Справа № 755/5880/15-к
В И Р О К
іменем України
"10" листопада 2015 р. колегія суддів Дніпровського районного суду м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
потерпілого ОСОБА_10 ,
представника потерпілого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0018230 від 29.12.2014 року по обвинуваченню
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з неповною вищою освітою, офіційно не працює, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, -
встановив:
Суд визнав доказаним, що ОСОБА_12 28.12.2014 року, приблизно о 22 годині 10 хвилин прибув за адресою: м. Київ, пр. Ю. Гагаріна, 12/1, де за попередньою домовленістю зустрівся з ОСОБА_10 .

В подальшому, того ж дня, приблизно о 22:20 годині, перебуваючи за вищевказаною адресою, в ході спілкування між ОСОБА_12 та ОСОБА_10 виник словесний конфлікт, який переріс у бійку. В результаті чого, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ОСОБА_12 виник злочинний умисел, спрямований на вчинення умисного вбивства ОСОБА_10 .

Реалізуючи свої злочинні наміри, усвідомлюючи суспільну небезпеку свого діяння, та свідомо допускаючи настання смерті ОСОБА_10 , ОСОБА_12 з лівої зовнішньої кишені куртки, в яку був одягнутий, взяв до правої руки невстановлений досудовим розслідуванням предмет, що має колюче-ріжучі властивості, та умисно з метою заподіяння смерті, наніс ОСОБА_10 два цілеспрямованих удари в область життєво важливих органів, а саме - грудної клітини та черевної порожнини, в результаті чого, спричинив останньому, проникаюче колото-різане поранення грудної клітки зліва, в 5 міжребер`ї, по переднє-паховій лінії розмірами 2,5х0,5 см лінійної форми з рівними краями, гострими кінцями, з рановим каналом, що відходить від неї в напрямку зліва-направо, спереду-назад, горизонтально в 5 міжребер`ї, по ходу якого перетинаються підшкірно-жирова клітковина, міжреберні м`язи, пристінкова плевра, перикард та ушкоджується лівий шлуночок серця ближче до верхівки; крововиливи в порожнину перикарду (до 100 мл крові зі згортками), у ліву плевральну порожнину (до 500 мл крові зі згортками), яке за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, та непроникаючу колото-різану рану, по бічній стінці живота зліва дещо вище гребня крила здухвинної кістки, що відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Після цього, ОСОБА_12 з місця скоєння правопорушення зник, а ОСОБА_10 каретою швидкої медичної допомоги доставлено до Київської міської клінічної лікарні швидкої допомоги та надана кваліфікована медична допомога, що врятувала життя останнього.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_12 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, визнав частково та зазначив, що визнає себе винним у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, оскільки умислу вбивати потерпілого він не мав. Так, обвинувачений пояснив, що приблизно за три місяці до подій, потерпілий ОСОБА_10 звернувся до обвинуваченого з проханням допомогти повернути документи, які у нього та його дівчини забрали невідомі. ОСОБА_12 погодився допомогти за грошову винагороду у розмірі 500 грн. Однак, в подальшому ОСОБА_12 дізнався, що ОСОБА_10 ввів його в оману, та повідомив потерпілому, що допоможе у поверненні документів лише його дівчині. Через деякий час, ОСОБА_10 почав час від часу телефонувати ОСОБА_12 з вимогою повернути або всі документи, або 1 500 грн., при цьому висловлював погрози в адресу обвинуваченого та його сім`ї. Так, 28.12.2014 року ОСОБА_10 в черговий раз зателефонував обвинуваченому з вимогою повернути гроші, при цьому висловлював погрози в адресу обвинуваченого та його сім`ї, у зв`язку з чим обвинувачений вирішив особисто зустрітись з потерпілим та пояснити йому, що людини, яка має повернути паспорт дівчині ОСОБА_10 немає в місті.
Так, 28.12.2014 року близько 22:00 години ОСОБА_12 разом із своєю дівчиною ОСОБА_13 приїхав на зустріч із потерпілим на автомобілі знайомого ОСОБА_14 . Так, ОСОБА_14 та ОСОБА_13 залишились в автомобілі, а обвинувачений зустрівся із ОСОБА_10 біля супермаркету «АТБ», після чого ОСОБА_10 відразу почав наносити обвинуваченому удари. Також на зустрічі була присутня співмешканка потерпілого ОСОБА_15 , яка весь час відтягувала обвинуваченого за руку. Після серії ударів з боку потерпілого, ОСОБА_12 дістав з лівої кишені куртки ніж, розклав його, направив на потерпілого та сказав, що хоче піти. ОСОБА_10 , який, зі слів обвинуваченого, перебував у стані алкогольного сп`яніння, на деякий час заспокоївся, однак незабаром знову наніс ОСОБА_12 серію ударів, після чого обвинувачений наніс потерпілому удар ножем в область живота, щоб зупинити його та налякати. Обвинувачений ОСОБА_12 пояснив, що мав на меті лише пошкодити одяг потерпілого, щоб той злякався. Однак, потерпілий продовжував наносити ОСОБА_12 удари обома руками, а ОСОБА_15 відтягувала обвинуваченого за руку, після чого останній наніс потерпілому другий удар ножем в область живота, вирвав руку, яку утримувала ОСОБА_15 , та направився в бік машини. При цьому, коли обвинувачений почав відходити, ОСОБА_10 стояв на ногах та кричав погрози йому у слід. Після події обвинувачений перебував у шоковому стані та викинув ніж у бік лісу, коли разом із ОСОБА_16 і ОСОБА_13 вони заїхали на заправку. Обвинувачений ОСОБА_12 показав, що не мав наміру вбивати потерпілого, хотів запобігти погрозам з його боку в адресу сім`ї обвинуваченого. В судовому засіданні ОСОБА_12 визнав позов потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_10 про відшкодування йому моральної шкоди в сумі 30 000 гривень; матеріальна шкода потерпілому відшкодована обвинуваченим добровільно. Також обвинувачений пояснив, що в ході конфлікту з потерпілим він отримав гематому на правому оці, 2 гематоми на голові, побої у нього не знімали.
Потерпілий ОСОБА_10 у судовому засіданні показав, що познайомився із обвинуваченим приблизно у жовтні-листопаді 2014 року. Обвинувачений погодився за винагороду у сумі 1 500 грн. допомогти потерпілому повернути документи, що були викрадені, і ОСОБА_10 віддав обвинуваченому вказану суму грошей. Оскільки в подальшому вказані документи потерпілому не повернули, ОСОБА_10 вирішив повернути гроші, які заплатив ОСОБА_12 за повернення документів. 28.12.2014 року потерпілий зателефонував ОСОБА_12 стосовно повернення документів, на що обвинувачений відповів, що документів не має, тому потерпілий сказав йому повернути кошти. Через деякий час ОСОБА_12 зателефонував потерпілому і вони домовились про зустріч біля супермаркету «АТБ» по проспекту Гагаріна в м. Києві. При зустрічі ОСОБА_12 сказав, що не має ні документів, ні грошей, після чого відбулась бійка: спочатку обвинувачений наносив удари руками, а коли потерпілий впав, то обвинувачений бив його ногами по тілу. Коли потерпілий піднявся, то обвинувачений дістав ніж і, тримаючи в правій руці, наніс йому три проникаючі удари, після чого побіг. ОСОБА_10 вказав, що відчував біль і те, що серце пошкоджене, йшов зігнутим 15м. Потерпілий показав, що обвинувачений прийшов на зустріч разом із ОСОБА_14 , який стояв поруч, метрах у 2-3, просто дивився. Потім ОСОБА_12 та ОСОБА_14 разом втекли. Також, ОСОБА_10 показав, що загалом 5 разів зустрічався із обвинуваченим, зокрема ОСОБА_12 приїжджав до потерпілого на роботу. Де проживав обвинувачений, ОСОБА_10 не знав. Потерпілий повідомив, що 4-5 разів в телефонній розмові цікавився поверненням документів, погроз з його сторони не було. 28.12.2014 року ОСОБА_12 прийшов на зустріч у стані алкогольного сп`яніння, був агресивним. За 40 хвилин до зустрічі потерпілий вжив дві пляшки пива.
Потерпілий ОСОБА_10 просить стягнути зі ОСОБА_12 30 000 грн. моральної шкоди. Матеріальна шкода йому відшкодована повністю. Він поніс великі затрати на лікування, але всі розходи довести не може. Просить покарати обвинуваченого у виді позбавлення волі, але на мінімальний строк по ч. 1 ст. 115 КК України.
Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні показав, що 28.12.2014 року ввечері зустрівся зі своїм знайомим ОСОБА_12 та його дівчиною ОСОБА_13 , всі разом вони перебували в автомобілі свідка. В цей час ОСОБА_12 зателефонували на мобільний телефон; поговоривши деякий час, обвинувачений вийшов з автомобіля, а коли повернувся, то настрій у нього погіршився і він попросив підвезти його на пр. Гагаріна на зустріч, на що ОСОБА_14 погодився. Коли під`їхали на пр. Гагаріна, обвинувачений пішов на місце зустрічі, ОСОБА_14 залишився стояти біля автомобіля, ОСОБА_13 сиділа в самому автомобілі. Оскільки обвинуваченого не було хвилин 15, ОСОБА_14 пішов до нього, але коли підходив, то з-за рогу вийшли чоловік та жінка і свідок повернувся до автомобіля. Через деякий час ОСОБА_14 почув жіночий голос, що кричить «міліція», направився до обвинуваченого та побачив, що обвинувачений ОСОБА_12 та потерпілий ОСОБА_10 тримають один одного за одяг. Потерпілий при цьому сказав, що його друзі на підході, після чого свідок потягнув обвинуваченого за руку та вони пішли до автомобіля, оскільки сприйняли це як погрозу. Коли свідок та обвинувачений відходили, то потерпілий залишався стояти на ногах, дівчина була поруч із ним. Свідок пояснив, що обвинувачений не повідомляв йому деталі телефонної розмови з потерпілим, не розповідав про конфлікт із ним, свідок не бачив як відбувалась бійка між обвинуваченим і потерпілим, також свідок не помітив на обвинуваченому ушкоджень після зустрічі із потерпілим, оскільки було темно. Після того як свідок та ОСОБА_12 сіли до автомобіля, то поїхали до місця проживання обвинуваченого, заїхавши по дорозі на заправку, що на Броварському проспекті у м. Києві.
Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні показала, що 28.12.2014 року ввечері разом із ОСОБА_12 вони сиділи в автомобілі ОСОБА_14 та розмовляли. В цей час на мобільний телефон обвинуваченого зателефонували, під час розмови він став непокоїтися, а згодом попросив ОСОБА_14 підвезти його на зустріч на пр. Гагаріна до супермаркету «АТБ». Коли вони під`їхали на місце зустрічі, то обвинувачений вийшов з машини та пішов на зустріч, а ОСОБА_13 та ОСОБА_14 залишились в автомобілі. Коли обвинувачений повернувся до автомобіля, то свідок помітила, що він дуже схвильований, а вже вдома виявила у нього синець; після чого обвинувачений повідомив, що у нього була бійка із потерпілим. Також, ОСОБА_12 вже вдома скаржився на погане самопочуття, головний біль.
Свідок ОСОБА_17 у судовому засідання показала, що є рідною сестрою обвинуваченого, приблизно 25-28 грудня 2014 року останній у телефонній розмові повідомив свідку, що отримує погрози на свою адресу та адресу сім`ї з боку ОСОБА_10 .
Свідок ОСОБА_15 у судовому засідання показала, що потерпілий ОСОБА_10 є її співмешканцем. Так, ОСОБА_10 восени 2014 роки звернувся до ОСОБА_12 з проханням допомогти у поверненні документів, на що останній погодився за певну суму грошей, яку йому потерпілий заплатив. Неодноразово обвинувачений вимагав додатково гроші у потерпілого, телефонував з цього питання свідку. Так, 28.12.2014 року в телефонній розмові ОСОБА_10 запитав у обвинуваченого щодо повернення документів. Через деякий час ОСОБА_12 перетелефонував та призначив зустріч біля супермаркету «АТБ». На зустріч ОСОБА_12 прийшов разом із ОСОБА_14 , який стояв у стороні та все бачив, свідок ОСОБА_15 також стояла у стороні. Обвинувачений ОСОБА_12 першим став наносити удари потерпілому, зокрема, в обличчя, після чого останній впав, а обвинувачений став бити його ногами. Деякий час відбувалась бійка, в ході якої ОСОБА_12 дістав ніж та наніс ОСОБА_10 три удари ножем, перший з яких був у серце. Після чого ОСОБА_12 та ОСОБА_14 втекли, а свідок ОСОБА_15 викликала міліцію і швидку. Свідок ОСОБА_15 заявила, що ніж описати не може, бачила лише як блиснуло його лезо.
Наведені показання потерпілого та свідків узгоджуються між собою та з іншими доказами, наявними в матеріалах кримінальної справи і дослідженими в судовому засіданні, і у своїй сукупності доводять винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Так, вина обвинуваченого ОСОБА_12 підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:
протоколом огляду місця події від 29.12.2014 року та ілюстрованою таблицею до нього, згідно якого з 01:00 год. по 01:25 год. оглянуто прибудинкову ділянку розміром 5 м? за адресою: АДРЕСА_2 ;;
протоколом огляду місця події від 29.12.2014 року та ілюстрованою таблицею до нього, згідно якого з 09:00 год. по 09:15 год. здійснено огляд трикімнатної квартири АДРЕСА_3 ;
протоколом огляду місця події від 29.12.2014 року та ілюстрованою таблицею до нього, згідно якого з 09:00 год. по 09:19 год. здійснено огляд;
протоколом проведення слідчого експерименту від 30.12.2014 року, згідно якого підозрюваний ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_2 повідомив обставини, які відбувались між ним та наглядно знайомим на ім`я ОСОБА_18 ; за допомогою статиста ОСОБА_12 відтворив нанесені ним удари ножем, що було зафіксовано шляхом відеозйомки;
постановою про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 30.12.2014 року, згідно якої визнано речовими доказами та приєднано до матеріалів кримінального провадження № 0018230: відеозапис слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_12 , який записано на диск DVD-R;
висновком експерта № 194/Е, експертиза почата 04.02.2015 року, експертиза закінчена 04.02.2015 року, згідно якого при зверненні за медичною допомогою 28.12.2014 року о 22:27 год. у гр. ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мали місце:

- рана в 5 міжребір`ї на грудній клітці зліва по переднє-паховій лінії розмірами 2,5х0,5 см лінійної форми з рівними краями, гострими кінцями, з рановим каналом, що відходить від неї в напрямку зліва-направо, спереду-назад, горизонтально в 5 міжребір`ї, по ходу якого перетинаються підшкірно-жирова клітковина, міжреберні м`язи, пристінкова плевра, перикард та ушкоджується лівий шлуночок серця ближче до верхівки; крововиливи в порожнину перикарду (до 100мл крові зі згортками), у ліву плевральну порожнину (до 500мл крові зі згортками) проникаюче колото-різане поранення грудної клітки зліва;

- непроникаюча колото-різана рана по бічній стінці живота зліва дещо вище гребеня крила здухвинної кістки.
Локалізація та характер вищевказаних ушкоджень, які містяться в медичній документації, з урахуванням обставин справи, в тому числі і часових даних, у своїй сукупності дозволяють стверджувати, що дані ушкодження утворились внаслідок двократної травмуючої дії гострого предмету(тів), що має(ють) колюче-ріжучі властивості, до якого(их) відноситься клинок ножа, могли утворитись в термін вказаний у постанові, тобто 28.12.2014 року.
За ступенем тяжкості вищевказане проникаюче колото-різане поранення грудної клітки зліва відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя), згідно п. 2.1.3. Й «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6.
Непроникаючі рани, у звичайному перебігу, загоюються у строк понад 6 діб, але менше ніж 21 добу, тобто, саме на цей строк буде порушена як функція травмованої ділянки, так і у цей строк буде відновлена її анатомічна цілісність. Цей строк визначає тривалість розладу здоров`я. Саме тому, відповідно до п.п. 2.3.5 та 2.3.3., 4.6 вищевказаних «Правил…», вказана непроникаюча колото-різана рана відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я;
- довідкою № 320 Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, згідно якої ОСОБА_10 перебував на лікуванні у вказаній установі з 28.12.2014 року з діагнозом: проникаюче колото-різане поранення серця з пошкодженням лівого шлуночка через гемоперикард. Тампонада серця гемоторакс зліва. Непроникаюче колото-різане поранення живота. Алкогольне сп`яніння 1,9%.
Наведені докази у своїй сукупності повністю підтверджують винність ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Щодо позиції потерпілого про нанесення йому ОСОБА_12 трьох ударів ножем, а в судово-медичній експертизі вказано про дві рани, суд приймає до уваги два удари колюче-ріжучим предметом обвинуваченим у життєво-важливі органи потерпілого.
Суд враховує покази потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_10 , вважає їх достовірними та такими, що відповідають обставинам справи щодо вчинення обвинуваченим ОСОБА_12 закінченого замаху на вбивство потерпілого, оскільки обвинувачений виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі.
Так, відповідно до ч. 1 ст.15 КК замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення відповідного злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Частина 2 ст 15 КК України визначає, що замах на вчинення злочину є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі. Згідно з ч.2 ст.24 КК умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.
При відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим. Судова практика для з`ясування змісту й спрямованості умислу особи орієнтує суди на те, що при дослідженні доказів їм необхідно виходити із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки (п.22 постанови Пленуму ВС «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07.02.2003 № 2).
Так, судом враховано наявність довготривалого конфлікту між обвинуваченим та потерпілим; обвинувачений з власної ініціативи запропонував потерпілому зустрітись, щоб обговорити конфліктну ситуацію; ОСОБА_12 наніс потерпілому ОСОБА_10 два цілеспрямованих удари предметом, що має колюче-ріжучі властивості, в область життєво важливих органів: грудної клітини та черевної порожнини, після чого пішов з місця вчинення злочину, не вживши будь-яких заходів, щоб відвернути настання для потерпілого шкідливих наслідків.
Таким чином, протиправні дії ОСОБА_12 були безпосередньо спрямовані на позбавлення життя ОСОБА_10 , але злочинний наслідок (смерть) не настав з причин, незалежних від волі обвинуваченого. В даному випадку до дій, безпосередньо спрямованих на позбавлення життя потерпілого, слід віднести завдання обвинуваченим потерпілому двох цілеспрямованих ударів предметом, що має колюче-ріжучі властивості, в область життєво важливих органів.

Таким чином, завдання ушкоджень в життєво важливі органи тіла, які, як правило, спричиняють смерть потерпілого, але не призвели до смертельного наслідку лише через випадковий збіг обставин, незалежних від волі винного, належить кваліфікувати не за наслідками, що сталися, а як замах на умисне вбивство.

До показів обвинуваченого ОСОБА_12 , що він не мав умислу вбивати потерпілого, суд ставиться критично та вважає, що він таким чином бажає уникнути відповідальності. Потерпілий на досудовому слідстві та в суді надавав послідовні покази, підстав оговорювати обвинуваченого ОСОБА_12 у нього немає.
Оцінюючи докази в їх сукупності, які досліджені в судовому засіданні, суд вважає доведеною вину ОСОБА_12 у вчинені закінченого замаху на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, однак злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі, та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.
При таких обставинах суд не може погодитись з позицією обвинуваченого та захисту щодо кваліфікації дій ОСОБА_12 за ч. 1 ст. 121 КК України.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_12 суд приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, конкретні обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_12 , який на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий.
Згідно вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Пом`якшуючими обставинами щодо ОСОБА_12 суд визнає часткове визнання своєї вини, часткове відшкодування заподіяної шкоди.
Обтяжуючих покарання обставин відносно обвинуваченого судом не встановлено.
При визначенні міри покарання обвинуваченому суд, з врахуванням його особи, вважає за вірне обрати ОСОБА_12 міру покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції статті, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Питання щодо речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.
Цивільний позов ОСОБА_10 про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого в розмірі 30 000 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі, так як визнаний обвинуваченим, є обґрунтованим та співрозмірним заподіяній шкоді потерпілому.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, колегія суддів, -
засудила:
ОСОБА_12 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_12 , до набрання вироком законної сили, залишити попередню тримання під вартою в Київському слідчому ізоляторі Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області.
Строк відбування покарання ОСОБА_12 рахувати з 30 грудня 2014 року дати його фактичного затримання.
Цивільний позов задовольнити повністю.
Стягнути зі ОСОБА_12 на користь ОСОБА_10 30 000 (тридцять тисяч) гривень моральної шкоди.
Речові докази:
- сині спортивні штани «Nike», сині з білою смужкою кросівки «Adidas», чорна в`язана шапка без бирки, які належать ОСОБА_12 та передано на зберігання в камеру схову речових доказів Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві, - повернути ОСОБА_12 ;
- відеозапис слідчого експерименту, який міститься на диску DVD-R, що зберігається у матеріалах кримінального провадження, - залишити у матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілому, захисникам та прокурору.

Головуючий суддя:
Суддя
Суддя