Ухвала

іменем україни

15 вересня 2015 рокум. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії:

головуючої ОСОБА_12
суддів:ОСОБА_13, ОСОБА_14
при секретарі ОСОБА_15
за участю прокурора ОСОБА_16
потерпілого ОСОБА_6,
представника потерпілого ОСОБА_7,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0003440 за обвинуваченням

ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1, такого, що не має судимості,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_6 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 28 січня 2015 року,

в с т а н о в и в:

Вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 листопада 2014 року ОСОБА_8 засуджено:

за ч. 1 ст. 119 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;

за ч. 1 ст. 122 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_8 звільнено від призначеного покарання.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 5 771 грн.

Прийняте рішення щодо речових доказів.

Згідно з вироком ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 03:00 год, перебуваючи на подвір'ї будинку АДРЕСА_2, у ході сварки, яка виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, умисно наніс ОСОБА_9 удар кулаком в обличчя, внаслідок чого потерпілий упав, опинившись в положенні лежачи спиною на землі обличчям доверху.

Продовжуючи свої злочинні дії, не передбачаючи можливості настання наслідків у виді смерті ОСОБА_9, хоча повинен був і міг їх передбачити, ігноруючи безпорадний стан потерпілого та той факт, що останній не намагався чинити опір, ОСОБА_8 кулаками та ногою наніс ОСОБА_9 серію ударів в обличчя, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Після вчинення зазначених протиправних дій ОСОБА_8 залишив місце злочину, а ОСОБА_9, не приходячи у свідомість, помер на місці від механічної асфіксії внаслідок аспірації кров'ю у результаті кровотечі, яка виникла від отриманих ним тілесних ушкоджень.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 28 січня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_8 змінено. Доповнено вступну частину вироку відомостями про наявність у обвинуваченого неповнолітніх дітей: доньки, 1997 року народження та сина, 2006 року народження. У резолютивній частині вироку зазначено про зарахування у строк відбування покарання тримання ОСОБА_8 під вартою у період з 17.06.2012 року по 16.07.2012 року. У решті вирок залишено без зміни.

У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Кваліфікацію дій ОСОБА_8 за ст. 119 КК вважає неправильною. На його думку вбивство ОСОБА_9 засуджений вчинив з прямим умислом та особливою жорстокістю.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілого ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7 на підтримку касаційної скарги, прокурора, яка вважала, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду скасуванню через її невідповідність вимогам ст. 419 КПК, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга потерпілого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачення ОСОБА_8 за ст. 115 КК не висувалось. В судовому засіданні прокурор змінив обвинувачення ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 121 КК на ч. 1 ст. 119 та ч. 1 ст. 122 КК, проте потерпілий наполіг на підтриманні обвинувачення в попередньому обсязі.

За таких обставин, провівши судовий розгляд в межах обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК та встановивши, що в матеріалах кримінального провадження відсутні належні й достатні докази на підтвердження заподіяння потерпілому саме тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило його смерть, суд обґрунтовано кваліфікував вчинене діяння за ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 119 КК.

Так, згідно висновків судово-медичної експертизи № 222 від 17.07.2012 року, комісійної судово-медичної експертизи № 247 від 11.10.2012 року потерпілому було заподіяно середньої тяжкості та легкі тілесні ушкодження. Саме середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження перебувають в опосередкованому причинному зв'язку з настанням смерті. Безпосередньою причиною смерті потерпілого стала асфіксія, яка виникла внаслідок аспірації крові, як результат перелому кісток носа, виличних кісток з пошкодженням судин носа та кровотечею з них в сукупності з пригніченням свідомості на фоні алкогольного сп'яніння. Визначальним виявилось положення тіла «горілиць», сильний ступінь алкогольного сп'яніння та наявність стану пригнічення свідомості (відсутність «захисних» глоточного, рвотного, кашльового рефлексу). При цьому можливість стверджувати, що пригнічення свідомості у потерпілого відбулося внаслідок легкої черепно-мозкової травми у виді струсу головного мозку, у експертів відсутня.

Допитаний в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_10 підтвердив відсутність у потерпілого тяжких тілесних ушкоджень. Вказав, що смерть ОСОБА_9 настала від асфіксії, яка виникла тому, що в дихальні шляхи попала кров внаслідок перелому кісток носа. Накопичення крові відбулося через порушення рефлексу кашлю або через втрату свідомості. Якби потерпілий знаходився не у вимушеному положенні на спині, а в положенні, яке б запобігало попаданню крові, то можливо б він видужав.

Висновки експертиз об'єктивно підтверджуються іншими доказами по справі - показаннями засудженого, свідків, даними протоколів слідчих дій, а тому не викликають у суду сумнівів щодо їх достовірності.

Таким чином, за встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 122 КК та ч. 1 ст. 119 КК кваліфіковані правильно.

Вирок суду є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст. 374 КПК.

У апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 питання про вчинення засудженим умисного вбивства не ставив, натомість наполягав на кваліфікації вчиненого за ч. 2 ст. 121 КК. Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 419 КПК дав належну оцінку цим доводам та обґрунтовано відмовив у задоволенні касаційної скарги потерпілого.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для зміни чи скасування судових рішень відносно ОСОБА_11, не встановлено.

Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 28 січня 2015 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14