П О С Т А Н О В А

13 серпня 2012 року м. Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду м. Миколаєва Захарченко Д.В., розглянувши апеляцію, подану помічником прокурора Ленінського району м. Миколаєва на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.05.2012 р. відносно ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.05.2012 р., ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було засуджено, кожного, за ст.186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням на 1 рік. ОСОБА_1 судом виправдано за ст.186 ч.2 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.6 КПК України.

02.06.2012 р. помічником прокурора була подана апеляція на вирок суду, яка постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08.06.2012 р. була залишена без руху, в звязку з невідповідністю вимог ст..350 КПК України.

14.06.2012 р. помічником прокурора знову була подана апеляція на вирок суду, яка постановою апеляційного суду Миколаївської області від 30.07.2012 р. повернута до Ленінського районного суду м. Миколаєва для вирішення питання щодо відповідності даної апеляції вимогам ст. 350 КПК України та про її подальший рух відповідно до ст. 352 КПК України.

Дослідивши апеляцію суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 371 КПК України неправильне застосування кримінального закону, що тягне за собою скасування або зміну вироку є: незастосування судом кримінального закону, який підлягає застосуванню; застосування кримінального закону, яке суперечить його точному змісту; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Ознайомившись з апеляцією прокурора на вирок суду, вбачаю, що, відповідно до вимог ст. 371 КПК України, між мотивувальною та резолютивною частиною апеляції прокурора містяться наявні суперечності щодо підстав скасування вироку.

Так, прокурор не погоджуючись з застосуванням ст.75, 76 КК України ОСОБА_3, про що вказував в мотивувальній частині апеляції, в резолютивній частині просить винести новий вирок з призначенням покарання ОСОБА_3 в виді позбавлення волі строком на 4 роки, при цьому прокурор не ставить питання щодо часткового скасування вироку в частині звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з іспитовим строком.

Крім того, щодо призначеного покарання ОСОБА_2, прокурор в мотивувальній частині апеляції не заперечував проти застосування, відповідно до вироку останньому вимог ст.75, 76 КК України. Між тим в резолютивній частині апеляції прокурором ставиться питання щодо скасування вироку ОСОБА_2, що суперечить його позиції в мотивувальній частині апеляції.

Також всупереч вироку відносно ОСОБА_2, прокурор в апеляції змінив вимоги ст.75 КК України і просить застосувати до ОСОБА_2 іспитовий строк 2 роки, а не на 1 рік, як це постановив суд першої інстанції. Тобто, така позиція прокурора є суперечливою, оскільки він в резолютивній частині не ставить питання про часткову зміну вироку, а просить вирок скасувати та постановити новий вирок.

Також, в супереч своїх висновків прокурор в резолютивній частині апеляції просить скасувати вирок відносно ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, що суперечить його позиції в мотивувальній частині апеляції, так як в ній ставиться питання про скасування вироку та постановлення нового вироку щодо одного ОСОБА_1 і визнання його винним.

Таким чином, мотивування незаконності рішення суду в частині неправильного застосування судом кримінального закону є суперечливим та воно суперечить проханню, викладеному в апеляції прокурора.

Враховуючи викладене, суд вважає, що подана прокурором апеляція не відповідає вимогам ст.350 КПК України, і підлягає залишенню без руху.

Керуючись ст.352 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляцію помічника прокурора Ленінського району м. Миколаєва на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.05.2012 р. відносно ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - залишити без руху.

Надати строк 7 діб для приведення апеляції у відповідність до вимог ст.350 КПК України.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: