Справа № 168/549/15-к Провадження №11-кп/773/22/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 січня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_9 ,

представника потерпілої - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Старовижівського районного суду Волинської області від 23.10.2015 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Стара Вижівка Старовижівського району, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з професійною-технічною освітою, неодруженого, працюючого пожежником рятувальником 16 державної пожежно-рятувальної частини УДСНС України у Волинській області, військовозобов`язаного, не судимого, визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, і призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Строк відбуття покарання постановлено обчислювати з часу приведення вироку до виконання.

Посвідчення водія на ім`я ОСОБА_7 серії НОМЕР_1 , видане РЕГ Ковельського МРВ ДАІ УМВС України у Волинській області 20.11.2009р., що знаходиться у матеріалах кримінального провадження, необхідно у ВДАІ з обслуговування Камінь-Каширського, Ратнівського та Старовижівського районів.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_7 :

- в користь ОСОБА_9 90 000 (дев`яносто тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої їй злочином, а також витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги у розмірі 900 гривень.

- в доход держави процесуальні витрати за проведення судової авто-технічної експертизи в розмірі 982 (дев`ятсот вісімдесят дві) грн. 08 коп.

Вироком вирішено долю речових доказів, -

в с т а н о в и в:

Як вбачається з вироку суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він 23.03.2015 р. близько 05.30 год., керуючи автомобілем «Peugeot-Expert» д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись зі сторони смт. Стара Вижівка в напрямку с.Галина Воля Старовижівського району, керуючи технічно несправним автомобілем, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з необережності у формі злочинної самовпевненості, на заокругленні повороту праворуч, всупереч вимогам п.2.3 б, 2.9 а, 12.1 Правил дорожнього руху (далі - ПДР) був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, щоб відповідно зреагувати на її зміну; керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння; під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; порушив вимоги п.34 ПДР та перетнув вузьку суцільну лінію 1.1, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, виїхав за межі проїзної частини вліво по ходу свого руху в кювет, де допустив наїзд на бетонну опору, від чого транспортний засіб перекинувся на ліву сторону. Внаслідок цих дій ОСОБА_7 пасажир автомобіля «Peugeot-Expert» ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження, які в даному конкретному випадку спричинили смерть ОСОБА_11 .

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зазначає, що суд першої інстанції поклав в основу обвинувального вироку показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які не були очевидцями ДТП. Також зазначає, що висновок комісійної СМЕ від 23.07.2015р. про те, що саме ОСОБА_7 перебував за кермом автомобіля "Пежо Експерт" є припущенням.

Просить скасувати вирок суду першої інстанції, закривши кримінальне провадження по справі в зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст вироку і основні доводи апеляції, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які подану апеляційну скаргу підтримали з викладених в ній підстав, потерпілу, представника потерпілої і прокурора, які заперечили проти апеляції і просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що апеляція задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме у порушенні ним пунктів 2.3 «б», 2.9 "а", 12.1, 34 Правил дорожнього руху, що знаходились у прямому причинному зв`язку із дорожньо-транспортною подією та наслідками, які наступили, ґрунтується на об`єктивно досліджених доказах, які всебічно і повно перевірені судом з дотриманням вимог кримінального-процесуального законодавства.

Доводи, наведені у апеляційній скарзі обвинуваченого, були предметом розгляду в суді першої інстанції. Їм дана правильна юридична оцінка і вони спростовані дослідженими у кримінальному провадженні доказами.

Наявність в діях ОСОБА_7 ознак складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, підтверджується показаннями свідків, висновками експертів та іншими письмовими доказами, які є належними та допустимими.

Твердження апелянта про те, що свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 не були очевидцями ДТП, а тому їх показання не повинні братись до уваги, не заслуговують на увагу.

Так, свідки ОСОБА_12 показав, що він як водій швидкої допомоги прибув на місце ДТП, автомобіль «Peugeot-Expert» перебув поза межами проїжджої частини, нахилений на ліву сторону, двері біля водія були заблоковані, в автомобілі перебувало двоє людей, які розміщувались поряд, обоє лежали на лівій стороні на дверях водія. Аналогічні показання дав і свідок ОСОБА_13 - фельдшер швидкої допомоги, який, крім того, показав, що працівники МНС вийняли з автомобіля через праві двері спочатку ОСОБА_11 , а потім ОСОБА_7 .

Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_15 показали, що прибувши на виклик як працівники МНС, побачили в автомобілі, який був перевернутий на ліву сторону, двоє людей, один з яких був їх співробітник ОСОБА_7 . Переднє лобове скло було побите. Через вікно побачив, що ОСОБА_7 був на сидінні водія, трохи опершись на стійку. ОСОБА_11 лежав на ОСОБА_7 між кермом і ОСОБА_7 , при цьому знаходився в такому положенні, що обличчям вперся в скло лівих дверей. Фактично ОСОБА_7 був «привалений» ОСОБА_11 . Також свідок ОСОБА_15 показав, що ОСОБА_7 сидів на краю водійського сидіння, ближче до дверей. Інший чоловік нібито лежав на ОСОБА_7 , при цьому головою до краю лівого скла.

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 37 від 23.07.2015р., на момент ДТП, що відбулась 23.03.2015р. о 05 год. 30 хв. ОСОБА_11 не перебував за кермом автомобіля, а згідно висновку експертизи №36 від 23.07.2015 р. - на момент вищевказаної ДТП найбільш вірогідно, що за кермом автомобіля перебував ОСОБА_7 , тобто експерти, з врахуванням характерних тілесних ушкоджень, в категоричній формі вказали, що потерпілий до ДТП не керував автомобілем.

Суд першої інстанції правильно взяв до уваги вказані висновки №33 і №37 від 23.07.2015р., оскільки ці висновки надані комісійною судово-медичною експертизою, на момент проведення якої в розпорядженні експертів були, окрім висновку від 09.04.2015р. № 63 (тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_11 ), висновок експерта №465 (тілесні ушкодження ОСОБА_7 ), також результати висновку судової-імунологічної експертизи крові ОСОБА_11 і ОСОБА_7 , а також матеріали кримінально провадження.

Відповідно до висновку експерта від 09.04.2015р. № 63, проведеною експертизою трупа ОСОБА_11 встановлено, що на тілі ОСОБА_11 при судово-медичній експертизі виявлені тілесні ушкодження у вигляді - поєднаної тупої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку, хребетно-спінальної травми з поперечним переломом 7 шийного хребця з здавленням спинного мозку, закритої тупої травми грудної клітки зліва з переломами 1-4 ребер зліва по передньопідраховій лінії, рани верхньої повіки лівого ока, множинних саден лоба і носа з розвитком травматичного шоку, що утворились від дії тупих твердих предметів, можливо від виступаючих частин салону автомобіля, в час, вказаний у постанові і за ступенем тяжкості, стосовно живої особи, відносяться що категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Смерть ОСОБА_11 настала від поєднаної тупої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку, хребетно-спінальної травми з поперечним переломом 7 шийного хребця з здавленням спинного мозку, закритої тупої травми грудної клітки зліва з переломами ребер 1-4 зліва та з розвитком травматичного шоку, що підтверджується виявленими патоморфологічними даними. Враховуючи тілесні ушкодження виявлені на тілі трупа ОСОБА_11 експерт висловив припущення, що останній знаходився в салоні автомобіля на місці водія.

Висновком експерта №465 від 28.04.2015 р. на підставі судово-медичної експертизи ОСОБА_7 , приймаючи до уваги відомі обставини події та питання постанови, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 перебував на стаціонарному лікуванні з 23.03.15р. по 14.04.15р. з діагнозом: ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забій грудної клітки зліва. Скальповано-рвана рана чола зліва. Забій правого гомілково-стопного суглобу. Забій лівого колінного суглобу. Ушкодження у вигляді скальповано-рваної рани чола зліва, яка загоїлась первинним натягом і шви було знято на 9-й день, виникла від травмуючої дії тупого твердого предмета, цілком можливо від удару об облаштування салону автомобіля при ДТП в час вказаний в постанові, за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Судом першої інстанції було допитано експерта ОСОБА_18 , яка показала, що у судово-медичній експертизі питання про те, хто знаходився в салоні автомобіля зазвичай вирішується комісійно, для цього співставляються характерні тілесні ушкодження усіх осіб, які були в автомобілі на момент ДТП. Співставивши тілесні ушкодження ОСОБА_7 і ОСОБА_11 , комісія прийшла до висновку, що характерні тілесні ушкодження для особи, що перебувала за кермом, є саме в ОСОБА_7 . У ОСОБА_11 є тілесні ушкодження, що характерні для особи, яка просто перебувала в салоні автомобіля. Злами ребер характерні для особи, що перебувала за кермом, але по інших лініях, аніж були у ОСОБА_11 , зокрема в ОСОБА_11 були зламані ребра по передньопахвинній лінії і 1 4 ребро. Для керма характерні ушкодження з 2 ребра і вниз більше і по середньо ключичній лінії тобто вони не є характерні для особи, що перебувала за кермом. При цьому, в ОСОБА_7 була рана характерна на лівій частині голови зліва та на ногах, які також характерні для особи, що перебувала за кермом. Правий гомілково-ступний суглоб це частина ноги, яка керує педалями, лівий колінний суглоб частина ноги, яка також при зіткненні з перешкодою травмується внаслідок контакту з панеллю приладів. Співставляючи характер тілесних ушкоджень ОСОБА_7 надано висновок, що найбільш імовірно він перебував за кермом.

Досліджені судом першої інстанції докази, як висновки експертиз, так і показання свідків повністю між собою узгоджуються, а заперечення своєї вини обвинуваченим судом правильно розцінено як обраний ним спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення.

Таким чином, твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він за кермом автомобіля "Пежо Експерт" не перебував, спростовуються дослідженими доказами, яким суд дав правильну юридичну оцінку.

За таких обставин, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, також не знаходить підстав для закриття провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

При призначенні ОСОБА_7 покарання, суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є необережним і відноситься до категорії тяжких, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання та праці, за якими позитивно характеризується, є особою молодого віку. Враховано і те, що ОСОБА_7 шкоду потерпілій не відшкодував, хоча попросив вибачення в потерпілої, характер допущених обвинуваченим порушень Правил дорожнього руху і те, що внаслідок таких порушень, наступили невідворотні наслідки - смерть ОСОБА_11 . Обставин, що пом`якшують відповідальність обвинуваченого, судом не встановлено. До обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд відніс вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції правильно визнав необхідність та достатність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, визначивши строк ближче до мінімальної межі, передбаченої санкцією ч.2 ст.286 КК України, без застосування ст.ст. 75, 76 КК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно застосовано щодо обвинуваченого додаткове покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.286 КК України, оскільки тяжкі наслідки вчиненого злочину безпосередньо пов`язані з наявністю у ОСОБА_7 права керуваення транспортними засобами, до того ж в стані алкогольного сп`яніння.

Саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Цивільні позови також вирішено відповідно до вимог ст.ст. 23, 1167 ЦК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Старовижівського районного суду Волинської області від 23 жовтня 2015 року щодо нього без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: