справа № 1-106/08
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 квітня 2015 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові справу про обвинувачення

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, українця, з середньою освітою, одруженого (на утриманні двоє малолітніх дітей 2005р.н. та 2010р.н.), непрацюючого, раніше не судимого, проживаючого: АДРЕСА_1 ,

за ч. 3 ст. 289 КК України,

в с т а н о в и в:

03 березня 2003 року, приблизно о 15 год. 15 хв., ОСОБА_6 , знаходячись по вул. Широка, 64, в м. Львові, незаконно заволодів автомобілем «Мерседес-Бенц», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_7 , вартістю 43637,28 грн., а саме: ОСОБА_6 , підійшовши до зазначеного автомобіля, за допомогою металевих ножиців відчинив замок передніх дверей водія та проник до салону, знаходячись в салонікабіні водія він сів за кермо і за допомогою зазначених ножиців повернув замок запалювання, завів двигун вказаного автомобіля та поїхав на вул. Повітряну, що у м. Львові. Проїхавши близько 1000 метрів, ОСОБА_6 залишив автомобіль та, вибігши на вулицю, почав втікати, однак був затриманий.

У судовому засіданні підсудний ОСОБА_6 визнав себе винним, фактичні обставини по справі не заперечив та дав показання про те, що він 3 березня 2003 року, проходив по вул. Широка, 64, в м. Львові, побачивши автомобіль «Мерседес-Бенц», він вирішив проїхатися на ньому, за допомогою ножиців він відкрив двері автомобіля, потім завів його, проїхавши десь 1 км він вирішив його залишити, зупинившись, він вийшов з автомобіля та пішов собі по вулиці проте був викритий та затриманий невідомими йому особами, автомобіль відразу ж був повернутий потерпілому, у якого ніяких претензій до нього немає. Щиро кається, просить суворо не карати.

Крім повного визнання вини самим підсудним його вина у вчиненому повністю підтверджується зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами, фактичні обставини по яких не оспорюються учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 299 КПК України, при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, судом постановлено не досліджувати інші докази по справі, оскільки вони не оспорюються учасниками судового процесу.

Разом з тим, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази суд прийшов до висновку, що дії підсудного, які кваліфіковані досудовим слідством з ч. 3 ст. 289 КК України слід перекваліфікувати на ч. 1 ст. 289 КК України (в редакції чинній на момент винесення вироку), з огляду на наступне.

Однією із кваліфікуючих ознак злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України (в редакції чинній на момент скоєння злочину) було вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом, вартість якого у двісті п`ятдесят разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

У квітні 2008 року до ст. 289 КК України були внесені зміни, і тому, кваліфікуючою ознакою злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України (в редакції чинній на момент винесення вироку), є вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом, якщо воно завдало великої матеріальної шкоди.

Відповідно до п. 3 примітки до вказаної статті КК України матеріальна шкода визнається великою у разі заподіяння реальних збитків на суму понад двісті п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах, про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у п. 17 роз`яснено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, що вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Як убачається матеріалів кримінальної справи ОСОБА_6 таких реальних збитків потерпілому не завдав, оскільки проїхавши близько 1000 метрів ОСОБА_6 залишив автомобіль та, вибігши на вулицю, почав втікати, однак був затриманий, а автомобіль був повернутий потерпілому.

Таким чином, склад злочину, передбаченого ст. 289 ч. 3 КК України (в редакції чинній на момент скоєння злочину) в діях ОСОБА_6 відсутній.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотню дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.

За таких обставин, дії підсудного ОСОБА_6 необхідно перекваліфікувати з ч. 3 ст. 289 на ч. 1 ст. 289 КК України, оскільки частиною 3 зазначеної статті (в редакції чинній на момент винесення вироку) передбачає настання реальних збитків на суму від 100 до 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а частина 1 цієї статті (в редакції чинній на момент винесення вироку) передбачає формальний склад даного злочину, тобто передбачає склад злочину без настання матеріальних збитків.

Таким чином, винуватість ОСОБА_6 доведена і його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 289 КК України (в редакції чинній на момент винесення вироку), оскільки він вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом.

Обираючи ОСОБА_6 вид і розмір покарання, суд враховує тяжкість скоєного злочину, а також те, що підсудний на обліку в наркологічному диспансері не перебуває /а.с.171/, перебуває на обліку в психоневрологічному диспансері /а.с.172/, має на утриманні двох малолітніх дітей, позитивно характеризується по місцю проживання /а.с.174/, щире каяття у вчиненому та визнання вини, як пом`якшуючі обставини, приходить до висновку про призначення йому покарання у виді штрафу в межах санкцій ч. 1 ст. 289 КК України (в редакції чинній на момент винесення вироку).

Разом з тим, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 слід звільнити від покарання за ч. 1 ст. 289 КК України, оскільки цей злочин відноситься до злочинів середньої тяжкості та був скоєний у 2003 році, тобто з дня вчинення такого пройшло більше ніж 12 років, і тому сплив строк притягнення підсудного до кримінальної відповідальності згідно з ст. 49 КК України.

Керуючись ст. ст.299, 323, 324 КПК України, суд

присудив:

ОСОБА_5 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, й призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

На підставі ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання за ч. 1 ст. 289 КК України, в зв`язку із закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності.

Запобіжний захід ОСОБА_6 підписку про невиїзд залишити без змін до звернення вироку до виконання.

Речові докази /а.с.58/: кепку знищити.

Стягнути з ОСОБА_5 на р/р НДЕКЦ при УМВС України у Львівській області 55 гривень 08 коп. за проведення експертизи ( висновок експертизи № 379 від 28.03.2003р./а.с.42-46/) та 22 гривні 03 коп. за проведення експертизи ( висновок експертизи № 378 від 20.03.2003р./а.с.48-54/), всього стягнути 77 гривні 11 коп.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Львівської області через районний суд протягом 15 діб з моменту його проголошення.

Суддя : /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1

Набрав законної сили 05 травня 2015 року.

Дата оформлення копії 12.05.2015 року.

Секретар судових засідань: ОСОБА_2