Справа № 1/1713/160/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2013 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Василевич О.В.

секретар - Івчук Є.О.

з участю прокурора Шаповала М.С., Гуца О.Л.

потерпілого ОСОБА_1

захисника адвоката ОСОБА_2

законного представника неповнолітнього підсудного ОСОБА_3

представника служби у справах дітей ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Острог кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, студент 1 курсу Рівненського державного аграрного коледжу, зареєстроване місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_4, гуртожиток № 1, кім.515, фактичне місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_5, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

встановив :

11.09.2011 р., близько 17 години, неповнолітній ОСОБА_5, перебуваючи поблизу автобусної зупинки, яка розташована по вул.Островського, 10 в м.Острог, на грунті особистих неприязних відносин, які склалися між ним та ОСОБА_1, наніс два удари кулаком руки в обличчя останнього, чим заподіяв ОСОБА_1 тілесні ушкодження у вигляді синців на верхній та нижній повіках правого ока, набряку правої половини обличчя, крововиливу в білкову оболонку правого ока на всьому протязі, перелому правої виличної кістки зі зміщенням відломків, що у своїй сукупності відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень по критерію довготривалого розладу здоровя.

Підсудний ОСОБА_5 в ході досудового розслідування та під час судового розгляду справи своєї вини у заподіянні тілесних ушкоджень для потерпілого ОСОБА_1 не визнав, та по закінченню судового слідства і дослідження доказів по справі, після заявленого його законним представником ОСОБА_3, яка є його матірю, клопотання про застосування до нього примусових заходів виховного характеру, підсудний свою вину визнав та пояснив, що він при обставинах вказаних у предявленому йому обвинуваченні завдав удар кулаком руки в праву частину обличчя ОСОБА_1 У вчиненому розкаюється, просить вибачення у потерпілого, обіцяє в майбутньому подібного не вчиняти.

Крім повного визнання підсудним своєї вини, його вина у вчиненні злочину доведена в ході судового розгляду на підставі показів потерпілого, свідка та сукупністю інших доказів, зібраних на досудовому слідстві, які перевірено в судовому засіданні.

Потерпілий ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що 11.09.2011 р. він зі своєю подругою ОСОБА_6 перебував на автобусній зупинці у м.Острог, де до них підійшло декілька хлопців, серед яких був ОСОБА_5, в ході розмови з яким він штовхнув ОСОБА_5 в груди, у відповідь на що останній наніс йому кулаками рук два удари в обличчя. Пояснив, що підсудний та його мати повністю відшкодували завдану йому шкоду. Будь-яких претензій майнового чи немайнового характеру до підсудного немає.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що в вересні 2011р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в м.Острог виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_5 рукою наніс 1-2 удари в обличчя ОСОБА_1

Крім власного визнання підсудним своєї вини, показів потерпілого та свідка, вина підсудного підтверджується сукупністю зібраних та перевірених у суді доказів.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 424 від 18.11.2011р. у ОСОБА_1 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синців на верхній та нижніх повіках правого ока, набряку правої половини обличчя, крововиливу в білкову оболонку правого ока на всьому протязі, та при госпіталізації ОСОБА_1 в щелепно-лицеве відділення Рівненської ЦМЛ у потерпілого виявлено перелом правої виличної кістки зі зміщенням відломків, що відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень по критерію довготривалого розладу здоровя. Вищевказані тілесні ушкодження виникли не менше як від однієї травматичної дії (удару) тупим предметом. Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень у ОСОБА_1 виникнення їх внаслідок самопадіння з висоти власного зросту маловирогідно (Т.1 а.с.20-21).

Згідно протоколу відтворення обстановки та обставин події від 06.06.2012р. з участю потерпілого ОСОБА_1, останній показав та детально розповів про механізм та порядок нанесення ОСОБА_5 ударів в його голову в ділянку обличчя (Т.2 а.с.90-91).

Згідно протоколу відтворення обстановки та обставин події від 06.06.2012р. з участю свідка ОСОБА_7, останній показав та розповів як ОСОБА_5 наніс кулаком лівої руки удар в праву частину обличчя ОСОБА_1 (Т.2 а.с.92-94).

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 78 від 26.12.2012р., враховуючи локалізацію тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_1, та їх взаєморозташування в одній анатомічній ділянці на обличчі справа, в сукупності відмічені тілесні ушкодження могли виникнути від однієї травмуючої дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею і, згідно п.2.2.2 "Правил судово-медичного визначення тяжкості тілесних ушкоджень" відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоровя (Т.2 140-144).

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена повністю, а його дії вірно кваліфіковано за ч.1 ст.122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження по критерію довготривалого розладу здоровя.

В судовому засіданні законний представник ОСОБА_3 заявила клопотання про закриття кримінальної справи відносно неповнолітнього ОСОБА_5 на підставі ст.105 КК України, ст.447 КПК України 1960 р. та застосування примусових заходів виховного характеру з передачею під нагляд батьків, а саме їй матері.

Прокурор та потерпілий в судовому засіданні не заперечували проти задоволення заявленого клопотання.

Захисник-адвокат підсудного в судовому засіданні підтримав клопотання законного представника неповнолітнього.

Представник служби у справах дітей в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_5 не перебуває на обліку у службі у справах дітей, а тому беручи до уваги, що він проживає без батька та участь у його вихованні приймає матір, щодо якої відсутні негативні характеристики, вважає, що необхідним і достатнім заходом виховного характеру буде передача неповнолітнього підсудного під нагляд його матері.

Підсудний ОСОБА_5 підтримав клопотання своєї матері.

Суд, заслухавши думку прокурора, інших учасників процесу, вважає, що клопотання законного представника неповнолітнього підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 вчинив злочин будучи неповнолітнім, вчинений злочин відноситься до злочинів середньої тяжкості, вину свою визнав повністю та у вчиненому розкаюється, шкоду, завдану внаслідок вчинення злочину відшкодовано повністю, потерпілий будь-яких претензій до підсудного не має, за місцем навчання та проживання підсудний характеризується позитивно, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, на спеціальних обліках не перебуває, проживає з матірю, яка має на нього суттєвий позитивний виховний вплив і може забезпечити належний систематичний нагляд за поведінкою свого сина, на обліку в службі у справах дітей не перебував.

Відповідно до ст.447 КПК України 1960 р., коли суд при розгляді кримінальної справи, що надійшла з обвинувальним висновком, дійде висновку про можливість виправлення неповнолітнього, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості без застосування кримінального покарання, він виносить ухвалу, а суддя постанову про закриття кримінальної справи і вирішує питання про застосування до неповнолітнього одного з примусових заходів виховного характеру, передбаченого ч.2 ст.105 КК України.

Згідно ч.3 ст.105 КК України до неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру, що передбачені ч.2 цієї статті.

Згідно постанови Пленуму ВСУ № 2 від 15.05.2006 р. «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» суди, вирішуючи питання про відповідальність неповнолітнього за злочин невеликої або середньої тяжкості необхідно обговорити можливість застосування до нього примусових заходів виховного характеру замість кримінального покарання. Примусові заходи виховного характеру застосовуються, зокрема, при звільненні неповнолітнього від кримінального покарання відповідно до ч.1 ст.105 КК України. Передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх замінюють допускається лише при наявності достатніх даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою. Питання про передачу неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх замінюють суд повинен вирішувати з урахуванням даних, що їх характеризують.

Відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості.

З урахуванням викладеного та враховуючи щире каяття та подальшу бездоганну поведінку ОСОБА_5, суд приходить до висновку про можливість виправлення неповнолітнього ОСОБА_5 без застосування покарання, у звязку з чим відповідно до ст.ст.7-1, 447 КПК України 1960 р. провадження по кримінальній справі підлягає закриттю із застосуванням до неповнолітнього ОСОБА_5 примусових заходів виховного характеру, передбачених ст.105 КК України у вигляді передачі під нагляд матері ОСОБА_3 та обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього ОСОБА_5 у вигляді обмеження перебування ОСОБА_5 перебувати поза домом та заборонити залишати місце проживання в період часу з 22.00год. до 06.00 год.

Заявлений Центральною міською лікарнею м.Рівне цивільний позов до ОСОБА_5 про відшкодування вартості лікування потерпілого ОСОБА_1 в розмірі 981,75 грн. суд залишає без розгляду, в звязку відмовою цивільного позивача від позовних вимог у звязку з їх добровільною сплатою.

Так як цивільний позивач відмовився від позовних вимог про відшкодування вартості лікування у звязку з їх добровільною сплатою, а відтак перестали існувати підстави, передбачені ст.125 КПК України 1960 р. для накладення арешту на майно батьків неповнолітнього підсудного, а тому такий арешт підлягає скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст.44, ч.1 ст.97, ст.105 КК України, ст.ст.7-1, 447 КПК України 1960 р., суд, -

постановив :

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_5 примусові заходи виховного характеру :

- у виді передачі неповнолітнього ОСОБА_5 під нагляд його матері ОСОБА_3 до досягнення ним повноліття;

- у виді обмеження перебування неповнолітнього ОСОБА_5 поза домом та заборонити залишати місце проживання в період часу з 22.00 год. до 06.00 год. на строк 1 рік.

Провадження у кримінальній справі відносно ОСОБА_5 за ч.1 ст.122 КК України закрити.

Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд скасувати.

Арешт, накладений на все майно батьків ОСОБА_5 : матері ОСОБА_3 та батька ОСОБА_8 згідно постанови про накладення арешту на майно від 01.12.2011 р. - скасувати.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Рівненської області через Острозький районний суд протягом 15 діб з моменту проголошення.

Суддя Острозького районного суду ОСОБА_9