Ухвала

іменем україни

13 жовтня 2015 рокум. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії:

головуючої ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі ОСОБА_4,
за участю прокурора ОСОБА_6,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000001 за обвинуваченням

ОСОБА_5, АДРЕСА_1, уродженця с. Жеребки Підволочиського району Тернопільської області, жителя АДРЕСА_2, такого, що не має судимості,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК, за касаційною скаргою заступника прокурора Тернопільської області на вирок Лановецького районного суду Тернопільської області від 18 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 18 березня 2015 року,

в с т а н о в и в:

Вироком Лановецького районного суду Тернопільської області від 18 листопада 2014 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 197-1 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 4500 грн.

Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за те, що він у листопаді 2013 року в порушення вимог Закону України «Про оренду землі», статей 125, 126 Земельного кодексу України, не набувши права користування земельною ділянкою у встановленому законом порядку, умисно, з корисливих мотивів, в особистих інтересах самовільно зайняв та використовував земельну ділянку водного фонду за межами населених пунктів на території Лановецької міської ради та на території Гриньківської сільської ради Лановецького району, загальною площею 45,4908 га під водним дзеркалом для ведення господарювання, внаслідок чого заподіяв матеріальну шкоду інтересам держави на суму 109 614,63 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 18 березня 2015 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_5 змінити, зменшивши розмір призначеного йому штрафу до 4488 грн, що становить 264 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. На думку прокурора, відповідно до вимог ст. 53 КК покарання у виді штрафу повинно призначатись у розмірі, кратному неоподатковуваному мінімуму доходів громадян. Вказані порушення залишились без уваги апеляційного суду, який залишив вирок без зміни.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню на таких підставах.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_5 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка діяння за ч. 1 ст. 197-1 КК не перевірялись, оскільки законність і обґрунтованість судових рішень у цій частині не оскаржено.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Виходячи з обставин справи, тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину та даних про його особу, суд касаційної інстанції погоджується з висновками місцевого та апеляційного судів про можливість застосування до винного покарання у виді штрафу.

Разом із тим, визначаючи розмір штрафу, суд не врахував висновків, викладених в постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2015 року.

Так у санкціях статей (санкціях частин статей) Особливої частини КК покарання у виді штрафу встановлено в неоподатковуваних мінімумах доходів громадян. Зокрема, санкція ч. 1 ст. 197-1 КК, за якою засуджено ОСОБА_5, покарання у виді штрафу встановлює в розмірі від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Нормою Загальної частини КК, яка визначає поняття та правила застосування даного виду покарання, є ст. 53 КК, згідно з якою, штраф - це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині КК, з урахуванням положень частини другої цієї статті. Розмір штрафу визначається судом в залежності від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п'ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини КК не передбаченого вищого розміру штрафу. Положення частини п'ятої цієї статті, які регулюють порядок заміни несплаченої суми штрафу покаранням іншого виду, розраховують таку заміну, виходячи з неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Тобто, кримінальний закон сформульовано однозначно, він чітко і послідовно вказує на єдиний вимір розміру покарання у виді штрафу - неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Згідно з Перехідними положеннями Податкового кодексу України (пункт 5 підрозділу 1 розділу ХХ), якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Таким чином при призначенні покарання у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією статті (санкцією частини статті) Особливою частини КК, цей розмір визначається в певній кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, установленого законодавством України на час постановлення вироку, із визначенням його у грошовій сумі, здійснивши перерахування розміру в гривнях, виходячи з вимог закону щодо визначення суми неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Проте, призначивши ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 197-1 КК покарання у виді штрафу, суд в порушення вимог ст. 53 КК не визначив його у неоподатковуваних мінімумах доходів громадян, а визначена сума в розмірі 4500 грн. не є кратною розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Вказані порушення залишились без уваги суду апеляційної інстанції, який залишив вирок місцевого суду без зміни.

Враховуючи наведене, судові рішення щодо ОСОБА_5 підлягають зміні шляхом зменшення розміру призначеного засудженому покарання у виді штрафу до 264 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4488 грн.

Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Лановецького районного суду Тернопільської області від 18 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 18 березня 2015 року щодо ОСОБА_5 змінити.

На підставі ст. 53 КК зменшити розмір призначеного засудженому покарання у виді штрафу до 264 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4488 грн.

У решті судові рішення залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1ОСОБА_2 ОСОБА_3