ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
№ 336-1260-15к
№ 1кп-336-349-2015
2 жовтня 2015 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Запоріжжі, є громадянином України, має середню освіту, не працює, не одружений, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

-19.04.2012 році Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ст. 185 ч. 3 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік;

-15.03.2013 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст. 185, ч.1 ст. 304 КК України, із застосуванням ст.ст. 70, 71 КК України, до 3 років 1 місяця позбавлення волі, ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02.06.2014 року звільнений від подальшого відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році»;

-08.12.2014 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 213 КК України до 100 годин громадських робіт;

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 389 ч. 2 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
8 грудня 2014 року ОСОБА_4 засуджений Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 213 КК України до 100 годин громадських робіт.

21 січня 2015 року до Шевченківського РВ КВІ УДПтСУ в Запорізькій області від Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшло розпорядження про виконання вироку, що набрав чинності 9 січня 2015 року відносно засудженого ОСОБА_4 .

22 січня 2015 року ОСОБА_4 був ознайомлений під підпис з порядком та умовами відбування покарання, а також попереджений, що в разі ухилення від відбування покарання на підставі ч. 2 ст. 389 КК України може бути притягнутий до кримінальної відповідальності.

Того ж дня ОСОБА_4 направлено до СКП «Запорізька Ритуальна Служба» для відбування громадських робіт. Натомість, згідно відповіді СКП «Запорізька ритуальна служба» ОСОБА_4 для відбування громадських робіт не звертався.

26 січня 2015 року ОСОБА_4 повторно направлено до СКП «Запорізька ритуальна служба» для відбування громадських робіт. Натомість, згідно відповіді СКП «Запорізька ритуальна служба» ОСОБА_4 для відбування громадських робіт не звертався.

Відповідно до наказу директора СКП «Запорізька ритуальна служба» № 17К від 26.01.2015 року ОСОБА_4 був зобов`язаний приступити до відбування покарання у вигляді 100 годин громадських робіт з 27 січня 2015 року на «Леваневському кладовищі» в м. Запоріжжі, з встановленою тривалістю робочого часу 4 години з 08-00 год. до 12-00 год. кожного дня, та відпрацьовувати згідно складеного підприємством на кожний місяць графіку, про що ОСОБА_4 було повідомлено під підпис.

Так, 27 січня 2015 року ОСОБА_4 був ознайомлений з графіком робіт на СКП «Запорізька ритуальна служба» на січень 2015 року, він був зобов`язаний приступити до відбування покарання у вигляді 100 годин громадських робіт з вказаного часу, але, маючи умисел на ухилення від відбування вказаного покарання, без поважних причин, відповідно до табелю виходу на роботу в січні 2015 року СКП «Запорізька ритуальна служба», 27 січня 2015 року ОСОБА_4 на виробничу дільницю не з`явився, у зв`язку з цим не відпрацював 8 годин громадських робіт.

Крім того, згідно відповіді СКП «Запорізька ритуальна служба» за лютий 2015 року ОСОБА_4 відпрацював тільки 4 години громадських робіт протягом 1 лютого 2015 року, але включно з 02.02.2015 року ОСОБА_4 , маючи умисел на ухилення від відбування вказаного покарання, без поважних причин, не явився для відбування покарання у вигляді годин громадських робіт до СКП «Запорізька ритуальна служба».

Відповідно до ч.3 ст. 40 Кримінально-виконавчого кодексу України, ухиленням відбування покарання вважається невихід на громадські роботи без поважних причин більше двох разів протягом місяця.

Таким чином, ОСОБА_4 умисно ухилився від відбування покарання у вигляді 100 годин громадських робіт, призначених йому вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.12.2014 року, не відпрацювавши при цьому загалом 85 годин вказаних робіт.

Обвинувачений свою провину в викладеному вище визнав повністю, про обставини скоєного дав відповідні написаному вище свідчення та пояснив, що, дійсно, 8 грудня 2014 року його було засуджено Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 213 КК України до 100 годин громадських робіт. 22 січня 2015 року обвинувачений був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання, а також попереджений, що в разі ухилення від відбування покарання він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності. Того ж дня його направили до СКП «Запорізька Ритуальна Служба» для відбування громадських робіт. Натомість, для відбування громадських робіт обвинувачений не прибув без поважних причин. 26 січня 2015 року обвинуваченого повторно направили до СКП «Запорізька ритуальна служба» для відбування громадських робіт. Натомість, для відбування громадських робіт він знову не прибув без поважних причин. Наступного дня ОСОБА_4 був ознайомлений з графіком робіт на СКП «Запорізька ритуальна служба» на січень 2015 року, де він був зобов`язаний приступити до відбування покарання у вигляді 100 годин громадських робіт з вказаного часу, але він на виробничу дільницю не з`явився, а згодом ОСОБА_4 відпрацював тільки кілька години громадських робіт, натомість з 02.02.2015 року він без поважних причин не являвся для відбування покарання. У скоєному щиро розкаявся.
Зважаючи на відсутність з боку учасників судового розгляду будь-яких заперечень, суд в порядку ч.3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження інших доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.
Дослідивши визначений обсяг доказів та надавши їм належну оцінку, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину при вище викладених обставинах повністю доведена, а його дії суд кваліфікує за ст. 389 ч. 2 КК України, як ухилення від відбування громадських особою, засудженою до цього покарання.

Судом не встановлено обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, судом визнано його щире каяття.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує вказану обставину, конкретні обставини справи, характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який не працює, є раніше судимим, а тому приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого лише з ізоляцією його від суспільства.
Враховуючи викладене, а також обсяг винних дій обвинуваченого, суд доходить до висновку, що за вчинений ним злочин йому необхідно призначити покарання у вигляді арешту.
Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Зважаючи на те, що у справі встановлена лише одна обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченому, судом не встановлено підстав для застосування при призначенні покарання положень ст. 69 КК України, як і не встановлено підстав для звільнення обвинуваченого від покарання, враховуючи те, що він раніше неодноразово судимий, на шлях виправлення не став та знову вчинив злочин.
Крім того, зважаючи на те, що обвинувачений був засуджений 08.12.2014 року вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя до 100 годин громадських робіт, які не відбув повністю, йому необхідно призначити остаточне покарання за сукупністю вироків у відповідності до вимог ст. 71 КК України та із застосуванням положень ст. 72 КК України.

Обвинуваченому у кримінальному провадженні був обраний запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Під час судового розгляду клопотань про скасування чи зміну запобіжного заходу не надійшло.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 373, 374, 485, 487 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:
Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 389 ч. 2 КК України, на підставі чого призначити йому покарання у вигляді арешту на строк 1 (один) місяць.

В порядку ч. 1 ст. 71, ч.1 ст. 72 КК України, шляхом складання призначеного покарання з частиною невідбутого покарання за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.12.2014 року, призначити ОСОБА_4 за сукупністю вироків остаточне покарання у вигляді арешту на строк 1 (один) місяць 10 (десять) днів.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати від дня його фактичного затримання.

Запобіжний захід обвинуваченому залишити без змін особисте зобов`язання.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області, шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку обвинувачений та прокурор мають право отримати в суді негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1