Дата документу Справа № 310/7037/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/1758/15 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний №310/7037/15-к
Категорія: ст.185 ч.1 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши в апеляційному порядку, у відкритому судовому засіданні, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002783, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Бердянська, громадянки України, не заміжньої, яка має на утриманні малолітню дитину, з повною загальною середньою освітою, яка не працює, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима: 07.11.2014 року Бердянським міськрайонним судром Запорізької області за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 311, ст. 70 КК України до 1 року позбавлення волі з випробуванням строком на 1 рік,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 1 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 серпня 2015 року,

встановила:
В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржувану ухвалу щодо ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з неправильним тлумаченням закону, який суперечить його точному змісту та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, і призначити новий розгляд обвинувального акта у суді першої інстанції, посилаючись на наступні обставини:

- в обвинувальному акті містяться відомості щодо суми, яку потерпілий дозволив зняти ОСОБА_7 зі своєї пенсійної картки, зокрема зазначено, що ОСОБА_9 з власної ініціативи добровільно передав ОСОБА_7 для придбання спиртних напоїв та продуктів харчування для подальшого спільного вживання в цей день, належну йому банківську карту АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 (пенсійну), та повідомив їй пін-код від цієї карти, проте, потерпілий не дозволяв ОСОБА_7 зняти з належної йому пенсійної карти всі грошові кошти в сумі 3 350 грн. та витратити на власні потреби. Також, на думку апелянта, відомості про суму, яку потерпілий дозволив витратити на спиртні напої та продукти харчування, не впливають на правову кваліфікацію дій, вчинених ОСОБА_7 ;

- те, що з обвинувального акта незрозуміло, коли саме у обвинуваченої виник умисел на заволодіння майном потерпілого, не є підставою для повернення обвинувального акта відповідно до КПК України.

Всі ці обставини, як вважає прокурор, суд мав можливість уточнити для себе під час судового розгляду, а прокурор, відповідно до ст. 338 КПК України, мав право змінити обвинувачення та скласти новий обвинувальний акт, в якому, з урахуванням даних, отриманих під час судового розгляду, уточнити обставини кримінального правопорушення.

Також апелянт звертає увагу на те, що рішення суду про повернення обвинувального акта прокурору, є незрозумілим, виходячи з того, що обвинуваченій та потерпілому зміст обвинувачення є зрозумілим, жодних клопотань про конкретизацію обвинувачення від них як під час досудового розслідування, так і судового провадження не надходило.

Оскаржуваною ухвалою обвинувальний акт з додатками до нього у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 1 КК України, повернутий прокурору Бердянської міжрайонної прокуратури ОСОБА_8 для виправлення недоліків.

Суд повернув обвинувальний акт прокурору за наступних підстав:

- у порушення вимог п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України, орган досудового розслідування не встановив та не вказав в обвинувальному акті, саме яку суму грошей потерпілий ОСОБА_9 дозволив витратити ОСОБА_7 , добровільно передаючи їй своє майно, і саме яку суму грошових коштів вона таємно від нього викрала, оскільки в обвинувальному акті вказана лише загальна сума грошей, знятих обвинуваченою з картки потерпілого;

- у порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, орган досудового розслідування, формулюючи суть обвинувачення, допустив наявність суперечності, даючи діям обвинуваченої правову кваліфікацію за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), при цьому, викладаючи в обвинувальному акті фактичні обставини справи, як добровільну, за власною ініціативою, передачу потерпілим обвинуваченій банківської карти та повідомлення їй пін-коду для зняття грошей;

- при вказаних обставинах в обвинувальному акті не встановлено та не вказано спрямованість умислу ОСОБА_7 та що він був спрямований на таємне викрадення майна потерпілого чи заволодіння його майном шляхом зловживання довірою.

За таких обставин суд дійшов висновку, що зазначене в обвинувальному акті неконкретне обвинувачення, не відповідає вимогам КПК України та порушує право обвинуваченої на захист від такого обвинувачення.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, прокурора, який підтримав скаргу прокурора у провадженні, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.

Колегія суддів вважає, що ухвала районного суду підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.

Відповідно до ч. 2 цієї статті обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.

Згідно ч. 3 ст. 291 КПК України обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Відповідно до ч. 4 цієї статті до обвинувального акта додається: 1) реєстр матеріалів досудового розслідування; 2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; 3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування; 4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного. Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

Аналіз змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, свідчить про те, що він відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Доводи місцевого суду про те, що в обвинувальному акті у порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, орган досудового розслідування, формулюючи суть обвинувачення, допустив наявність суперечності, даючи діям обвинуваченої правову кваліфікацію за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), при цьому, викладаючи в обвинувальному акті фактичні обставини справи, як добровільну, за власною ініціативою, передачу потерпілим обвинуваченій банківської карти та повідомлення їй пін-коду для зняття грошей, є необґрунтованими, виходячи з наступного.

За змістом диспозиції ст. 190 КК України шахрайство полягає в умисному протиправному шляхом обману чи зловживання довірою заволодінні чужим майном й оберненні його на власну користь.

Відповідно до роз`яснень п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 10 від 06.11. 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» - обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вірогідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього.

Як випливає зі змісту зазначеної норми кримінального закону та роз`яснень Пленуму Верховного суду України, отримання майна за умови виконання будь-якого зобов`язання належить кваліфікувати як шахрайство в тому разі, коли винна особа в момент заволодіння цим майном мала на меті його присвоїти, а зобов`язання - не виконувати. Як шахрайство, вчинене шляхом зловживання довірою, слід розглядати укладення договорів кредиту, позики, попередньої оплати за виконання певної робити тощо без наміру повернути отримані кошти чи інші матеріальні цінності, виконати належно обумовлену роботу чи повернути борг. Обман, як спосіб шахрайства, полягає в повідомленні потерпілому неправдивих відомостей або у приховуванні відомостей про різноманітні обставини, повідомлення яких мало б суттєве значення для поведінки потерпілого. До вказаних обставин відносяться й такі, що стосуються певних подій, юридичних фактів, дій окремих осіб. Із суб`єктивної сторони шахрайство характеризується прямим умислом і корисливим мотивом.

Виходячи з вищевказаного, а також враховуючи те, що потерпілий ОСОБА_9 з власної ініціативи добровільно передав ОСОБА_7 для придбання спиртних напоїв та продуктів харчування для подальшого спільного вживання в цей день, належну йому банківську карту АТ «Ощадбанк» та повідомив їй пін-код від цієї карти, колегія суддів вважає, що в діях останньої відсутній склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, оскільки ОСОБА_7 отримала цю банківську карту без застосування до потерпілого обману чи зловживання довірою, крім того, не мала на меті в той час присвоїти грошові кошти ОСОБА_9 , які знаходилися в «Ощадбанку».

Інші обставини, на які послався суд, як на підстави для повернення обвинувального акту, зокрема про те, що: у порушення вимог п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України, орган досудового розслідування не встановив та не вказав в обвинувальному акті, саме яку суму грошей потерпілий ОСОБА_9 дозволив витратити ОСОБА_7 , добровільно передаючи їй своє майно, і саме яку суму грошових коштів вона таємно від нього викрала, оскільки в обвинувальному акті вказана лише загальна сума грошей, знятих обвинуваченою з картки потерпілого; при вказаних обставинах в обвинувальному акті не встановлено та не вказано спрямованість умислу ОСОБА_7 та що він був спрямований на таємне викрадення майна потерпілого чи заволодіння його майном шляхом зловживання довірою, також є необґрунтованими, оскільки не порушують вимог до обвинувального акту, передбачених ст. 291 КПК України.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала місцевого суду скасуванню, з направленням матеріалів кримінального провадження до того ж суду на новий розгляд зі стадії підготовчого судового провадження.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 серпня 2015 року, якою обвинувальний акт з додатками до нього у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 1 КК України, повернутий прокурору Бердянської міжрайонної прокуратури ОСОБА_8 для виправлення недоліків, скасувати, а матеріали кримінального провадження направити до того ж районного суду на новий розгляд зі стадії підготовчого судового провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4