Дата документу Справа № 337/315/15-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/766/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст.186 ч.2 КК УкраїниСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 серпня 2015 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 05 лютого 2015 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Зугдіді, Грузія, зареєстрований в АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2 ,

та

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Зугдіді, Грузія, зареєстрований в АДРЕСА_3 , проживає в АДРЕСА_2 ,

визнано винними і засуджено за вчинення злочину передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 05.02.2015 року ОСОБА_9 визнано винним в тому, що він 28.11.2014 року о 09.45 год. за попередньою змовою з ОСОБА_10 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна із корисливих мотивів, діючи повторно, через незачинені водійські двері проник до кабіни автомобіля марки ГАЗ ПБ-1У, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який було припарковано біля будинку № 6 по бул. Будівельників в м.Запоріжжя, звідки таємно викрав майно ОСОБА_11 , а саме: чоловічу барсетку, яка для потерпілого матеріальної шкоди не представляє, де знаходились гроші в сумі 1100 гривень, коли в той же час ОСОБА_10 , діючи узгоджено із ОСОБА_12 , залишався неподалік від вказаного автомобіля та слідкував за тим, щоб незаконні дії останнього не були виявлені сторонніми особами.

Однак, в момент таємного викрадення майна ОСОБА_11 , вказані протиправні дії ОСОБА_13 були помічені потерпілим, який одразу вжив заходів до затримання останнього, а ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_12 , розуміючи, що їх незаконні дії викрито потерпілим, з метою уникнення затримання та подальшого відкритого заволодіння майном ОСОБА_11 , підійшов із заду до потерпілого та наніс йому удар кулаком руки в область потиличної області голови, від якого ОСОБА_11 впав на землю, а ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , діючи з корисливих мотивів та узгоджено між собою, нанесли йому не менш як десять ударів ногами в область голови, завдавши потерпілому легкі тілесні ушкодження. Подолавши опір потерпілого, ОСОБА_10 та ОСОБА_12 безперешкодно зникли з місця скоєння злочину на автомобілі Ауді А-4, реєстраційний номер НОМЕР_2 , тим самим, відкрито заволодівши вищевказаним майном потерпілого.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.186 КК відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб.

Дії обвинуваченого ОСОБА_10 кваліфіковано аналогічно, але за виключенням кваліфікуючої ознаки повторності.

Екартії ОСОБА_14 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст.ст. 75, 76 КК його звільнено від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

ОСОБА_10 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст.ст. 75, 76 КК його звільнено від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

На них покладено обов`язок не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти про зміну місця проживання, періодично з`являтись на реєстрацію в кримінально виконавчу інспекцію.

Вирішено питання речових доказів. Обвинувачених звільнено з-під варти в залі суду.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду щодо ОСОБА_15 скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням кримінального закону, а саме ст.75 КК. Стверджує, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, який лише за п`ять місяців до скоєння даного злочину був звільнений з місць позбавлення волі за скоєння злочину за тотожних обставин. На переконання прокурора суд не прийняв до уваги переважну роль саме ОСОБА_15 у вчиненні злочину, який мав місце в людяному місці, біля магазину серед білого дня. Насилля щодо потерпілого з боку нападників мало місце й після припинення будь-якого спротиву постраждалого. В зв`язку з чим, прокурор вважає ОСОБА_9 таким, що має підвищену суспільну небезпеку та стійку криміногенну спрямованість, що ставить під загрозу безпеку оточуючих осіб, а тому його виправлення і запобігання вчиненню інших злочинів можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства. Тому прокурор ставить питання про ухвалення в частині призначення покарання нового вироку, яким призначити ОСОБА_15 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без звільнення його від відбування покарання на підставі ст.75 КК.

У запереченнях на апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_12 вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, оскільки вирок суду відповідає вимогам закону. Обвинувачений зазначив, що він ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності, оскільки раніше жодних злочинів не вчиняв, в місцях позбавлення волі не перебував, відтоді жодної підвищеної небезпеки для суспільства він не становить.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги; обвинуваченого ОСОБА_8 і його захисника, які заперечили проти доводів і вимог апеляції, вважаючи за необхідне вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку судовий розгляд в даному кримінальному провадженні відбувався за спрощеним порядком дослідження обставин справи в порядку ч.3 ст.349 КПК.

Проте на переконання судової колегії судом першої інстанції вказаний порядок було грубо порушено, внаслідок чого відбулось порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_15 .

Так, згідно ч.ч.3, 4 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадків, передбачених частиною третьою статті 323 та статтею 381 цього Кодексу.

Проте як убачається з журналу судового засідання і даних технічних засобів фіксування кримінального провадження судом першої інстанції питання недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясовані тільки у прокурора, який саме і ініціював вирішення цього питання. У обвинувачених, їх захисника та потерпілого це питання не з`ясовувалося. Формально роз`яснивши наслідки застосування ч.3 ст.349 КПК щодо позбавлення обвинувачених права оскаржити обставини справи в апеляційному порядку, суд не з`ясував чи правильно ОСОБА_16 розуміє зміст цих обставин, йому не було пояснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити кваліфікацію його дій за ознакою повторності.

Так, під час встановлення даних про особу обвинуваченого ОСОБА_17 , останній однозначно заперечив суду факт попереднього свого засудження за скоєння ним корисливого злочину. Тим самим, ОСОБА_16 фактично оспорив кваліфікацію свого діяння за ознакою повторності. Тим самим, ним не визнавались як докази повторності копії судових рішень щодо його засудження і звільнення від покарання зідно із Законом України «Про амністію у 2014 році».

За для з`ясування цієї обставини, суд на виконання вимог ч.4 ст.349 КПК мав допитати ОСОБА_16 , чого також зроблено не було.

Недотримання судом першої інстанції зазначених вище вимог кримінального процесуального закону свідчить про порушення права обвинуваченого на захист, тобто можливість особисто одстоювати свої інтереси у кримінальному провадженні всіма допустимими засобами і способами, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке з огляду на ст.412 КПК перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення та унеможливило виправити даний недолік під час апеляційного розгляду судом апеляційної інстанції.

Вказане порушення суперечить загальним засадам кримінального провадження (п.13 ч.1 ст.7 КПК), тому тягне за собою неможливість залишення без зміни оскаржуваного вироку суду, який підлягає скасуванню із призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції, під час якого необхідно усунути вказані у цій ухвалі порушення, належним чином перевірити доводи щодо непритягнення раніше ОСОБА_15 до кримінальної відповідальності, та прийняти законне й обґрунтоване рішення.

Вирішуючи питання про законність і обґрунтованість вироку суду в частині звільнення ОСОБА_15 від покарання на підставі ст. 75 КК, судова колегія виходить з наступного.

Згідно ст. 65 КК суд призначає покарання у межах санкції закону з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу засудженого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ст.75 КК висновок суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання з випробуванням можливий при врахуванні тяжкості злочину, даних про особу винного та конкретних обставин справи.

Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильність застосування ст.75 КК, оскільки не враховано характер та ступінь тяжкості злочину, обставини справи, а також особу обвинуваченого ОСОБА_8 заслуговують на увагу і не спростовані.

ОСОБА_18 скоєно злочин, який відповідно до вимог ст.12 КК відноситься до категорії тяжких.

У випадку доведеності факту засудження ОСОБА_15 22.11.2011 року Сакським міськрайонним судом АР Крим за таємне викрадення з автомобіля сумки з грошовими коштами в сумі 110000 грн. та його наступне звільнення 19.06.2014 року за Законом України «Про амністію у 2014 році», суд мав прийняти до уваги, що ОСОБА_12 , тим самим, знову вчинив корисний злочин, який розпочато в тотожний спосіб, лише через 5 місяців після звільнення обвинуваченого з місць позбавлення волі.

Судова колегія звертає свою увагу на цинічність дій обвинуваченого, пов`язаних як з викраденням майна так і з побиттям потерпілого, які мали місце в людяному місці посеред білого дня. Потерпілого, який перебував в лежачому стані на землі, били ногами. При цьому обвинуваченим було заздалегідь заплановано такі дії на випадок викриття його злочинних дій.

Наведені обставини явно вказують на підвищену суспільну небезпеку, а у випадку доведеності ознаки повторності в діянні обвинуваченого, на стійку криміногенну спрямованість Екартії, що ставить під загрозу безпеку суспільства, а тому його виправлення і запобігання вчиненню інших злочинів можливе в такому разі лише в умовах його ізоляції від суспільства.

Суд, звільняючи обвинуваченого від призначеного йому на підставі ст.75 КК покарання з іспитовим строком, прийняв до уваги лише те, що обвинувачений повністю визнав свою вину, відшкодував завдану шкоду, а потерпілий просить суворо його не карати.

Проте на переконання судової колегії вказані обставини не можуть за наведених обставин слугувати достатніми підставами для застосування для Екартії ст.75 КК, однак безумовно повинні бути враховані при призначені реального покарання, яке може бути мінімальним з передбаченого санкцією даної статті.

За наведених обставин, якщо за результатами нового судового розгляду суд першої інстанції дійде висновку про винуватість ОСОБА_8 у скоєнні ним інкримінованого йому злочину і знайдуть підтвердження раніше встановлені обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, а також дані про його особу, колегія суддів вважає, що звільнення Екартії від призначеного йому покарання не відповідає вимогам ст.75 КК.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 05 лютого 2015 року щодо ОСОБА_8 і ОСОБА_10 скасувати.

Призначити новий розгляд даного кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4