Категорія: Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 грудня 2015 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 жовтня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою освітою, розлучений, має на утриманні малолітню дитину, непрацюючий, раніше судимий:
- 06.02.2015 року вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України надано іспитовий строк 2 роки;
- 20.08.2015 року вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч.2 ст.185 із застосуванням ст.71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі;
засуджений за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення покарання призначеного за даним вироком, менш суворого покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.08.2015 року, остаточно визначено ОСОБА_7 до відбуття 5 років позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено попередній тримання під вартою.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 в користь КЗ «Луцька міська клінічна лікарня» 14 392 грн. витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину.
Розглядаючи справу в апеляційному порядку, Апеляційний суд Волинської області, -
В С Т А Н О В И В:
Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що 11 серпня 2015 близько 15.00 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в парку відпочинку, що по АДРЕСА_2 , під час словесного конфлікту з потерпілим ОСОБА_9 , який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, з метою нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність та небезпечність своїх дій, умисно наніс ОСОБА_9 один удар кулаком лівої руки в ділянку черевної порожнини справа в область печінки, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої травми черевної порожнини у вигляді травматичного розриву печінки з внутрішньо-черевною кровотечею та геморагічним шоком, які згідно висновку судово-медичної експертизи №949 від 18.08.2015, за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент їх заподіяння.
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій, просить вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Постановити свій вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст.121 КК України покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначених даним вироком та вироком Луцького міськрайонного суду від 20.08.2015 року, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 7 років позбавлення волі. Посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_7 , маючи не зняту та не погашену судимість за вироком Луцького міськрайонного суду від 06.02.2015 року за ч.2 ст.186 КК України, знову вчинив умисний тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, що свідчить про наявність рецидиву злочинів, однак дана обтяжуюча обставина судом не була врахована. Крім того, судом не в повній мірі враховано, що за місцем проживання ОСОБА_7 характеризується негативно, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, злочин вчинив перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. За таких обставин вважає, що призначене обвинуваченому покарання є не достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Заслухавши доповідача, який виклав суть оскаржуваного вироку та доводи апеляційної скарги, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Висновок суду про вчинення ОСОБА_7 злочину, при вказаних у вироку обставинах, ґрунтується на доказах, досліджених в судовому засіданні, яким суд дав відповідну юридичну оцінку, і в поданій апеляційній скарзі не оспорюється.
Кваліфікація судом дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.121 КК України є правильною і також не заперечується.

Твердження прокурора про те, що суд безпідставно не врахував обставину, яка обтяжує покарання рецидив злочину, колегія суддів визнає необґрунтованим, оскільки остаточне покарання ОСОБА_7 призначено за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст.70 КК України, а той факт, що він був засуджений вироком від 06.02.2015 року був врахований при ухваленні щодо нього Луцьким міськрайонним судом вироку від 20.08.2015 року.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відносяться до категорії тяжких, дані про його особу та інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності.
Так, до обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , суд вірно відніс вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд обґрунтовано відніс щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Також суд, врахувавши наведені вище обставини, врахував і те, що ОСОБА_7 вину визнав, потерпілий ОСОБА_9 на суворому покарання не наполягав, обвинувачений має постійне місце проживання, раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, вчинений ним злочин відноситься до категорії тяжких, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, вірно прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та призначив покарання в межах санкції ч.1 ст.121 КК України із застосуванням ч.4 ст.70 КК України.

Обставин, які б свідчили про те, що при ухваленні щодо ОСОБА_7 вироку суд допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, які є безумовною підставою для скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

Законних підстав для скасування вироку в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та ухвалення свого вироку з призначенням обвинуваченому більш суворого покарання апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 в той самий строк з дня отримання її копії, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4