Справа № 1313/4267/12 Головуючий у 1 інстанції: Г.М. Березюк
Провадження № 11-кп/783/2/13 Доповідач: Данко В. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2013 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Данка В.В.,

суддів Вовка А.С., Михалюка В.О.,

при секретарі Когут Н.Я.,

з участю прокурора Добровольського П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 28 грудня 2012 року про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

в с т а н о в и л а :

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2011 року ОСОБА_1 засуджений за ч.2 ст.185 КК України на один рік шість місяців позбавлення волі.

Адміністрація Держівської виправної колонії № 110 Львівської області за місцем відбування засудженим покарання та спостережна комісія при Миколаївській районній адміністрації Львівської області в порядку ст.81 КК України звернулися до Миколаївського районного суду Львівської області з поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_1, мотивуючи його тим, що засуджений відбув 2/3 строку покарання, заохочувався двічі і є таким, що довів своє виправлення.

Початок строку відбуття ОСОБА_1 покарання 30 листопада 2011 року, кінець строку відбування покарання 30 травня 2013 року.

Ухвалою від 28 грудня 2012 року Миколаївський районний суд Львівської області відмовив у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_1 від відбування покарання.

Засуджений ОСОБА_1 з рішенням суду не погодився і подав на нього апеляційнускаргу, в якій просить ухвалу скасувати як незаконну та задовольнити його право на умовно-достроково звільнення від відбування покарання. Свої вимоги він мотивує тим, що судовий розгляд проведено однобічно, з порушенням вимог ст. 81 КВК України, Висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи. Він двічі заохочувався адміністрацією колонії за зразкову поведінку і активну роботу з благоустрою, зарекомендував себе з позитивної сторони.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про залишення постанови без зміни, а апеляції без задоволення, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п.2 постанови від 26 квітня 2002 року № 3 „Про умовно-дострокове звільнення від покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким, умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

За змістом закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, є правом, а не обовязком суду.

Відмовляючи в задоволенні подання щодо ОСОБА_1, суд першої інстанції врахував особу та поведінку засудженого, та зробив правильний висновок про відсутність достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого від покарання.

Колегія суддів не бере до уваги доводів апеляційної скарги засудженого про неправильне розуміння судом закону, оскільки вказівка суду на те, з рахуванням того, що засуджений раніше відбував покарання у виді позбавлення волі, звільнявся від покарання на підставі ст.81 КК України, після чого знову вчиняв злочини, що ще за шість місяців до звернення до суду з поданням про звільнення ОСОБА_1 від відбування покарання на підставі ст.81 КК України адміністративною комісією установи одностайно було відмовлено у застосування ст.ст.100-101 КВК України, як такому, що не став на шлях виправлення, наведена як дані про особу засудженого, що враховується судом при вирішенні питання про можливість умовно-дострокового звільнення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала місцевого суду від 28 грудня 2012 року є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування та задоволення апеляції ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст.ст.365, 366, 367, 382 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 28 грудня 2012 року про відмову у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Головуючий:

Судді:

Оригінал ухвали.