Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

22 грудня 2015 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1 , перевіривши апеляційну скаргу прокурора прокуратури Шевченківського району міста Києва ОСОБА_2 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2015 року відносно ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0009573 та вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою,

в с т а н о в и в :

Вказаним вироком ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75, 76 КК України ОСОБА_4 звільнено від призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю в 3 роки не вчинить нового злочину та виконає покладений на нього обов`язок: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтись для реєстрації в кримінально - виконавчій інспекції.
Запобіжний захід, призначений ОСОБА_4 у вигляді застави - скасовано.
Ухвалено повернути ОСОБА_5 внесену ним заставу у вигляді грошових коштів у розмірі 48 720.00 гривень (сорок вісім тисяч сімсот двадцять гривень 00 копійок) на депозитний рахунок 4146 Шевченківського районного суду м. Києва.
ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеного цим вироком та за вироком Вінницького міського суду Вінницької області 10 червня 2015 року, остаточно призначено ОСОБА_3 покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді застави - скасовано.
Ухвалено повернути ОСОБА_7 внесену нею заставу у вигляді грошових коштів у розмірі 24 360.00 гривень (двадцять чотири тисячі триста шістдесят гривень 00 копійок) на депозитний рахунок 4146 Шевченківського районного суду м. Києва.
Судом у кримінальному провадженні вирішено питання про речові докази.
Не погодившись з зазначеним вироком, прокурор у кримінальному провадженні прокурор прокуратури Шевченківського району міста Києва ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок змінити в частині призначення покарання ОСОБА_3 та призначити йому покарання за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеного ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі, строк відбування покарання ОСОБА_3 , рахувати з дня його затримання з 01 лютого 2015 року, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

В обгрунтування неправильності застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність посилався на те, що суд першої інстанції під час призначення ОСОБА_8 покарання, застосовуючи за ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначив остаточне покарання менше, ніж призначено попереднім вироком. Також суд першої інстанції у вироку не вказав, з якого часу рахувати строк відбування покарання та відомості щодо зарахування періоду, з якого ОСОБА_8 відбув покарання за попереднім вироком.
14 грудня 2014 р. апеляційна скарга прокурора на вирок суду першої інстанції разом із матеріалами кримінального провадження № 0009573 надійшла до Апеляційного суду м. Києва та в цей же день передана судді-доповідачу. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року прокурору поновлено строк апеляційного оскарження вироку суду першої інстанції.
Однак перевіркою відповідності поданої прокурором апеляційної скарги вимогам ст. 396 КПК України виявились наявними перешкоди для відкриття апеляційного провадження.
Так, за правилами п. 4 ч. 2 ст. 396 КПК України, в апеляційній скарзі зазначаються вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Конкретні вимоги апеляційної скарги повинні бути сформульовані з урахуванням того, які рішення має право ухвалити суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок чи ухвалу суду першої інстанції, відповідно до положень, визначених ч. 1 ст. 407 КПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право:
1) залишити вирок або ухвалу без змін;
2) змінити вирок або ухвалу;
3) скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок;
4) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу;
5) скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження;
6) скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Згідно ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі:
1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення;
2) необхідності застосування більш суворого покарання;
3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції;
4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Однак, порушуючи в апеляційній скарзі питання про необхідність застосування обвинуваченому більш суворого покарання, прокурор не дотримався положень п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, та сформулював вимоги апеляційної скарги без урахування того, які рішення суд апеляційної інстанції згідно ч. 1 ст. 407 КПК України має право ухвалити за наслідками розгляду апеляційної скарги на вирок чи ухвалу суду першої інстанції.
Відповідно до частин 1, 2 статті 399 КПК України, суддя-доповідач, встановивши, що апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції подано без додержання вимог, передбачених статтею 396 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється достатній строк для їх усунення, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала апеляційну скаргу. Копія ухвали про залишення апеляційної скарги без руху невідкладно надсилається особі, яка подала апеляційну скаргу.
Якщо особа усунула недоліки апеляційної скарги у строк, встановлений суддею-доповідачем, вона вважається поданою у день первинного її подання до суду апеляційної інстанції. Протягом трьох днів після усунення недоліків апеляційної скарги і за відсутності перешкод суддя-доповідач постановляє ухвалу про відкриття апеляційного провадження.
Оскільки за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями призначати обвинуваченому покарання шляхом постановлення ухвали, вважаю, що вимоги особи, яка подала апеляційну скаргу, не відповідають змісту п. 4 ч. 2 ст. 396, ч. 1 ст. 407 КПК України, що перешкоджає відкриттю апеляційного провадження, а тому вона підлягає залишенню без руху.
Керуючись ст.ст. 396, 398, 399, 407, 420 КПК України, суддя-доповідач,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Шевченківського району міста Києва ОСОБА_2 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2015 року відносно ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0009573, - залишити без руху.
Встановити прокурору прокуратури Шевченківського району міста Києва ОСОБА_2 семиденний строк з дня отримання ухвали для усунення виявлених недоліків апеляційної скарги.
Копію ухвали негайно надіслати прокурору прокуратури Шевченківського району міста Києва ОСОБА_2 .
Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного
суду м. Києва ОСОБА_1