Провадження № 11-кп/780/76/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 4 19.01.2016

УХВАЛА
Іменем України
19 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю:
прокурора - ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7

представника установи ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відео-конференції з Білоцерківською виправною колонією № 35 матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2015 року, якою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Цілинне, Джанкойського району, АР Крим, раніше проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 29.03.2010 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

ВСТАНОВИЛА:
12 жовтня 2015 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області звернувся із клопотанням про умовно-дострокове звільнення засуджений ОСОБА_7 .

Відповідно до матеріалів провадження, вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 29 березня 2010 року ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України до 9 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, остаточно призначено покарання у виді 9 років 2 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2015 року засудженому відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення. На думку суду першої інстанції, ОСОБА_7 , не довів своє виправлення.

Не погоджуючись із рішенням суду, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2015 року та ухвалити нову, якою звільнити ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання умовно-достроково.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги його погашені стягнення та наявність заохочень, які свідчать про те, що він став на шлях виправлення. Окрім того, засуджений працював на виробництві установи з самого початку строку відбування покарання, а також просить врахувати той факт, що він має неповнолітню дитину.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого з приводу апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Стаття 81 КК України передбачає підстави та умови застосування щодо засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції, розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, враховуючи вимоги ст. 81 КК України, відмовив у задоволенні клопотання, тому, що засуджений за час відбування покарання своєю поведінкою не довів свого виправлення.
Такий висновок суду узгоджується з доказами, які містяться у матеріалах провадження.
У матеріалах справи є відомості про те, що ОСОБА_7 неодноразово судимий, до нього раніше застосовувалося умовно - дострокове звільнення, проте він не оцінив наданої йому довіри з боку держави і не зробив для себе належних висновків, і знов вчинив злочин.
Окрім того, відповідно до характеристики, затвердженої начальником Білоцерківської виправної колонії № 35, засуджений ОСОБА_7 за період відбування покарання в місцях позбавлення волі до праці не залучався, мав три стягнення, які зняті в установленому законом порядку та п`ять заохочень, характеризується посередньо, достатніх навичок для самостійного виконання робіт із самообслуговування не має, участі в організації виховних заходів та у реалізації програм диференційованого виховного впливу для засуджених, які проводяться в установі не приймав.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки матеріали провадження не містять даних про те, що за період з 29 березня 2010 року до моменту звернення засудженого до суду із клопотанням про застосування ст. 81 КК України, він став на шлях виправлення, а тому доводи апеляційної скарги не спростовують такий висновок суду.
Колегія суддів вважає не обґрунтованими і доводи засудженого про те, що суд першої інстанції при вирішенні питання про його умовно - дострокове звільнення не врахував наявності в нього дитини, оскільки, дана обставина не є підставою для застосування до особи умовно - дострокового звільнення від відбування покарання.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2015 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення залишити без змін.

Головуючий:
Судді: