Справа № 11-1361/11 Категорія:
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2011 року

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого-судді: Дедик В.П.

суддів: Пасько Д.П., Старинця Ю.В.

прокурора: Кузьміна С.В.

розглянула 29 грудня 2011 року у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці матеріали справи за апеляцією засудженого ОСОБА_2 на постанову Староміського райсуду м. Вінниці від 28 жовтня 2011 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, засудженому Київським міським судом за ст.ст. 93 п.п. «а, ж, з, і», 193 ч. 3, 194 ч. 3, 143 ч. 2, 42 КК України (редакції 1960 року) до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна;

відмовлено в задоволенні заяви про приведення у відповідність до вимог чинного законодавства вироку Київського міського суду від 18 серпня 2000 року, відносно нього.

На дану постанову засуджений ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Староміського райсуду м. Вінниці та прийняти нове рішення, яким буде задоволено його клопотання від 11.10.2011р., щодо уточнення вироку Київського міського суду від 18.08.2000р. в частині призначення покарання та заміни довічного позбавлення волі на строк до 15 років позбавлення волі передбачений санкцією ст. 93 КК України (редакції 1960р.), що була чинна у період з 29.12.1999р. до 04.04.2000р., посилаючись на ст. 5 ч. 4 чинного КК України (редакції 2001р).

Заслухавши доповідача, міркування прокурора про залишення постанови суду без змін, перевіривши матеріали справи в межах апеляції та обговоривши її доводи, колегія суддів вважає, що апеляція задоволенню не підлягає.

Відповідно із Рішенням Конституційного Суду України від 29.12.1999 року № 11-рп/99, положення статті 24 Загальної частини та положення санкцій статей Особливої частини Кримінального кодексу України, які передбачають смертну кару як вид покарання, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) і втратили чинність із дня його ухвалення.

На виконання цього Рішення Законом України від 22.02.2000 року «Про внесення змін до Кримінального та Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України» з Кримінального кодексу України виключено ст. 24 та доповнено ст. 25-2, якою на заміну смертної кари передбачено більш мякий вид покарання довічне позбавлення волі.

Таким самим покаранням замінено смертну кару й санкції ст. 93 КК України (в редакції 1960 року), що відповідає ст. 115 нині діючого Кримінального кодексу України.

Таким чином з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 29 грудня 1999 року і до набрання чинності Законом №1483 від 22.02.2000 року існував проміжок часу, протягом якого Верховна Рада України приймала рішення щодо внесення змін до Кодексу 1960 року стосовно заміни смертної кари іншим видом покарання - довічним позбавленням волі.

Як вбачається із рішення Конституційного Суду України від 26.01.2011 року альтернативний характер санкцій статей Кодексу 1960 року, які передбачали покарання за особливо тяжкі злочини, не давав підстав для призначення судами іншого покарання замість смертної кари до моменту її заміни Верховною Радою України на довічне позбавлення волі, оскільки це порушувало принцип співмірності тяжкості злочину і покарання за його вчинення, не відповідало принципу справедливості в кримінальному праві.

В частині 4 ст. 5 КК (2001р.) зазначено, що якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, помякшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Тобто йдеться про можливість його зміни тільки іншим законом про кримінальну відповідальність.

Як зазначив Конституційний Суд України про зворотну дію кримінального закону в часі, «зіставлення положень статей 8, 58, 92, 152, пункту 1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України та статті 6 Кодексу дає підстави дійти висновку, що виключно кримінальними законами України визначаються діяння, які є злочинами, та встановлюється відповідальність за їх вчинення. Відповідно і зворотна дія в часі реалізується через кримінальні закони у випадках, коли вони скасовують або пом'якшують відповідальність особи».

Таким чином Рішення Конституційного Суду України після рішення від 29.12.1999 року Кодекс (1960р.) не став новим законом, що помякшував кримінальну відповідальність осіб за вчинення особливо тяжких злочинів.

Тому, ніяких підстав для зменшення чи помякшення даного виду покарання діючим законом не передбачено.

В звязку з чим подана апеляція ОСОБА_2 не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Староміського райсуду м. Вінниці від 28 жовтня 2011 року відносно ОСОБА_2 без змін.

Судді: