Справа №485/729/15-к 21.10.2015 21.10.2015 21.10.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження: № 11-кп/784/596/15 Головуючий суду першої інстанції:
Категорія: ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду:
ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 жовтня 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши за матеріалами кримінального провадження №0000211 апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 12 червня 2015 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пантазіївка Знам`янського району Кіровоградської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше неодноразово судимий, останній раз 04.12.2014 року Новоархангельським районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185; ч. 2 ст. 185 , ч. 3 ст. 185, ст..70 КК України до 4 років позбавлення волі та із застосуванням ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України

учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_7

обвинувачений: ОСОБА_6

захисник: ОСОБА_8

в с т а н о в и в :
Короткий зміст вимог апеляційної скарги:
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок та виправдати його в зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції :
Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, ч. 3 ст. 185 КК України та йому призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком від 04.12.2004 року Новоархангельського районного суду Кіровоградської області та остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги:
Обвинувачений ОСОБА_6 вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав однобічності та неповноти судового слідства, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи.

Стверджує, що крадіжки не вчиняв: так у ОСОБА_9 телефон не викрадав, а попросив його, для того щоб послухати музику і останній йому дозволив взяти телефон та наушники. В той же день він телефон загубив, тому повернув ОСОБА_9 тільки наушники, а телефон був знайдений та повернутий свідком ОСОБА_10 .

Також, зазначає, що не мав наміру привласнювати і телефон ОСОБА_11 він тільки забрав його зі столику в магазині, коли ОСОБА_11 забув його там, з метою віддати останньому, але не встиг це зробити, бо його затримали працівники міліції.

Стверджує, що майно ОСОБА_12 він також не викрадав,батько ОСОБА_12 , з яким він вживав горілку, сам запропонував йому забрати ноутбук та мобільний телефон дочки та обміняти їх на спиртні напої. В подальшому він збирався заплатити гроші за вказані речі.

Зазначає, що після винесення вироку, під час його ознайомлення з матеріалами кримінального провадження в СІЗО м. Миколаєва на нього чинився психологічний тиск з боку прокурора та фізичний тиск з боку працівників СІЗО.

Стверджує,що на момент вручення йому повідомлення про підозру було порушено його право на захист, так як повідомлення про підозру йому було вручено 20.03.2015 року о 18 год. у відсутності його захисника ОСОБА_8 ..

Зазначає, що захисник ОСОБА_8 неналежно здійснював його захист при розгляді справи в суді.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого, та залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Встановлені судом першої інстанції обставини:
Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 , будучи раніше неодноразово судимим, під час іспитового строку на шлях виправлення не став та повторно вчинив новий умисний злочин проти власності за наступних обставин.

Так, 18.03.2015 року о 10 год. 00 хв. ОСОБА_6 з метою вжиття спиртних напоїв прийшов в гості до будинку свого знайомого ОСОБА_9 , розташованого в АДРЕСА_2 , та запропонував останньому вжити разом з ним горілку.

На дану пропозицію ОСОБА_9 відмовив та попросив ОСОБА_6 залишити його будинок.

ОСОБА_6 скористався тим, що ОСОБА_9 відпочивав та умисно, шляхом вільного доступу з підвіконня спальної кімнати повторно, таємно викрав належний ОСОБА_9 мобільний телефон HTC з картою пам`яті на 2 Гб, без сім-картки, вартістю 210 грн. та вакуумні навушники ТБК ТН-ЕВ900, вартістю 110 грн.

Викрадене майно ОСОБА_6 привласнив та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 320 грн.

Крім цього, 19.03.2015 року о 10 год. 30 хв. ОСОБА_6 знаходився в приміщенні магазину «Продуктовий» ФОП ОСОБА_13 , який розташований в АДРЕСА_2 , де вживав спиртні напої спільно з ОСОБА_11 . Під час вживання спиртних напоїв ОСОБА_11 поклав на стіл, за яким сидів разом з ОСОБА_6 , свій мобільний телефон НОКІА С-2 з картою пам`яті на 2 Гб, вартістю 278 грн. та сім-карткою мобільного оператора МТС, вартістю 15 грн., на рахунку якої знаходилося 5 грн. 92 коп. Через короткий проміжок часу ОСОБА_11 сп`янів та, залишивши вказаний телефон на столі, вийшов з приміщення магазину на вулицю, де заснув. Після цього ОСОБА_6 , скориставшись тим, що ОСОБА_11 заснув, діючи умисно, повторно, шляхом вільного доступу зі столу викрав належний ОСОБА_11 мобільний телефон.

Викрадене майно ОСОБА_6 привласнив та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 298 грн. 92 коп.

Крім того, 19.03.2015 року о 11 год. 00 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи навмисно, повторно, з метою таємного викрадення чужоого майна, через відчинені двері проник до будинку, а саме зальної кімнати будинку, розташованої за адресою АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_14 , звідки таємно викрав майно останньої, а саме: ноутбук НР ProBook 45258 з зарядним пристроєм до нього вартістю 3 500 грн., сумку для ноутбука марки «НР», вартістю 250 грн., мобільний телефон марки НТС А510, вартістю 453 грн., з сім-карткою мобільного оператора МТС, вартістю 15 грн., на рахунку якої знаходилось 53 грн. 27 коп., безпровідну комп`ютерну мишку А4 Tech, вартістю 150 грн., модем Stuztcom UM 150, вартістю 350 грн.

Викрадене майно привласнив собі та розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_14 матеріальний збиток на загальну суму 4 771 грн. 27 коп.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, на підтримку поданої обвинуваченим апеляційної скарги, думку прокурора про необгрунтованість вимог апеляційної скарги обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Вина ОСОБА_6 у таємному викраденні майна (крадіжки) ОСОБА_9 , а саме у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, при викладених у вироку обставинах підтверджена сукупністю доказів, досліджених та правильно оцінених судом.

Обвинувачений ОСОБА_6 в суді першої інстанції вину у вчиненні крадіжки майна ОСОБА_9 не визнав, та суду пояснив, що вказаний злочин він не вчиняв. Стверджував, що 17.03.2015 року він гостював у знайомих, спочатку у ОСОБА_12 а потім пішов до ОСОБА_9 . Перебуваючи у ОСОБА_9 він помітив телефон з наушниками і з дозволу останнього взяв його послухати музику. Наступного дня хотів повернути ОСОБА_9 його мобільний телефон , але виявив що загубив його, тому повернув тільки наушники.

Проте показання обвинуваченого ОСОБА_6 про невинуватість у скоєнні цього злочину спростовуються наступними доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження та які суд першої інстанції належним чином дослідив.

Так, потерпілий ОСОБА_9 , в суді першої інстанції пояснив, що 17.03.2015 року ОСОБА_6 з його дозволу переночував у нього. Наступного дня ОСОБА_6 вранці пішов і повернувся тільки на вечір з пляшкою горілки, яку запропонував вжити. Він йому відмовив. Під час бесіди з ОСОБА_6 він свій мобільний телефон поклав на підвіконня. Коли виявив відсутність телефону з навушниками, зрозумів, що його забрав ОСОБА_6 .

Він разом зі своїми товаришами знайшли ОСОБА_6 в центрі с. Червона Зірка і почали вимагати щоб той повернув мобільний телефон, на що останній сказав ,що не знає де телефон і повернув тільки наушники. Через деякий час телефон йому повернули працівники міліції.

Показання потерпілого ОСОБА_9 підтверджуються його заявою від 20.03.2015 р. до Снігурівського РВ УМВС про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 , який з території його домоволодіння шляхом вільного доступу здійснив крадіжку мобільного телефону ( а.к.п. 110), протоколом огляду місця події від 20.03.2015 р. з фототаблицею та план схемою до нього.( а.к.п. 111- 115), в ході якого було оглянуто кімнату та вікно куди потерпілий, в присутності обвинуваченого, поклав свій телефон та наушники.

Крім того показання потерпілого узгоджуються з дослідженними судом письмовими доказами, а саме заявою ОСОБА_10 від 18.03.2015 р. про добровільну видачу мобільного телефону, який він знайшов біля свого двору ( а.к.п. 116). Та протоколом огляду від 23.03.2015 року мобільного телефону потерпілого в присутності ОСОБА_10 , який показав, що знайшов вказаний телефон біля воріт власного двору 18.03.2015 року близько 11 год30 хв( а.к.п. 117-120).

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 у таємному викраденні майна ОСОБА_11 (крадіжці), а саме у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, при викладених у вироку обставинах підтверджена сукупністю доказів, досліджених та правильно оцінених судом.

Так, обвинувачений в суді першої інстанції вину у вчиненні крадіжки майна ОСОБА_11 не визнав, та суду пояснив, що вказаний злочин він не вчиняв.

Стверджував, що 17.03.2015 він разом з ОСОБА_11 вживав спиртні напої у барі магазину в с. Червона Зірка. ОСОБА_11 забув на столику свій мобільний телефон, він його забрав для того, щоб повернути останньому.

Показання обвинуваченого ОСОБА_6 про невинуватість у вчиненні цього злочину спростовуються наступними доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження та які суд першої інстанції належним чином дослідив.

Так, потерпілий ОСОБА_11 суду першої інстанції пояснив, що в березні 2015 р. він вживав спиртні напої в барі магазину разом з ОСОБА_6 , під час вживання спиртних напоїв він поклав свій телефон « Нокія» на стіл, через деякий час він вийшов з магазину на вулицю і там заснув. Того ж дня виявив відсутність в нього телефону і повідомив працівників міліції про його викрадення.

Показання потерпілого ОСОБА_11 узгоджуються з поясненнями, допитаної в суді першої інстанції свідка ОСОБА_15 , яка працює продавцем бару магазину в с. Червона Зірка.

Вона підтвердила, що в березні 2015 р. ( точного часу не пам`ятає) обвинувачений разом з ОСОБА_11 вживали в барі спиртні напої. Вона бачила, що біля ОСОБА_11 лежав мобільний телефон. Коли ОСОБА_11 запитав у неї де його телефон, ОСОБА_6 відповів останньому, що все знаходиться у нього. Коли вони вийшли з бару, вона зателефонувала дружині ОСОБА_11 ОСОБА_16 і повідомила, що її чоловік заснув на вулиці біля магазину, а його телефон взяв ОСОБА_6 та пішов в невідомому напрямку.

Показання свідка ОСОБА_15 узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_16 .. Яка в суді першої інстанції повідомила, що після того як їй зателефонувала ОСОБА_15 та повідомила, що ОСОБА_6 забрав телефон її чоловіка, вона подзвонила на номер чоловіка і обвинувачений пообіцяв віддати їй телефон, але при цьому називав різні місця свого перебування. Тоді вона попрохала свого брата ОСОБА_17 знайти ОСОБА_6 та забрати телефон.

Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_17 підтвердив, що дійсно в березні 2015 р.( точну дату не пам`ятає) в другій половині дня, йому подзвонила сестра ОСОБА_16 та повідомила, що в її чоловіка вкрав телефон ОСОБА_6 і попрохала знайти його. Вони разом з братом ОСОБА_18 на мопеді наздогнали обвинуваченого. Крім мобільного телефону ОСОБА_11 у нього був ноутбук та інший мобільний телефон. Вони запідозрили, що ці речи він також викрав і визвали працівників міліції.

Свідок ОСОБА_18 надав суду аналогічні показання.

Показання потерпілого ОСОБА_11 та вищеназваних свідків узгоджуються з дослідженними судом письмовими доказами, а саме з заявою потерпілого ОСОБА_11 від 20.03.2015 р. до Снігурівського РВ УМВС про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 , який в приміщенні магазину шляхом вільного доступу вчинив крадіжку мобільного телефону ( а.к.п. 137), протоколом огляду місця події від 20.03.2015 р. та план - схемою до нього в ході якого було оглянуто приміщення магазину та столу на якому знаходився мобільний телефон. ( а.к.п. 138-140).

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 у таємному викраденні майна ОСОБА_12 (крадіжці) , а саме у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, при викладених у вироку обставинах підтверджена сукупністю доказів, досліджених та правильно оцінених судом.

Так, обвинувачений в суді першої інстанції вину у вчиненні крадіжки майна ОСОБА_12 не визнав, та суду пояснив, що вказаний злочин він не вчиняв. Стверджував, що він домовився з ОСОБА_19 , батьком потерпілої, про продаж йому ноутбука дочки за 3500 грн.. Гроші він планував взяти у своєї співмешканки. Тому він сам зайшов до будинку ОСОБА_19 , як вони і домовлялись, та забрав з кімнати чорну сумку з ноутбуком і пішов додому. Коли його наздогнали якісь чоловіки і забрали телефон ОСОБА_11 та почали запитувати чий в нього ноутбук, він сказав, що його співмешканки, оскільки не хотів розповідати про їх домовленість з ОСОБА_19 .

Показання обвинуваченого ОСОБА_6 про невинуватість у скоєнні цього злочину спростовуються наступними доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження та які суд першої інстанції належним чином дослідив.

Так, потерпіла ОСОБА_12 суду першої інстанції пояснила, що вона працює фельдшером у медпункті с. Червона Зірка . 15.03.2015р. до неї прийшов обвинувачений, який представився « ОСОБА_20 » та попросив допомоги, сказавши, що його побили. Вона зробила йому перев`язку. Через декілька днів він прийшов до них додому, де вона познайомила його зі своїми батьками.

Обвинувачений заходив до них декілька раз, при цьому спілкувався з нею та її батьком. 19.03.2015р., повернувшись з роботи, виявила відсутність ноутбуку,сумки до нього,комп`ютерної мишки та мобільного телефону та відразу визвала працівників міліції.

Показання потерпілої ОСОБА_12 узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_19 , який суду першої інстанції пояснив, що ОСОБА_12 , яка є його донькою, познайомила їх з обвинуваченим, який потім декілька раз приходив до них в гості, останній раз в обід, в день крадіжки. Сам він в той день ходив до знайомих, коли повернувся, донька йому повідомила про зникнення своїх речей.

Ніякої домовленості з обвинуваченим про продаж йому ноутбуку у нього не було, оскільки це майно його дочки.

Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_17 пояснив, що коли вони забирали у обвинуваченого мобільний телефон ОСОБА_11 і побачили ноутбук, то запитали чий він, на що ОСОБА_6 визнав, що ноутбук належить медсестрі ОСОБА_12 , але не зміг пояснити, як він опинився у нього.

Свідок ОСОБА_18 надав аналогічні показання, які узгоджувались з показаннями ОСОБА_17 .

Крім показань свідків вина ОСОБА_6 у викраденні майна ОСОБА_12 підтверджується заявою останньої від 19.03.2015р. до Снігурівського РВ УМВС України про притягнення до кримінальної відповідальності невідомої особи, яка з будинку шляхом вільного доступу здійснила крадіжку майна ( а.к.п. 64) , протоколом огляду місця події від 19.03.2015р.з фото таблицею та схемою,( а.к.п. 65-70), протоколом огляду предмету від 19.03.2015 року з фото таблицею, в ході якого було оглянуто викрадені речі ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , вилучених у ОСОБА_6 ( а.к.п.71-75), висновком судової дактилоскопічної експертизи №66 від 27 квітня 2015 року, у відповідності до якого сліди папілярних узорів пальців рук, вилучені із житлового будинку ОСОБА_14 залишені ОСОБА_6 ( а.к.п. 99-107).

Дослідивши докази в їх сукупності, суд дійшов правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст. 185 КК України , тобто у таємному викраденні чужого майна ОСОБА_9 і ОСОБА_11 вчиненого повторно та у таємному викраденні майна ОСОБА_12 (крадіжці) вчинененого повторно, поєднаного з проникненням у житло, а саме у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, при викладених у вироку обставинах.

Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані судом за ч.2, ч.3 ст.185 КК України.

А тому доводи викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_6 про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та недоведеність його вини у скоєнні цих злочинів повністю спростовані.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 , що показання потерпілих та свідків не доводять його вини у вчиненні крадіжок, і, що останні навмисно обмовляють його, підтвердження не знайшли та спростовуються показами потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , які є послідовними, співпадають між собою та підтверджуються сукупністю наявних в матеріалах провадження доказів, яким суд дав оцінку.

Посилання обвинуваченого, що на нього з боку прокурора та працівників СІЗО м. Миколаєва, після винесення вироку, під час ознайомлення з матеріалами кримінальної справи чинився психологічний та фізичний тиск не заслуговують на увагу, оскільки обвинувачений посилається на обставини, які виникли після постановлення вироку, а тому не є предметом розгляду у даному кримінальному провадженні.

Неспроможними визнає суд твердження апелянта стосовно здійснення неналежного виконання захисником своїх обов`язків під час досудового та судового слідства, оскільки як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений від послуг захисника не відмовлявся та таких клопотань не заявляв.

Твердження ОСОБА_6 , що на досудовому слідстві були порушено його право на захист, так як повідомлення про підозру йому було вручено 20.03.2015 року о 18 год. у відсутності його захисника ОСОБА_8 є безпідставними.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування (а.к.п.7) та протоколу затримання ОСОБА_6 в якості підозрюваного ( а.к.п.76), 20.03.2015 року з 18 .00 години захисник безпосередньо брав участь у цих процесуальних діях. На стадії досудового розслідування зі сторони обвинуваченого будь - яких клопотань про порушення його прав на захист від обвинуваченого не надходило.

Тобто при проведенні слідчих дій з обвинуваченим порушень вимог ст. 52 КПК України органами досудового розслідування не було.

Визначаючи вид та розмір покарання ОСОБА_6 , суд відповідно до ст.65- 67 КК України врахував ступень тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких та середньої тяжкості, кількість епізодів злочинної діяльності, вчинення злочину в період іспитового строку.

Дані про особу обвинуваченого, а саме те що він за місцем реєстрації та відбуття покарання характеризується негативно, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий.

Обставин, які пом`якшують покарання судом не було встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Суд першої інстанції,на думку колегії суддів, дійшов вірного висновку, про призначення покарання ОСОБА_6 в межах санкцій зазначених статей, а тому немає підстав для скасування вироку та закриття кримінального провадження, про що просить в своїй апеляційній скарзі обвинувачений.

З огляду на наведене, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 , задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 12 червня 2015 року відносно нього - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4