1кп/336/619/2015
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 грудня 2015 року
Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,при секретарі ОСОБА_2 ,за участю прокурора ОСОБА_3 ,захисника ОСОБА_4 ,розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Вільнянськ Запорізької області , громадянина України,мешкає за адресою АДРЕСА_1 ,військовослужбовця військової частини-польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), раніше не судимого
у скоєнні злочину,передбаченого ч.4 ст.407 Кримінального кодексу України, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 ,проходячи військову службу на посаді командира відділення артилерійської розвідки 1 гаубичної артилерійської батареї 1 гаубичного артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою АДРЕСА_2 , всупереч інтересам служби, в порушення вимог ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України,ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України,ст. 1, 3, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», діючи з прямим умислом, 12 серпня 2015 року, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив військову частину та тимчасово ухилявся від проходження військової служби до 19 вересня 2015 року за наступних обставин.
ОСОБА_5 з 12.10.2011 проходить військову службу за контрактом. Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 23.11.2011 №264, ОСОБА_5 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_1 ) та поставлений на всі види забезпечення.
Молодший сержант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, відповідно ст.ст. 3-6, 11, 16, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути зразком витримки, берегти військову честь, показувати приклад дисциплінованості, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків доповідати своєму безпосередньому начальникові, за дозволом на звільнення з розташування військової частини звертатися до свого безпосереднього начальника, а виїзд військовослужбовців, за межі гарнізону здійснювати лише з дозволу командира військової частини.
Проте, 12.08.2015 молодший сержант ОСОБА_5 самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується за адресою АДРЕСА_2 .
19.09.2015 р. молодший сержант ОСОБА_5 самостійно прибув до Запорізького відділення військової служби правопорядку та повідомив про себе.
За період з 12.08.2015 р. до 19.09.2015 р. ОСОБА_5 свої службові обов`язки не виконував, на території військової частини був відсутній, жодних повідомлень про місце знаходження ОСОБА_5 до військової частини польова пошта НОМЕР_1 не надходило, на телефонні дзвінки ОСОБА_5 не відповідав.
За період з 12.08.2015 р. по 19.09.2015 р. ОСОБА_5 не хворів, до лікувальних закладів не звертався, члени його сім`ї тяжкою хворобою не хворіли, лиха або пожежі за місцем його проживання не було, ОСОБА_5 свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв та ухилявся від проходження служби, об`єктивних причин що заважали йому прибути до військової частини та продовжити службу не було.
Самовільно залишивши військову частину та тимчасово ухиляючись від проходження військової служби, ОСОБА_5 порушив ст. 65 Конституції України, що покладає на кожного громадянина України обов`язок захищати Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та щиро розкаявся у скоєному. Пояснив,що 12.10.2011 р.він підписав контракт на проходження військової служби строком 3 роки,прогятом часу дії контракту проходив навчання,отримав військове звання сержанта,нагороджений відзнаками,позитивно характеризувався як сумлінний військовослужбовець.З 29.05.2014 р.по 01.09.2014 р.знаходився у зоні АТО,приймав участь у бойових діях.12.10.2014 р.строк дії контракту закінчився,продовжувати його ОСОБА_6 не збирався ,оскільки змінилися сімейні обставини,проте з військової служби звільнено не було через оголошення у державі особливого періоду.До теперішнього часу він продовжує проходити військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується за адресою АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього народилась донька ОСОБА_7 ,дружина після операції та новонароджена дитина потребували його допомоги,він отримав відпустку 10 діб,після чого був змушений повернутись на службу.З огляду на сімейні обставини, ОСОБА_6 просив командування дати щорічну відпустку в повному обсязі для допомоги сім*ї,проте йому було у цьому відмовлено.12.08.2015 р.він звільнився після добового наряду,просив дати вихідний,проте у зневажливій формі його командир у цьому відмовив. Образившись на таке ставлення, ОСОБА_6 піддався емоціям та вирішив самовільно залишитися вдома та не приступав до служби до 19.09.2015 р.,коли до нього прибули працівники військової поліції та повідомили про порушення кримінального провадження. На теперішній час він критично ставиться до свого вчинку,просить врахувати ситуацію,яка склалася у нього в сім*ї.
Всебічно вивчивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності,допустимості,достовірності,а сукупність зібраних доказів-з точки зору достатності та взаємозв*язку,суд прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення,виходячи з наступного.
Згідно військового квитка серія НОМЕР_3 , ОСОБА_5 з 12.10.2011 р.зарахований на військову службу за контрактом,з 23.11.2011 р.проходить військову службу у в/ч НОМЕР_2 ( НОМЕР_4 ).
ОСОБА_5 має статус учасника бойових дій,що підтверджено копією посвідчення серія НОМЕР_5 ,виданого 07.04.2015 р.
З рапорту ТВО начальника штаба першого заступника командира військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_8 вбачається,що сержант ОСОБА_5 відсутній на службі без поважних причин з 12.08.2015 р.по 14.08.2015 р.:12.08.2015 р.не прибув у визначений час до заступання на варту,13.08.2015 р. та 14.08.2015 р.не прибув на службу.
Згідно рапорту ТВО командира військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_9 від 17.09.2015р.,військовослужбовець військової частини НОМЕР_4 сержант ОСОБА_5 відсутній на службі з 12.08.2015 р.,за даним фактом призначено проведення службового розслідування.
Відповідно до акту службового розслідування від 15.09.2015 р.було встановлено,що військовослужбовець військової частини НОМЕР_4 сержант ОСОБА_5 не прибув на службу у визначений час для заступання на варту ,не з*являється на службі з 12.08.2015 р.без поважних причин,про свою відсутність на службі командування частини не попередив.
В результаті проведення розшукових заходів 19.09.2015 р.місце знаходження військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_4 сержанта ОСОБА_5 було встановлено,та з*ясовано,що останній з 12.08.2015 р.самовільно залишив військову частину та перебував в АДРЕСА_1 ,про що був складений рапорт ТВО начальника відділення організації охорони,патрульно-постової служби,розшуку та діяльності ВСП в гарнізонах ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 .
В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показав,що він являється заступником начальника штаба бригади військової частини НОМЕР_4 ,де до теперішнього часу проходить службу сержант ОСОБА_5 .Після закінчення строку контракту, ОСОБА_6 не звільнений з військової служби через введення у країні особливого періоду,має право залишати військову частину у неробочий та вільний від несення військової служби час. ОСОБА_6 з початку проходження військової служби виявив сумлінне ставлення,користувався повагою в колективі,однак у 2015 р.змінив відношення до виконання військового обов*язку,дозволяв собі кілька разів не з*явитись на службу,проте через малозначність таких випадків їх не фіксували та службового розслідування за ними не проводили,обмежувались профілактичною бесідою із обвинуваченим.12.08.2015 р. ОСОБА_6 не прибув у військову частину та не заступив у наряд,в наступні дні не з*являвся на службу ,тобто самовільно залишив військову частину та ухилявся від проходження військової служби з невідомих командуванню причин,за цим фактом було проведено службове розслідування. Про сімейну ситуацію,яка у нього склалася, ОСОБА_6 безпосереднього командира не повідомив,проте після народження дитини йому була надана 10-добова відпустка,а у разі потреби,він міг подати рапорт командиру підрозділу та вирішити питання відсутності на військовій служби з дозволу командування,чого не зробив.
Свідок ОСОБА_11 в суді показала,що вона проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_4 в роті матеріального забезпечення,на неї покладено обов*язок контролю за наявністю особового складу на службі,для чого двічі на день проводиться шикування та перевірка військовослужбовців в розташуванні військової частини.У разі виникнення необхідності терміново вирішити сімейні питання,військовослужбовець зобов*язаний з*явитись на службу та отримати дозвіл командиру підрозділу бути відсутнім та залишити військову частину,інакше його відсутність являється самовільною.12.08.2015 р. ОСОБА_6 самовільно не з*явився на службу та не заступив у наряд,йому неодноразово телефонували,проте не могли зв*язатися,лише в кінці вересня обвинувачений з*явився на службу та був поновлений у грошовому забезпеченні.
З наведеного суд встановив,що ОСОБА_5 як військовослужбовець військової частини НОМЕР_4 ,12.08.2015 р.залишив територію військової частини,не одержавши дозволу відповідного начальника,тобто діючи самовільно,до 19.09.2015 р.на службу не з*являвся та своїх обов`язків військовослужбовця не виконував.
Захисник обвинуваченого просила суд виправдати її підзахисного з огляду на те,що після закінчення строку дії контракту 12.10.2014 р.новий контракт з ним не укладався,тому він не являється військовослужбовцем та суб*єктом злочину,що йому інкримінується.
Аналізуючи доводи захисника ,суд встановив наступне.
Згідно Указу виконуючого обов`язки Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні оголошена часткова мобілізація та з 17 березня 2014 року настав особливий період, який діє по теперішній час.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 6 грудня 1991 року № 1932-XII зі змінами, визначено, що особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно п.18 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України»,затвердженого
Указом Президента України
від 10 грудня 2008 року N 1153/2008 (із змінами та доповненнями станом на 28.03.2014 р.),з громадянами України, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт ;у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану, - контракт діє до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.
Відтак,позиція захисника про припинення строку дії контракту обвинуваченого 12.10.2014 р.є хибною,оскільки з моменту оголошення рішення про мобілізацію в Україні з 17 березня 2014 року настав особливий період, який діє по теперішній час,контракт,укладений з ОСОБА_5 до 12.10.2014 р.діє до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію,а обвинувачений як військовослужбовець за контрактом під час проходження військової служби є суб*єктом злочину,передбаченого ч.4 ст.407 КК України.
З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин,які перевірені доказами,суд прийшов до висновку про те,що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена в повному обсязі.
Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ст.407 ч.4 КК України як самовільне залишення військової частини,вчинене військовослужбовцем в умовах особливого періоду,крім воєнного стану.
При призначенні обвинуваченому покарання,суд бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення,яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, та враховує відомості про особу обвинуваченого:раніше не судимий,має постійне місце проживання,неврологічні захворювання.
Обвинувачений перебуває у зареєстрованому шлюбі,на його утриманні перебуває дружина та малолітня дитина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,сам обвинувачений виховувався без матері,яка померла у 2004 р.
Життєві умови,які склалися у сім*ї Андрієнка після народження дитини,є об*єктивно несприятливими,викликані станом здоров*я його дружини після народження дитини та значною мірою обумовили вчинення ним злочину.
Відповідно до службової характеристики від 08.01.2013 р., ОСОБА_5 за час проходження військової служби зарекомендував себе як сумлінний виконавець службових обов*язків,який з повагою ставиться до командирів ,шанує товаришів по службі,службу у добовому наряді несе без зауважень.
Двічі ОСОБА_5 був нагороджений грамотами ,в тому числі за бездоганне виконання службових обов*язків,особисту мужність на героїзм,проявлені під час участі у антитеритористичній операції.
ОСОБА_5 не є байдужим до суспільних проблем,двічі як донор здавав кров,за місцем проживання проявив себе як добрий сім*янин та шанований мешканець.
Відповідно до службової характеристики,яка надана процесуальним прокурором до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 схильний до порушень вимог військової дисципліни та вживання спиртних напоїв,до виконання службових обов*язків ставиться безвідповідально,на зауваження реагує неадекватно,своєчасно висновків не робить.
Враховуючи,що зазначена характеристика була надана ОСОБА_5 вже після початку його кримінального переслідування,зазначені у ній відомості нічим не підтверджені,спростовуються іншими доказами про особу обвинуваченого та його особисті і ділові якості,суд вказану характеристику не може розглядати як об*єктивну та не бере її до уваги.
Обставин,які обтяжують покарання обвинуваченого,суд не встановив.
Обставинами,що пом*якшують покарання обвинуваченого,суд відповідно до п.1,5 ч.1 ст.66 КК України визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину,вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин.
З урахуванням всіх цих обставин у сукупності з відомостями про особу обвинуваченого,його критичне ставлення до скоєного, що вказує на усвідомлення ним протиправності своїх дій та бажання стати на шлях виправлення,дозволяє зробити висновок ,що обвинувачений загрози для суспільства не становить,є суспільно корисним,можливо прогнозувати,що в майбутньому його поведінка не буде спрямована на порушення існуючих у суспільстві норм та правил.
Всі ці відомості про особу обвинуваченого у сукупності із пом*якшуючими обставинами суттєво знижують ступінь суспільної небезпеки скоєного та дають підстави при призначенні покарання за ст.407 ч.4 КК України для застосування ст.69 КК України та призначення обвинуваченому основного покарання більш м*якого виду,ніж передбачене санкцією цієї статті,відповідно до ст.60 КК України у виді арешту,з відбуванням покарання обвинуваченим на гауптвахті,що є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів,та достатнім обмеженням його прав і свобод з боку держави для охорони суспільних інтересів та правопорядку ,примушування обвинуваченого до законослухняної поведінки.
Разом з тим,підстав для призначення обвинуваченому такого виду покарання на максимальний строк,як про це заявив представник державного обвинувачення,суд не вбачає,оскільки ОСОБА_5 продовжує військову службу,вчинене ним не мало тяжких наслідків,з урахуванням спеціальних навиків,обвинувачений є більш корисним для суспільства при виконанні безпосередніх обов*язків в умовах особливого періоду,ніж його тривале тримання під арештом.
Відповідно до обвинувального акту,процесуальні витрати та речові докази по кримінальному провадженню відсутні.
Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався.
Керуючись ст.368,374,392 КПК України,суд-
З А С У Д И В:
Визнати винуватим ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ст.407 ч.4 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді арешту строком на 3 місяці з відбуванням покарання на гауптвахті.
Строк покарання рахувати з часу фактичного поміщення ОСОБА_5 під арешт.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення.
Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення,особам,які не були присутні при проголошенні вироку,його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Суддя ОСОБА_1