Дата документу Справа № 314/4417/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 314/4417/15-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/1962/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 82 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2015 року місто Запоріжжя
Судова колегія з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції) та його захисника ОСОБА_8
представника адміністрації Кам`янської ВК УДПC України в Запорізькій області (№ 101) ОСОБА_9
розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 2 жовтня 2015 року, якою відмовлено у задоволенні подання адміністрації Кам`янської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 101) про вирішення питання щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді виправних робіт відносно засудженого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сивашське Новотроїцького району Херсонської області, який до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимому:
1) 08.03.2001 року Великобілозерським районним судом Запорізької області за ст. 206 ч. 2 КК України (в редакції 1960 року) до 4 років позбавлення волі. Постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 26.12.2001 року дії перекваліфіковано на ст. 296 ч. 1 КК України, визначено до відбуття 4 роки позбавлення волі. Звільнений 12.04.2002 умовно-достроково з не відбутим строком 2 роки 4 місяці 23 дні;
2) 10.10.2003 року Енергодарським міським судом Запорізької області за ст.ст. 186 ч. 2, 185 ч. 3, 357 ч. 3, 70, 71 КК України до 6 років позбавлення волі. Звільнений 24.07.2009 року по відбуттю строку покарання;
3) 04.03.2010 року Великобілозерським районним судом Запорізької області за ст. 122 ч. 1 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки.
По справі, за якою відбуває покарання, засуджений: 09.08.2012 року Енергодарським міським судом Запорізької області за ст.ст. 186 ч. 3, 71 ч. 1 КК України до 7 років позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 14.11.2012 року, вирок суду першої інстанції змінено, засуджено за ст. ст. 186 ч. 3, 71 ч. 1 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі. Початок строку: 29.09.2011, кінець строку: 29.03.2017 року.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
До Вільнянського районного суду Запорізької області від адміністрації Кам`янської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 101) надійшло подання про вирішення питання щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді виправних робіт відносно засудженого ОСОБА_7 .
Згідно з поданням, ОСОБА_7 відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 101) у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі за вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 09.08.2012 року, зміненим ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 14.11.2012 року.
У поданні поставлено питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді виправних робіт ОСОБА_7 , який на день розгляду справи судом відбув 1/2 частину строку покарання, має 3 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці.
Також в ухвалі суду зазначено, що під час знаходження у Вільнянському слідчому ізоляторі з 29.09.2011 рік по 05.12.2012 рік ОСОБА_7 характеризувався посередньо, вимоги режиму тримання не порушував, заохочень та стягнень не мав.
З 05.12.2012 засуджений перебуває у Кам`янській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 101), є практично здоровим та працездатним без обмежень, про що свідчить медична довідка. Незважаючи на це ОСОБА_7 був працевлаштований лише у травні, липні-грудні 2013 року, квітні, травні, липні, серпні та грудні 2014 року, а також безпосередньо перед вирішенням комісією установи питань про умовно-дострокове звільнення та повторним розглядом питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, а саме з січня по липень 2015 року, що об`єктивно підтверджено довідками про працевлаштування засудженого та нарахування йому заробітної плати. При цьому норми виробітку у засудженого лише протягом 2 місяців перевищували 50 %, а в інший час складають від 0,7 до 2,4 %.
Згідно з довідкою, засуджений у період з 2013 по 2015 роки залучався до робіт з благоустрою місць позбавлення волі та поліпшення житлово-побутових умов засуджених. Тобто майже увесь строк покарання засуджений залучався до праці лише в неробочий час і не більш як на дві години на день, як це визначено ч. 5 ст. 118 КВК України та розділом ХХІ Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань.
Таке відношення засудженого до праці, на думку суду першої інстанції, вказує його на суб`єктивне відношення до вчиненого злочину та його наслідків. Формально ОСОБА_7 дотримувався норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що 2 рази заохочений правами начальника колонії та 1 разу - правами начальника відділення СПС. Однак наявність заохочень само по собі ще не свідчить про виправлення засудженого та досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України, оскільки поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання, в тому числі, що безпосередньо передує вирішенню питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, не була стабільно позитивною та активною. Так, за весь час відбування покарання засуджений допускав порушення режиму, зокрема, порушував локалізацію, курив у невстановленому місці, а також представниками адміністрації під час обшуку у засудженого був виявлений заборонений предмет - мобільний телефон, за вказані порушення ОСОБА_7 3 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності. На теперішній час стягнення зняті та погашені у встановленому законом порядку, проте враховуються судом як характеристика поведінки засудженого протягом цього періоду відбування покарання.
Крім того, при вирішенні подання суд врахував, що комісією установи неодноразово розглядалось питання щодо застосування до засудженого ОСОБА_7 заохочувальних норм. Так, 01 серпня 2013 року останньому відмовлено у застосуванні зміни умов тримання на підставі ст. 101 КВК України, а 18 липня 2014 року недоцільним визнано заміну не відбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України.
15 червня 2015 року комісією установи відмовлено засудженому у застосуванні ст. 81 КК України, а саме умовно-достроковому звільненні, як такому, що не довів своє виправлення.
Не погодившись з рішенням комісії від 15 червня 2015 року, ОСОБА_7 звернувся до Вільнянського районного суду Запорізької області з клопотанням щодо його умовно-дострокового звільнення. Ухвалою суду від 08 липня 2015 року, яка набрала законної сили 21 липня 2015 року, у задоволенні клопотання засудженого було відмовлено. На обґрунтування свого рішення судом зазначено, що ОСОБА_7 не досяг стану готовності до самокерованої правослухняної поведінки, не довів своє виправлення, а тому не заслуговує на умовно-дострокове звільнення. При розгляді даного питання судом були взяті до уваги дані про особу засудженого, відомості про його працевлаштування та поведінку, наявність заохочень та стягнень.
Відмовляючи в задоволенні подання адміністрації, суд зазначив, що основною та першочерговою обставиною, на підставі якої суд має прийняти рішення про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а це питання вже було предметом судового розгляду, за результатами якого 08 липня 2015 року ОСОБА_7 визнаний таким, що не довів своє виправлення, враховуючи, що на теперішній час нових даних про особу засудженого, які не були враховані при винесенні судового рішення, суду не надано, зокрема, після липня 2015 року ОСОБА_7 не працював, заохочень не отримував, суд не знаходить підстав для задоволення подання адміністрації установи виконання покарання.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, оскільки він в місцях відбування покарання сумлінно ставиться до роботи, працював 1 рік та 3 місяці в промисловій зоні колонії, виконував ремонтні роботи за власний рахунок, крім того, він повністю визнав вину у вчиненні злочину, за який відбуває покарання та щиросердно розкаявся. Також зазначає, що з 4 років 7 місяців він відбув 3 роки 2 місяці покарання.

Просить ухвалу скасувати, справу переглянути, застосувати ст. 82 КК України та замінити призначене покарання на виправні роботи.

Заслухавши доповідь судді, засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і наполягав на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, а також представника виправної колонії, який зазначив, що 5 жовтня 2015 року до ОСОБА_7 було застосовано заохочненя за сумлінну поведінку і ставлення до праці, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, які викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Мотивуючи своє рішення про відмову у задоволенні подання адміністрації Кам`янської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 101) про заміну невідбутої частини покарання у вигляді позбавлення волі на виправні роботи засудженому ОСОБА_7 , суд першої інстанції зазначив, що засуджений не довів своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

З даним рішенням суду першої інстанції колегія суддів Апеляційного суду Запорізької області погодитись не може, оскільки згідно з п. 2 Постанови № 2 пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття рішення є доведеність того, що він став на шлях виправлення.

Так, у поданні поставлено питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді виправних робіт ОСОБА_7 , який на день розгляду справи судом відбув 1/2 частину строку покарання, має 3 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці. Має 3 стягнення, що погашені у встановленому законом порядку. В подальшому, до останнього дисциплінарні стягнення не застосовувались. У червні 2013 року, січні-березні, червні, вересні-листопаді 2014 року працевлаштований не був. У травні 2013 року, з липня по грудень 2013 року, у квітні, травні, липні, серпні та грудні 2014 року, з січня по липень 2015 року був працевлаштований слюсарем, робітником, закольщиком, будівельником, днювальним. відпрацював 439 днів. Приймає активну участь у суспільно-корисній праці та у благоустрої місць позбавлення волі. У скоєному злочині вину визнає, має намір працевлаштуватися на підприємстві ПАТ «Племзавод «Степной» на посаду підсобного робітника.

Крім того, згідно характеристики виданої на засудженого ОСОБА_7 Кам`янською ВК УДПСУкраїни в Запорізькій області (№ 101) (а.с. 7), засуджений ОСОБА_7 приймає активну участь у суспільно-корисній праці, не конфліктний, займається самоосвітою, підтримує зв`язки з рідними, позитивно реагує на заходи виховного впливу, щиро розкаються у вчиненому та ін.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Враховуючи в сукупності усі наведені обставини, колегія суддів прийшла до висновку, що за період відбування покарання засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення, тому заслуговує на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, а саме виправні роботи, згідно ст. 82 КК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області 2 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Винести нову ухвалу, якою подання адміністрації Кам`янської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 101) про заміну невідбутої частини покарання у вигляді позбавлення волі на виправні роботи засудженому ОСОБА_7 задовольнити.

Замінити засудженому ОСОБА_7 невідбуту частину покарання у вигляді позбавлення волі більш м`яким виправні роботи у відповідності до ст. 82 КК України на невідбутий строк з відрахуванням із заробітної плати 20 % у дохід держави.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4