АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарях судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0003310 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мрин Носівського району Чернігівської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представників потерпілого ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

захисника ОСОБА_12 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

за апеляційними скаргами прокурора прокуратури Деснянського району м. Києва ОСОБА_13 та представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 14 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 14 липня 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 22.03.2015 близько 08 год. 55 хв., керуючи технічно-справним автомобілем марки «Джип Гранд Черокі», д.н.з. НОМЕР_1 , та рухаючись по вул. Бальзака зі сторони вул. Драйзера в напрямку пр. Ватутіна у м. Києві, в порушення вимог п. 1.3, п. 2.3 «б», п. 4.16 «а», п. 18.1 Правил дорожнього руху України не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, вчасно не реагував відповідним чином на її зміну, не зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, та продовжуючи рух, не надав перевагу для руху пішоходу ОСОБА_9 , де вчинив наїзд на останнього.
В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_9 були заподіяні тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 просить вирок Деснянського районного суду м. Києва від 14 липня 2015 року скасувати та ухвалити апеляційним судом свій вирок, яким призначити ОСОБА_6 більш суворе покарання.
За доводами представника потерпілого призначене ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення, його суспільній небезпеці та особі обвинуваченого через м`якість. На переконання представника потерпілого поведінка обвинуваченого, який лише декілька разів спілкувався з потерпілим, не особливо переймаючись можливістю його повного відновлення, та не здійснив заходів щодо повного відшкодування завданої шкоди, свідчить про недійсність каяття ОСОБА_6 у вчиненому. Також зазначає, що суд першої інстанції належним чином не врахував дані про особу обвинуваченого, а також обставини вчинення злочину, згідно яких обвинувачений грубо порушив правила дорожнього руху та здійснив наїзд на пішохода на нерегульованому пішохідному переході, не надавши йому перевагу у русі, в результаті чого потерпілий отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Вважає, що відповідним ступнею тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого буде покарання у виді обмеження волі строком на один рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком до трьох років.

В апеляційній скарзі прокурор, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, просить вирок Деснянського районного суду м. Києва від 14 липня 2015 року скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у вигляді штрафу в розмірі 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Прокурор стверджує, що суд першої інстанції безпідставно не призначив ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. При цьому посилається на те, що суд першої інстанції недостатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, його відношення до вчиненого. Також прокурор зазначає, що під час судового розгляду не було доведено, що обвинувачений повністю відшкодував заподіяну потерпілому шкоду. Зауважує і на відсутності даних про те, що ОСОБА_6 працює, і його робота пов`язана з керуванням транспортними засобами.

Іншими учасниками судового провадження апеляційні скарги на вирок суду першої інстанції не подані.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурів, які підтримали апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_13 та апеляційну скаргу представника потерпілого в частині, що стосується доводів про необхідність призначення обвинуваченому додаткового покарання, доводи потерпілого ОСОБА_9 та його представників, які підтримали апеляційну скаргу останнього та апеляційну скаргу прокурора, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_12 , які заперечував проти задоволення апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, наведених у вироку, в апеляційних скаргах не заперечується та судом апеляційної інстанції відповідно до положень ч. 2 ст. 394 КПК України не перевіряється, оскільки під час судового провадження в суді першої інстанції суд в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 цього Кодексу, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, і у такому випадку учасники судового провадження позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Порушень кримінального процесуального закону, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 286 КК України, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Як убачається з вироку, при призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, дані про його особу.

Зокрема, суд врахував те, що ОСОБА_6 щиро розкаявся в скоєному, що всупереч доводам представника потерпілого в апеляційній скарзі судом обґрунтовано визнано обставиною, яка пом`якшує покарання, оскільки під час судового провадження в суді першої інстанції обвинувачений повністю визнавав свою вину, розкаювався, висловив жаль з приводу вчиненого.

Судом враховано відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також те, що ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності, частково відшкодував потерпілому шкоду, позитивно характеризується за місцем проживання та за місцем здійснення громадської діяльності в консультативно-дорадчому органі при Оболонській районній у місті Києві державній адміністрації.

З огляду на це, а також на конкретні обставини кримінального провадження,

колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_6 заслуговує основного покарання у виді штрафу, визначивши його розмір в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України.

Тому підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі, як про це порушується питання в апеляційній скарзі представника потерпілого, колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого про безпідставне непризначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Так, згідно позиції Верховного Суду України, яка викладена у Постанові Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Як вбачається з вироку суду, при призначенні ОСОБА_6 покарання судом було враховано в сукупності наведені вище дані про особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують покарання, на підставі чого зроблено висновок про призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу в межах санкції кримінального закону без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

В той же час, свій висновок в частині незастосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами суд першої інстанції належним чином не обґрунтував.

При цьому, призначаючи обвинуваченому покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами суд належним чином не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який був пов`язаний з грубим порушенням правил дорожнього руху, внаслідок якого було травмовано потерпілого, що призвело до тривалого розладу здоров`я останнього.

Крім того, заходів, направлених на повне відшкодування заподіяної потерпілому шкоди, обвинувачений не вжив.

Наведені обставини, на переконання колегії суддів, свідчать про те, що суд першої інстанції безпідставно не призначив обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Не спростовують цих обставин та не дають підстав для непризначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами і надані ОСОБА_6 дані про його працевлаштування після постановлення вироку судом першої інстанції, а також про виконання ним функцій водія при здійсненні волонтерської діяльності.

З огляду на наведене, апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає задоволенню, апеляційна скарга представника потерпілого задоволенню частково, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасуванню внаслідок невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого з ухваленням апеляційним судом свого вироку, за яким ОСОБА_6 слід призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва

з а с у д и л а :

Апеляційну скаргу прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, задовольнити, апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 14 липня 2015 року у кримінальному провадженні №0003310, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 250 (двохсот п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

В решті вирок Деснянського районного суду м. Києва від 14 липня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Вирок Апеляційного суду м. Києва набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3