Дата документу Справа № 1

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 314/1223/14-к Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадж. №11сс/778/141/14 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянула 17 березня 2014 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя матеріали справи за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 березня 2014 р., якою

відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 194, ч.2 ст. 389 КК України відмовлено в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Учасникі судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

підозрюваний ОСОБА_6 ,

його захисник ОСОБА_8 ,

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на незаконність та необгрунтованість ухвалі слідчого судді, наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, що заявлені у клопотанні слідчого, негативну характеристику підозрюваного, просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали органами досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання за наступних обставин.

Так, ОСОБА_6 , будучи засудженим вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 15.11.2013 р. до покарання у вигляді 240 годин громадських робіт і 25 грудня 2013 року ознайомленим під розписку з порядком та умовами відбування призначеного покарання, до відбування покарання з 26 грудня 2013 року не приступив.

Крім того, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 194 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є умисне знищення чужого майна, вчинене шляхом підпалу за наступних обставин.

16.02.2014, приблизно о 19 год. 30 хв., маючи намір на знищення чужого майна шляхом підпалу, ОСОБА_6 прийшов на територію домоволодіння АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_9 , де за допомогою принесених з собою сірників, умисно підпалив дерев`яний сінник із сіном, який знаходився безпосередньо біля жилої будівлі, внаслідок чого, могли постраждати його мешканці, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 3000 гривень, після чого покинув вказане домоволодіння.

16.02.2014, приблизно о 20.40 годин, ОСОБА_6 , маючи намір на знищення чужого майна, шляхом підпалу, прийшов на територію домоволодіння АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_10 , де за допомогою принесених з собою сірників, умисно підпалив дерев`яний сінник із сіном, який знаходився безпосередньо біля жилої будівлі, внаслідок чого, могли постраждати його мешканці чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 майнової шкоди на загальну суму 300 гривень, після чого покинув вказане домоволодіння і зник у невідомому напрямку.

24 лютого 2014 ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194 КК України, у кримінальному провадженні № 0000290, та кримінальному провадженні № 0000289.

04 березня 2014 ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, у кримінальному провадженні № 0000001.

04 березня 2014 року слідчий СВ Вільнянського РВ ГУМВС України в Запорізькій області капітан міліції ОСОБА_11 звернуся до суду з клопотанням про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в обґрунтування якого зазначив, що ОСОБА_6 , раніше судимий, ніде не працює, законних джерел для існування не має та вказав на наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховуватися від органів досудового розслідування або суду і незаконно впливати на свідків та потерпілих, можливість вчинення ним нових кримінальних правопорушень з метою отримання коштів для існування, тим самим перешкодити кримінальному провадженню. Також слідчий зазначив, що жодний інший запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного і запобігти вказаним ризикам.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя в ухвалі зазначив про необгрунтованність клопотання щодо наявності ризиків та недостатності застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу. Застосовуючи до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту, слідчий суддя послався на тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , вагомість наявних доказів вчинення ним злочину, його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, факт того, що він не працює, законних джерел для існування не має, наявність судимості, слідчий суддя дійшов до висновку, що для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, достатньо застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги, підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника, які заперечували задоволенню апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Доводи, викладені прокурором в апеляційній скарзі, про незаконність ухвали слідчого судді є безпідставними.

В частині 1 ст. 194 КПК України зазначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Мотивуючи своє рішення щодо відмови у обранні відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції вказав, що ані у клопотання, ані під час судового розгляду слідчий чи прокурор не навели доказів на підтвердження заявлених у клопотанні ризиків щодо переховування підозрюваного від органу досудового розслідування, впливу з боку підозрюваного на потерпілих чи свідків та не довели, що інший більш м`який запобіжний захід не здатний забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного. Також суддя, пославшись на практику Європейського суду з прав людини, вказав на недостатність посилання на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення.

Одним із видів запобіжних заходів у кримінальному провадженні відповідно до вимог п. 4 ч.1 ст.176 КПК України є домашній арешт.

Застосовуючи в межах зазначеного кримінального провадження щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на період часу з 18 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв., слідчим суддею враховано всі обставини, передбачені ст.ст. 177, 178, 181 КПК України, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу.

Зокрема слідчим суддею перевірено обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 зазначених у клопотанні злочинів. З`ясовано, що клопотання слідчого містить виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні злочинів і посилання на матеріали, що підтверджують дані обставини, які є достатніми на цій стадії досудового розслідування для застосування запобіжного заходу.

Апеляційним розглядом встановлено, що слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у відповідності до вимог ст. 193 КПК України, вислухавши сторони, належним чином дослідивши фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого, враховуючи вагомість наданих доказів про вчинення кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, особу та репутацію підозрюваного, який хоча негативно і характеризується за місцем проживання та має судимість, натомість має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, врахував молодий вік підозрюваного, а також те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, обґрунтовано дійшов висновку про можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Колегія суддів вважає, що відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого, слідчий суддя дійшов вмотивованого висновку, що для застосування до підозрюваного запобіжного заходу саме у вигляді домашнього арешту існує ризик, визначений ст. 177 КПК України щодо можливості скоєння підозрюваним інших злочинів, і саме цей запобіжний захід щодо ОСОБА_6 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується запобіжний захід, передбачений вказаною нормою закону, а також не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, не вбачається, тому колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною, обґрунтованою і такою, що не підлягає скасуванню, тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Ухвалу слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 березня 2014 р. про відмову в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвала є остаточною, набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4