АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/2434/15-к Номер провадження 11-кп/786/46/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст. 122 КК України - З.С.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:
Головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,

з участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000567 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08 жовтня 2015 року щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лубни Полтавської області, громадянина України, непрацюючого, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

якого визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 122 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
до Апеляційного суду Полтавської області звернувся з апеляційною скаргою обвинувачений ОСОБА_10 , в якій просить вироку суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду та на підставі ч. 1 ст. 373 КПК України ухвалити виправдувальний вирок.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що винним у вчиненні злочинів себе не визнає. Вважає, що його вина досудовим та судовим слідством не доведена. Судом не надано належну оцінку тому, що ОСОБА_7 сам спровокував бійку так як протягом дня тричі приїжджав та самовільно заходив до подвір`я ОСОБА_11 , висловлював погрози в адресу ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Приїхавши в черговий раз близько 19.00 години разом зі своїми співробітниками, вчинив бійку з ОСОБА_11 , бив його дерев`яною бітою по голові та тілу. ОСОБА_10 лише припиняв протиправні дії ОСОБА_7 , при цьому будь-яку палицю він не застосовував, потерпілій ОСОБА_8 тілесні ушкодження не спричиняв.

Підтвердженням таких обставин є показання самого обвинуваченого та потерпілих, а також свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 які суд не взяв до уваги. Окрім того, у провадженні Лубенського міськрайонного суду Полтавської області наразі перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , потерпілим у якому є ОСОБА_11 , внаслідок отримання ним легких тілесних ушкоджень.

ОСОБА_10 заперечує наявність дерев`яної палиці, якою він нібито наносив удари потерпілим та наполягає, що її взагалі не було. Вважає, що свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та потерпілі з цього приводу давали суперечливі та сумнівні показання (щодо її розмірів та форми), у зв`язку з чим вони не можуть бути взяті до уваги. Зазначає, що палиця, як знаряддя злочину, працівниками міліції не вилучалася, заходи для її встановлення стороною обвинувачення не вживалися.

На відсутність палиці вказує також заява про подію ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , у якій немає жодного слова про наявність знаряддя злочину, як немає і у протоколі про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення.

Крім того, судом не надана належна оцінка :

- показанням експерта ОСОБА_19 щодо отриманих потерпілим ОСОБА_7 тілесних ушкоджень та показанням свідка ОСОБА_20 фельдшера швидкої медичної допомоги;

- протоколам проведення слідчих експериментів за участю потерпілих, які не можуть бути використані як доказ вини. Потерпіла ОСОБА_8 при допиті у суді вказала, що слідчі на слідчому експерименті показували їй як саме необхідно тримати палку, після чого фотографували. За таких обставин і висновок судово-медичної експертизи № 183 від 23.06.2015 р., за результатами проведеного слідчого експерименту, необґрунтований та не може бути використаний як доказ його вини.

Вказує, що суд у вироку свідомо викривив зміст його показань щодо того, що він не пам`ятає обставини нанесення ударів ОСОБА_7 . Наголошує, що такі показання він не надавав, і ця обставина підтверджується записом судового засідання.

Підсумовуючи наведене, апелянт вважає, що судом порушено принцип змагальності та диспозитивності, оскільки висновки суду ґрунтуються лише на показаннях потерпілої сторони та підлеглих працівників потерпілого, судом не з`ясовано механізм отримання ушкоджень ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також відомості про характер, кількість нанесених потерпілим ударів.

Вважає, що і позовні вимоги потерпілих у вироку задоволені необґрунтовано, оскільки він не вчиняв злочинів.

Просить дослідити докази що підтверджують невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду.

Потерпілим ОСОБА_7 подані заперечення, в яких він вважає вимоги апеляційної скарги необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Невизнання вини ОСОБА_10 , на думку потерпілого, це намагання уникнути кримінальної відповідальності .

Умисні дії щодо нанесення тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що вчинив ОСОБА_21 , у судовому засіданні знайшли своє підтвердження, дослідженими в суді доказами, зокрема, показаннями потерпілих і свідків, судово-медичного експерта, які викладені у мотивувальній частині вироку, а кількість нанесених ударів потерпілим, а це не менше 2-х , вказує на умисний характер його дії.

Вимоги апелянта щодо дослідження апеляційним судом протоколів, письмових показань потерпілих, свідків, обвинувачених, експерта, а також письмове пояснення дружини ОСОБА_12 суперечить вимогам ст. 23 КПК України відповідно до змісту якої суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Згідно вироку Київського районного суду м. Полтави від 08 жовтня 2015 року ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 122 КК України і йому призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 125 КК України 1 рік обмеження волі,

- за ч. 1 ст. 122 КК України 2 роки обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно засуджено на 2 роки 3 місяці обмеження волі

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим стоком 1 рік.

Згідно ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_10 обов`язки не виїжджати на постійне місце проживання за межі України без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місці проживання, роботи, періодично з`являтися до кримінально-виконавчої інспекції.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь :

- ОСОБА_7 109 грн. 90 коп. майнової шкоди, 8000 грн. моральної шкоди, 3000 грн. витрат пов`язаних з наданням допомоги, як потерпілому;

- ОСОБА_8 4000 грн. моральної шкоди, 3000 грн. витрат пов`язаних з наданням допомоги, як потерпілому.

За вироком суду ОСОБА_10 визнаний винуватим та засуджений за вчинення злочинів за наступних обставинах.

10.05.2015 року близько 19 год. ОСОБА_10 перебуваючи біля свого господарства розташованого по АДРЕСА_1 , побачивши, що між ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , з одного боку та ОСОБА_11 з іншого боку відбувається сварка, яка переросла в подальшому в штовханину, зайшов на територію свого господарства де заздалегідь взяв з собою дерев`яну палицю з метою умисного заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Вибігши з двору на вулицю , ОСОБА_10 , тримаючи в руках дерев`яну палицю умисно наніс нею один удар в область кісті лівої руки ОСОБА_8 ,яка рукою захищалась від удару.

В результаті таких дій обвинуваченого потерпілій ОСОБА_8 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: гематоми з садном по тильній поверхні лівої кісті, які по ступені тяжкості згідно висновку судово - медичної експертизи №183 від 23.06.2015 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров"я.

Після чого ОСОБА_10 , тримаючи в руках дерев`яну палицю, умисно ще наніс нею один удар в область кісті право руки ОСОБА_7 .

В результаті нанесення удару палицею потерпілому ОСОБА_7 було заподіяні тілесні ушкодження у вигляді : закритого перелому основи 2- ї п"ясної кістки право кісті зі зміщенням, гематоми по тильній поверхні правої кісті, які по ступені тяжкості згідно висновку судово - медичної експертизи №184 від 23.06.2015 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості , що спричинили тривалий розлад здоров"я.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 на підтримання доводів апеляційної скарги, потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та прокурора ОСОБА_6 , які вважали вирок суду законним та обґрунтованим перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду знаходить, що апеляційна скарга ОСОБА_10 до задоволення не підлягає на підставі наступного.

Із матеріалів провадження вбачається, що 10 травня 2015 року в АДРЕСА_1 відбувся конфлікт між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , що переріс у бійку. Як показали свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_17 , які є особами що не перебувають в родинних стосунках із учасниками конфлікту та не є зацікавленими особами, після фактичного припинення конфлікту, обвинувачений ОСОБА_10 забіг до подвір`я, де взяв палицю та наніс нею декілька ударів потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

Слід зазначити, що суд у вироку правильно відобразив показання обвинуваченого, який не заперечував про можливість нанесення ним ударів потерпілим. Ці показання зафіксовані на електронному носієві інформації та відтворюються при прослуховування звукозапису судового засідання. Тому доводи обвинуваченого про свідоме викривлення судом у вироку його показань, не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.
Показання свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_17 про обставини побиття ОСОБА_10 палицею потерпілих повністю узгоджуються із показаннями останніх у деталях, хронології та часі, та підтверджуються висновком експерта про механізм отримання виявлених у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.
Твердження обвинуваченого про безпідставність висновку суду щодо використання ним палиці через відсутність знаряддя злочину, та суперечливість показань потерпілих та свідків про її розмір та форму, - не заслуговують на увагу. Суд оцінює докази в їхній сукупності, достатності та допустимості. Кілька свідків стверджували, що бачили в руках ОСОБА_10 палицю. Такі показання вони дали в ході судового слідства, суд у відповідності до ст. 23 КПК України безпосередньо їх отримав, а отже вони є допустимим. Підстав недовіряти свідкам ОСОБА_18 , ОСОБА_17 та ОСОБА_16 колегія суддів не вбачає. Вцілому і свідки, і потерпілі повідомляли про використання обвинуваченим палиці для нанесення ударів, яка за своїм розміром була понад один метр. Ті обставини, що очевидці дещо по різному описують палицю, а також те, що знаряддя злочину не вилучалося, автоматично не свідчить про його відсутність взагалі.
Суд цілком обґрунтовано не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_14 про наявність в руках потерпілого ОСОБА_7 біти, якою він, начебто, наносив удари ОСОБА_11 . Розповідь вказаного свідка про подію була не послідовною та суперечливою. ОСОБА_14 наголошував, що у вечірній час, коли вже починалися сутінки, він, знаходячись на відстані 150-200 метрів від учасників конфлікту чітко бачив у руках ОСОБА_7 біту, яку останній взяв із автомобіля, що стояв поряд них. При цьому на такій відстані свідок розгледів у салоні вказаного автомобіля, вікна якого за тоновані, двох чоловіків. Такі показання цілком обґрунтовано викликали сумніви в їхній правдивості ще й з огляду на те, що ОСОБА_14 категорично відмовився відтворити та показати на місці обставини та обстановку конфлікту.
Натомість, ОСОБА_14 наголошував, що для надання свідчень його запросила його знайома ОСОБА_12 (дружина обвинуваченого). Очевидно, що ОСОБА_14 переповідає версію ОСОБА_12 з метою допомогли останній вибудувати захисну позицію для її чоловіка.
Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_22 суду повідомили, що про обставини конфлікту знають зі слів ОСОБА_10 та його дружини ОСОБА_12 , очевидцями події не були, а тому їхні показання не можуть бути взяті до уваги на спростування висновків суду.
Допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_19 підтвердив свої висновки та однозначно стверджував, що виявлені у потерпілих тілесні ушкодження отримані від прямого удару та характерні для захисту рукою, виключив можливість їх отримання від падіння на площину. Інтерпретацію ОСОБА_10 таких показань експерта з точки зору можливості отримання ОСОБА_7 тілесного ушкодження від прямого удару об голову ОСОБА_11 , колегія суддів сприймає як викривлення обвинуваченим змісту та витягу із контексту показань ОСОБА_19 частини відповіді, яка вцілому не свідчила про висновок експерта про отримання ОСОБА_7 ушкодження від удару рукою об голову ОСОБА_11 .
Суд у вироку правильно та повно відобразив надані експертом показання, що підтверджено звукозаписом судового засідання, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.
Показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 щодо обставин конфлікту та бійки між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 не є предметом розгляду у даному кримінальному провадженню, адже ОСОБА_10 наніс тілесні ушкодження потерпілим вже після припинення бійки і, як встановлено судовим слідством, його дії не свідчили про наявність мети захистити свого тестя ОСОБА_11 , як він про це наголошує.
Отже, достовірно встановлено, що нанесення палицею тілесних ушкоджень ОСОБА_10 відбулося після бійки, саме в той момент, коли конфлікт пішов на спад. Такі його дії колегія суддів вважає необґрунтовано агресивними та недоцільними на момент їх вчинення, та не властивими для необхідної оборони, як на тому наполягає обвинувачений у своїй апеляційній скарзі.

Будучи допитаною в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_8 наполягала, що отримала тілесні ушкодження від удару палицею обвинуваченим ОСОБА_10 . Ці ж показання підтверджую і очевидці ОСОБА_18 та ОСОБА_17 , та вони узгоджуються із висновком експерта №183 від 23.06.2015 року, відповідно до якого встановлені у ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді гематоми з садном по тильній поверхні лівої кисті, яка утворилася від дії тупого (тупих) предмету (предметів), якими могла бути дерев`яна палиця (дерев`яна бита) або інший предмет з подібною характеристикою. Ушкодження утворилися можливо в указаний у постанові строк, при цьому в ділянку лівої руки було спричинено не менше 1 травматичної дії і по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (а.с.90)
Незгода ОСОБА_10 із таким висновком судово-медичного експерта через повідомлення потерпілою, що на слідчому експерименті слідчі показували їй як треба тримати палицю не заслуговує на увагу з таких підстав. Перше те, що такі показання потерпіла суду не надавала, а лише повідомляла, що висловлювала слідчому сумніви щодо того, що саме вона повинна тримати палицю на слідчому експерименті, оскільки під час конфлікту удар палицею був нанесений їй, а не навпаки. Друге: експерт, надаючи свій висновок №183, використовував не лише показання ОСОБА_8 дані під час слідчого експерименту, а й надану йому медичну документацію, зміст якої відображено у висновку експерта №143 від 15.05.2015 року (а.с.80). Оцінивши у сукупності ці вихідні дані, експерт в результаті прийшов до вищезазначеного висновку. Тому доводи апелянта про необґрунтованість висновку експерта, на недопустимість доказу протоколу слідчого експерименту з участю потерпілої ОСОБА_8 , - колегія суддів вважає надуманими.
Письмові докази повністю узгоджуються між собою та показаннями свідків і потерпілих, правильно та об`єктивно відображені у вироку, підстав для іншої їх оцінки колегія суддів не вбачає.
Таким чином, підсумовуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , оскільки висновки суду про доведеність його винуватості у вчиненні інкримінованих злочині є правильними, вони грунтуються на належних і допустимих доказах ретельно перевірених в ході судового слідства та детально наведених у вироку.
Суд першої інстанції при вирішенні цивільного позову потерпілих в частині відшкодування їм моральної шкоди, завданої злочинними діяннями обвинувачених, врахував характер вчинених кримінальних правопорушень та його наслідки, глибину фізичних та душевних страждань потерпілих, ступінь вини обвинуваченого, дослідив надані докази на підтвердження позовних вимог і враховуючи вимоги ст.ст. 129, 91, ч.2 ст. 92 КПК України виніс законне і обґрунтоване рішення стосовно розміру стягнення як матеріальної так і моральної шкоди, а також судових витрат на правову допомогу з прийняттям рішення у цій частині виходячи з принципів розумності, справедливості, спираючись на доведеність і обґрунтованість.

Керуючись ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду Полтавської області, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 8 жовтня 2015 року щодо нього без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у тримісячний строк.
С У Д Д І :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4