АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/256/2016 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 584 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2016 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
з участю:
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
перекладача ОСОБА_8
підозрюваного ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 28 грудня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання заступника прокурора м. Києва ОСОБА_10 , та визнано наявність підстав для продовження екстрадиційного арешту до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про його видачу та притягнення до кримінальної відповідальності і здійснення фактичної передачі компетентним органам Республіки Узбекистан, щодо:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Узбекистан, Ферганскої обл., м. Бешарик, одруженого, маючого шістьох дітей, один з яких перебуває на утриманні, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого.

Згідно ухвали слідчого судді, продовження застосування екстрадиційного арешту щодо ОСОБА_11 обґрунтовується тим, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. «б» ч. 3 ст. 159 КК Республіки Узбекистан відповідного кримінального правопорушення ч. 3 ст. 109 КК України, і є екстрадиційним, оскільки передбачає покарання на строк більше року позбавлення волі.
Крім того, Генеральною прокуратурою України продовжено строк проведення екстрадиційної перевірки, яка на даний час не закінчена, оскільки ОСОБА_11 звернувся в органи міграційної служби України, з відповідною заявою про надання йому статусу біженця або особи яка потребує додаткового захисту.
Враховуючи вищезазначене, слідчий суддя, дійшов висновку, що застосування до підозрюваного ОСОБА_11 будь-яку іншу міру запобіжного заходу, окрім екстрадиційного арешту, може бути недостатнім для запобігання ОСОБА_11 можливості переховуватися з метою ухилення від передачі його правоохоронним органам Республіки Узбекистан, враховуючи покарання за інкриміноване йому кримінальне правопорушення, згідно законодавству Республіки Узбекистан.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисник - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 28 грудня 2015 року, скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою прийняти рішення про визнання відсутності підстав для подальшого тримання під вартою громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та прийняти рішення про його звільнення у залі судових засідань.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, захисник посилається на те, що слідчий суддя, при винесені рішення про продовження застосування екстрадиційного арешту, не встановив конкретного строку тримання під вартою, а прив`язка до рішення Генеральної прокуратури України є загальною і не може вважатись такою, що відповідає вимогам ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Крім того, автор апеляції, зазначає, що у разі видачі ОСОБА_11 в країну громадянської належності він піддаватиметься ризику зазнати катувань, жорстокого поводження та смерті, а відтак, ОСОБА_11 , як особа, на яку поширює дію Закон України № 3671-VI «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», не може бути виданий в Республіку Узбекистан допоки він перебуває в такому статусі, також, захисник стверджує, що видача ОСОБА_11 в Узбекистан суперечить зобов`язанням України за ст. 3 Конвенції ООН проти катувань та інших жорстоких, нелюдських чи таких, що принижують гідність видів поводження і покарання, а також ст. Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Разом з тим, ОСОБА_11 є батьком шести дітей, позитивно характеризується за місцем праці(офіційно працював в Російській Федерації), раніше не судимий. Захисник, звертає увагу суду на те, що за час перебування підозрюваного ОСОБА_11 в СІЗО погіршився його стан здоровя, що надалі потребує належного лікування, однак, в умовах СІЗО це неможливо.

Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_11 та захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, що заперечував проти скасування ухвали слідчого судді, вивчивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

07 лютого 2014 року слідчим СВ УВЛ Ферганської області Республіки Узбекистан прийнято постанову про притягнення як обвинуваченого ОСОБА_11 по п. «б» ч.3 ст. 159, п. «а» ч.3 ст. 244-1, ч.1 ст. 244-2, ч.1 ст. 246 КК Республіки Узбекистан.
07 лютого 2014 року, ОСОБА_11 оголошено в розшук.

07 лютого 2014 року, головуючим суддею у кримінальних справах міста Фергана щодо ОСОБА_11 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

09 червня 2015 року, на території міста Києва ОСОБА_11 затримано.

11 червня 2015 року, до ОСОБА_11 застосовано тимчасовий арешт строком на 40 діб до отримання від компетентного органу Республіки Узбекистан запиту про його видачу.

02 липня 2015 року, прокуратурою міста Києва з Генеральної прокуратури України отримано запит Генеральної прокуратури Республіки Узбекистан про видачу громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_11

09 липня 2015 року, слідчим суддею Шевченківського районного суду міста Києва до ОСОБА_11 застосовано екстрадиційний арешт.

03 вересня 2015 року та 02 листопада 2015 року, були винесені ухвали Шевченківського районного суду м. Києва про продовження щодо ОСОБА_11 екстрадиційного арешту до рішення Генеральною прокуратурою України питання про видачу і здійснення фактичної передачі компетентним органам Республіки Узбекистан.

28 грудня 2015 року, заступник прокурора м. Києва ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді з клопотанням про наявність підстав для продовження екстрадиційного арешту до рішення Генеральною прокуратурою України питання про видачу і здійснення фактичної передачі компетентним органам Республіки Узбекистан. відносно ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки, 25 червня 2015 року підозрюваний ОСОБА_11 звернувся до Головного управління Державної міграційної служби в м. Києві з відповідною заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, Генеральною прокуратурою України продовжено строк проведення екстрадиційної перевірки, яка на даний час не закінчена.

28 грудня 2015 року, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва задоволено клопотання заступника прокурора м. Києва ОСОБА_10 , та продовжено екстрадиційний арешт до рішення Генеральною прокуратурою України питання про видачу і здійснення фактичної передачі компетентним органам Республіки Узбекистан. відносно ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не більше ніж 12 місяців.

Задовольняючи клопотання заступника прокурора м. Києва ОСОБА_10 про наявність підстав для продовження екстрадиційного арешту відносно ОСОБА_12 , слідчий суддя, виходив з того, що застосування до підозрюваного ОСОБА_11 будь-яку іншу міру запобіжного заходу, окрім екстрадиційного арешту, може бути недостатнім для запобігання ризику переховування ОСОБА_11 з метою ухилення від передачі його правоохоронним органам Республіки Узбекистан, враховуючи покарання за інкриміноване йому кримінальне правопорушення згідно законодавству Республіки Узбекистан, за яке передбачено покарання на строк більше року позбавлення волі
Таким чином, твердження захисника щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваної ухвали є непереконливими, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому вислухавши та врахувавши пояснення всіх учасників судового розгляду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду прийнята згідно норм Кримінально процесуального кодексу України, положень Конвенції про правову допомогу в правових відносинах по цивільних, сімейних і кримінальних справ, Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, підстав для скасування даної ухвали, колегія суддів, не вбачає, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422, 583 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 28 грудня 2015 року, якою задоволено клопотання заступника прокурора м. Києва ОСОБА_10 , та визнано наявність підстав для продовження екстрадиційного арешту до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про його видачу та притягнення до кримінальної відповідальності і здійснення фактичної передачі компетентним органам Республіки Узбекистан, щодо ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 , - без задоволення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4