Провадження №: 1-кп/752/742/15
підготовчого судового засідання
27.08.2015 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новосільський, Ренійського р-ну, Одеської обл., українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого за ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 289 КК України
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Коропево Виноградівського р-ну, Закарпатської обл., українець, громадянин України, освіта середня, не одружений, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого;
обвинуваченого за ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 289 КК України
прокурора ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
В С Т А Н О В И В :
До Голосіївського районного суду м. Києва передано вищевказаний обвинувальний акт.
Під час підготовчого судового засідання прокурор вважав за необхідне призначити справу до судового розгляду, просила долучити до обвинувального акту матеріали кримінального провадження.
Обвинувачені, їх захисники та потерпілий підтримали думку прокурора.
Колегія суддів, заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, вивчивши обвинувальний акт, долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, у відповідності до положень ст. 314 КПК України, яка регламентує порядок та межі підготовчого судового засідання, приходить до висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , підлягає поверненню прокурору виходячи з наступного.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Згідно вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити відомості, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Крім того, згідно з вимогами ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
При цьому, обвинувачення як передбачає п. 13 ч.1 ст. 3 КПК України є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Формулювання обвинувачення має містити посилання на обставини, які у відповідності до положень ст. 91 КПК України входять до предмету доказування, а саме: подія кримінального правопорушення, як то час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.
Дане формулювання обвинувачення є неповним та неконкретним, а саме не вказано яким чином ОСОБА_6 та ОСОБА_5 застосували фізичне насильство під час побиття ОСОБА_11 та не описана роль кожного обвинуваченого .
Дії ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 289 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому повторно за попередньою змовою групою осіб, замах на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненим за попередньою змовою групою осіб, що поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого або з погрозою застосування насильства, що завдало великої матеріальної шкоди та повторному незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, що поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого або з погрозою застосування насильства, що завдало великої матеріальної шкоди.
Однак, диспозиція ч. 2 ст. 187 КК України викладена як розбій, вчинений за попередньою змовою групою осіб, або особою, яка раніше вчинила розбій або бандитизм, а така кваліфікуюча ознака як повторність в ній відсутня.
Відповідно до п. 17 ППВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 року, якщо транспортний засіб не зазнав ніяких пошкоджень унаслідок незаконного заволодіння, його технічний стан не погіршився і відновлення він не потребує, така кваліфікуюча ознака як заподіяння значної або великої шкоди відсутня.
Ознайомившись із пред`явленим ОСОБА_6 та ОСОБА_5 обвинуваченням, колегія суддів встановила, що під час замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненим за попередньою змовою групою осіб, а саме автомобіля «Шевроле» д.н.з. НОМЕР_1 та під час повторного незаконного заволодіння транспортним засобом, вчиненим за попередньою змовою групою осіб, а саме автомобіля «Део ланос» д.н.з. НОМЕР_2 дані транспортні засоби не зазнали жодних пошкоджень, а тому в діях ОСОБА_6 та ОСОБА_5 відсутня така кваліфікуюча ознака як заподіяння великої матеріальної шкоди.
Крім того, як вбачається зі змісту обвинувального акту, кримінальним правопорушенням потерпілому ОСОБА_12 завдано матеріальну шкоду на суму 53 гривні, а потерпілому ОСОБА_11 кримінальним правопорушенням завдано матеріальну шкоду на суму 1000 гривень, тобто потерпілим завдана матеріальна шкода лише на суму, якою заволоділи обвинувачені під час здійснення розбійного нападу, цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлений.
У зв`язку з цим, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення не відповідають правовій кваліфікації дій обвинувачених.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що перевірений обвинувальний акт підлягає безумовному поверненню прокурору без обговорення питання про можливе використання прокурором в наступному під час судового розгляду можливостей, які надає прокурору ст. 338 КПК України, оскільки закон дозволяє прокурору змінити обвинувачення в суді не для виправлення описок, граматичних помилок, неузгодженості окремих частин тексту обвинувального акта, а виключно для зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення і тільки за результатами судового розгляду при встановленні нових фактичних обставин кримінального правопорушення.
При цьому, суд при поверненні обвинувального акта прокурору враховує також відсутність правового механізму для примусу прокурора змінити обвинувачення в суді.
Так, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного потерпілого. В даному обвинувальному акті прізвище потерпілого зазначено як « ОСОБА_11 », а в підготовчому засіданні встановлено, що у потерпілого прізвище ОСОБА_13 , що є грубим порушенням ст. 291 КПК України.
З урахуванням наведеного, оскільки даний обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а саме: в ньому формулювання обвинувачення викладено не повно і не конкретно, а правова кваліфікація дій обвинувачених не відповідає змісту пред`явленого обвинувачення та враховуючи усі перераховані вище недоліки у своїй сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що вони виключають можливість прийняття матеріалів кримінального провадження до судового розгляду і повинні бути усунуті в порядку, визначеному ст. 314 КПК України.
У зв`язку з чим, обвинувальний акт відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , необхідно повернути прокурору.
Керуючись ст. ст. 291, 314-317 КПК України, колегія суддів
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 7 діб з моменту оголошення.
Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3