вважати такі порушення вимог статей 223, 224 КПК, які виключають можливість здійснення обвинуваченим свого захисту і можливість прийняття судом законного рішення у справі з урахуванням такого обвинувального висновку. Зокрема, такі суттєві порушення мають місце у випадках: коли обвинувачення, викладене в обвинувальному висновку, є неконкретним;коли в обвинувальному висновку не зазначені докази, що зібрано у справі, і доводи, висунуті кожним з обвинувачених на свій захист, з результатами їх перевірки; коли до обвинувального висновку не долучені передбачені законом додатки, тощо. Тобто суттєвими визнаються саме такі порушення, які допущені по даній справі: неконкретність обвинувачення,незазначення доказів по кожному із злочинів в обвинувальному висновку, не долучення підписаної слідчим довідки про речові докази, передбаченої ст. 224 КПК України.

Зазначаючи, що на погляд органу досудового слідства ОСОБА_1 вчинив злочин передбачений ст. 219 КК України, слідчий в обвинувальному висновку не виклав відповідного формулювання обвинувачення. Ст. 219 КК України передбачає відповідальність за доведення до банкрутства. У формулюванні обвинувачення ОСОБА_1 в постанові про притягнення як обвинуваченого (т. 22 а.с. 32) та в резолютивній частині обвинувального висновку (т. 22 а.с. 151) відсутні взагалі слова "доведення до банкрутства". Тобто суд не виходячи за межі обвинувачення за обвинувальним висновком не може засудити особу за доведення до банкрутства за відсутності такого обвинувачення в резолютивній частині обвинувального висновку.

Обвинувачення за ст. 219 КПК України не відповідає і іншим вимогам ст. 132 та 223 КПК України. В цьому обвинуваченні (т. 22 а.с. 32, 151) надзвичайно неконкретно сформульована думка слідчого про те, які ж дії ОСОБА_1 можуть бути визнані злочинними. Слідчий обмежився зазначенням, що ОСОБА_1 "вчиняв цілеспрямовані дії, що привели до стійкої фінансової неспроможності суб?єкта господарської діяльності ТОВ "Нерудтехпром ЛТД". При цьому ні однієї конкретної дії ОСОБА_1, із зазначенням часу, місця, інших обставин її вчинення, мотиву її вчинення у формулюванні обвинувачення не викладено. Таке огульне і неконкретне обвинувачення позбавляє обвинуваченого можливості захищатись від нього, а суд позбавляє можливості розглядати справу з конкретним предметом доказування.

Кваліфікуючою обставиною ст. 219 КК України є заподіяння злочинними діями великої матеріальної шкоди державі чи кредитору. Однак в обвинуваченні ОСОБА_1 за ст. 219 КК України нема ніяких відомостей про час заподіяння матеріальної шкоди державі, спосіб заподіяння цієї шкоди, наявність безпосереднього причинного звязку між певною конкретною дією обвинуваченого і заподіянням шкоди державі в певному розмірі.

У формулюванні обвинувачення за ст. 219 КК України слідчий зазначив, що ОСОБА_1 "спричинив нарахування органами держаної податкової служби наступних грошових зобов?язань……" Таке формулювання не відповідає диспозиції ст. 219 КК України, у якій йдеться про "завдання великої матеріальної шкоди державі чи кредитору", а не про факт вчинення посадовцями податкової служби певних розрахунків заборгованості. Тобто, обвинувачуючи особу у вчиненні злочину, передбаченого ст. 219 КК України слідчий зобов?язаний вказати час (момент), коли державі або кредитору була заподіяна пряма матеріальна шкода і її розмір, або в який момент відбулась втрата певної вигоди, яку б держава (чи кредитор) одержала, при відсутності злочинних дій обвинуваченої особи.

Так само винятково неконкретно сформульоване слідчим обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 3651 КК України. За цієї статтею КК України слідчий поставив в провину обвинуваченому укладення ним, як директором ТОВ "Нерудтехпром ЛТД", 25 жовтня 2011 року мирової угоди між очолюваним ним товариством і ДП "Ю енд ОСОБА_9", а також подачу заяви про затвердження цієї угоди Господарським судом Рівненської області. У формулювання обвинувачення включений факт винесення Господарським судом Рівненської області 25 жовтня 2011 року ухвали про затвердження згаданої мирової угоди, визнання цієї угоди законною Рівненським апеляційним господарським судом і скасування ухвали Господарського суду Рівненської області Вищим господарським судом.

В обвинуваченні зазначено, що ОСОБА_1 вчиняв злочинні дії в інтересах третіх осіб, але не зазначено яких саме.

Обов'язковою ознакою об'єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 3651 КК, є заподіяння істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб та завдання діями винного тяжких наслідків. У викладеному в постанові про притягнення як обвинуваченого (т. 22 а.с.29) та в резолютивній частині обвинувального висновку (т. 22 а.с. 149) формулюванні обвинувачення зазначено, що діями ОСОБА_1 товариству "Нерудтехпром ЛТД" заподіяні матеріальні збитки в сумі 4 310 400 гривень. Однак при цьому відсутнє розяснення про те, яким чином встановлена така сума збитків, в який момент вони нанесені (в момент укладення у мирової угоди, в момент винесення ухвали Господарського суду Рівненської області, в момент винесення ухвали Рівненського апеляційного господарського суду, в момент винесення ухвали Вищого господарського суду). Зовсім незрозумілим є і зазначена слідчим обставина, які ж тяжкі наслідки для товариства "Нерудтехпром ЛТД" настали після скасування Вищим господарським судом попередніх судових рішень про затвердження мирової угоди.

Відповідно до КК України особа несе відповідальність за свої винні дії та дії співучасників, які охоплювались його умислом. В обвинуваченні за ч. 2 ст. 3651 КК України ОСОБА_1 поставлені в провину дії суддів Рівненського господарського суду та Рівненського апеляційного господарського суду по винесенню пізніше скасованих Вищим господарським судом ухвал, при тому, що по справі цим суддям ніякого обвинувачення в ухваленні завідомо незаконних рішень не пред??являлось. Не стверджується в обвинуваченні, що ОСОБА_10 якимсь чином використовував дії суддів. За таких обставин включення в формулювання обвинувачення ОСОБА_10 дій суддівгосподарських судів трьох інстанцій є незбагненним.

В обвинуваченні за ч. 2 ст. 3651 КК України відсутнє зрозуміле роз?яснення причинно-наслідкових зв?язків між діями ОСОБА_1, діями суддів Рівненського господарського суду, Рівненського апеляційного господарського суду, Вищого господарського суду і настанням певної істотної шкоди і тяжких наслідків для "Нерудтехпром ЛТД" у виді матеріальних збитків на 4 310 400 гривень. Відсутнє зазначення про те, що саме прямою і безпосередньою причиною якихось тяжких наслідків є дії ОСОБА_1

Щодо обвинувачення ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 191 КК України. Формулювання обвинувачення в цьому злочині теж є неконкретним. Обмежившись зазначенням про факт отримання ОСОБА_1 коштів "під звіт" на своє ім?я та на ім?я ОСОБА_3 та зазначенням номерів касових ордерів слідчий не виклав зрозумілого пояснення того, в яких діях ОСОБА_10 в конкретному випадку виявилось зловживання службовим становищем, які ознаки злочину у даному випадку відрізняють злочинне заволодіння коштами від звичайного отримання грошей працівником "під звіт", який був механізм заволодіння коштами від імені ОСОБА_3 Адже викладення факту отримання особою коштів "під звіт" і обвинувачення особи у вчиненні злочину, передбаченого ст. 191 КК України це не одне й теж саме.

По справі визнані потерпілими фізичні особи ОСОБА_11 та ОСОБА_12. Однак у формулюваннях обвинувачення ні по одному із трьох злочинів нема зазначення про характер і розмір заподіяної шкоди фізичним особам ОСОБА_11 та ОСОБА_12

За таких обставин суд (при такому малозрозумілому і неконкретному обвинуваченню) позбавлений можливості виконати вимогу ст. 298 КПК України 1960 року і роз?яснити обвинуваченому суть обвинувачення ст. 219, ч.2 ст. 191, за ч. 2 ст. 3651 КК України. Право обвинуваченого на захист в даному випадку порушене, адже обвинувачений не може захищатись від обвинувачення в заподіянні тяжких наслідків при відсутності зазначення в обвинувальному висновку,які наслідки настали для ТОВ "Нерудтехпром ЛТД" до судових рішень чи після судового рішення Вищого господарського суду, які конкретно дії йому ставляться в провину при доведенні товариства до повної фінансової неспроможності, які дії ставляться в провину при зловживанні службовим становищем.

Крім того, в матеріалах справи відсутні належні дані про законність порушення кримінальної справи за фактом підписання ОСОБА_1, як директором ТОВ "Нерудтехпром ЛТД", 25 жовтня 2011 року мирової угоди між очолюваним ним товариством і ДП "Ю енд ОСОБА_9".

Як зазначено в ст. 272 КПК України 1960 року, якщо діянням, передбаченим статтею 3651Кримінального кодексу України, завдано шкоди виключно інтересам юридичної особи приватного права незалежно від організаційно-правової форми, порушення кримінальної справи здійснюється за заявою власника (співвласника) цієї юридичної особи чи за його згодою. З 20 листопада 2012 року, відповідно до ч.1 ст. 216 КПК України притягнути особу за ст. 3651 КК України можна лише в порядку приватного обвинувачення, на підставі заяви потерпілого.

Кримінальна справа слідчим за указаним фактом порушувалась двічі: 16 березня 2012 року (т. 1 а.с. 1) та 30 серпня 2012 року (т. 1 а.с. 49-50). Прокурори не визначились з тим, яка з цих двох постанов є законною та з якого моменту є легітимними слідчі дії по розслідуванню вказаного факту укладення ОСОБА_1 мирової угоди. У постанові від 30 серпня 2012 року (т. 1 а.с. 49-50) стверджується, що кримінальна справа порушена за заявою ОСОБА_11, однак не зазначається, що він є співвласником товариства, як це вимагає ст. 272 КПК України 1960 року. Даних про наявність в матеріалах справи заяви потерпілого ОСОБА_11 з проханням про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 3651 КК України наразі немає. У томі 1 на а.с. 94-95, 98-99 є заяви ОСОБА_11 в інший час (в лютому 2012 року) не слідчому, а прокурору Рівненської області, в яких не йдеться про порушення кримінальної справи саме за ч. 2 ст. 3651 КК України. В даний час це справа приватного обвинувачення.

Обвинувальний висновок по справі не відповідає вимогам ст.ст. 64 та 223 КПК України. В ньому взагалі відсутнє наведення доказів на підтвердження обставин, котрі підлягають доказуванню по кожному із трьох окремих (що мають окрему кваліфікацію) обвинувачень. Слідчий в обвинувальному висновку не вжив жодних заходів до виконання свого обовязку по доказуванню обвинувачень.

Замість цього слідчий вдався до дій, які законом не передбачені. А саме докладно і розлого передрукував до обвинувального висновку протоколи допиту потерпілих та свідків (т. 22 а.с. 65-91). По жодному із цих показань слідчий не зазначив про наявність в певних показаннях якогось доказу із зазначенням, що він певним чином може бути використаний для доказування події чи конкретного складу злочину та винності особи по одному із трьох обвинувачень.

Крім цього в обвинувальному висновку на а.с. 91-147 в т. 22 слідчий виклав перелік документів та протоколів, які підшиті в справі. Жодної думки про те, як ці документи можна використати в процесі доказування по справі, і по котрому із трьох обвинувачень, в обвинувальному висновку немає.

У судунемає підстав визнати наведенням доказів в обвинувальному висновку такі незрозумілі немотивовані, такі що не мають жодного логічного обґрунтування дії слідчого по механічному передруковуванню матеріалів справи.

Вказані істотні порушення кримінально-процесуального законодавства у відповідності до ст. 246 КПК України 1960 року вимагають повернення справи на додаткове розслідування

Під час досудового провадження слід визначитись з тим, який конкретно прокурор здійснює прокурорський нагляд за цим кримінальним провадженням. Повідомлення ОСОБА_10 про підозру, у випадку, якщо для цього будуть підстави, повинне бути викладене конкретно, зрозуміло і його зміст повинен відповідати диспозиціям певних статей (їх частин) Особливої частини КК України. Слід урахувати, що у відповідності до ст. 477 Кримінального процесуального кодексу кримінальне провадження за статтями 191, 365-1 КК України провадиться у формі приватного обвинувачення. А за ст. 219 КК України у формі приватного обвинувачення,щодо дій, якими заподіяно шкоду кредиторам.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 244, 246 КПК України 1960 року,

п о с т а н о в и в :

У задоволенні скарги захисника ОСОБА_4 на дії слідчого Трубки В.В. по винесенню постанови від 9 жовтня 2012 року відмовити.

Кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 191;ст. 219;ч. 2 ст. 3651 КК України, повернути на додаткове розслідування прокурору Рівненського району Рівненської області.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_1 змінити на особисте зобовязання, покласти на нього обовязки не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає і де зареєстроване місце його проживання, без дозволу суду і повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Рівненської області протягом семи діб з дня її винесення.

Суддя Коробов С.О.