Справа № 1312/2177/12 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин Ярослав Михайлович
Провадження № 11/783/132/13 Доповідач: Данко В. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2013 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Данка В.В.,

суддів Вовка А.С., Кобзара В.М.,

з участю прокурора Добровольського П.О.,

засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2,

захисників ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальну справу за апеляцією захисника ОСОБА_3 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 25 червня 2012 року, яким визнано винуватими ОСОБА_1 за ч.4 ст.296, ч.2 ст.121 КК України та ОСОБА_2 за ч.1 ст.190, ч.4 ст.296, ч.2 ст.121 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 25 червня 2012 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець і мешканець м. Львова, вул. Березова,49, громадянин України, українець, ІНФОРМАЦІЯ_2, не одружений, не працюючий, судимий 29 грудня 2008 року Пустомитівським районним судом Львівської області за ч.3 ст.186, ч.1 ст.187, ст.70, ст.75 КК України на чотири роки шість місяців позбавлення волі з іспитовим стоком три роки

засуджений:

за ч.2 ст.121 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України на чотири роки шість місяців позбавлення волі;

за ч.4 ст.296 КК України на три роки позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання призначено чотири роки шість місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст.71 КК України до призначеного ОСОБА_1 покарання приєднано невідбуту частину покарання за вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 грудня 2008 року та визначено остаточне покарання чотири роки сім місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_1 взяття під варту залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Строк відбуття покарання ОСОБА_1 рахується 19 липня 2009 року з часу його фактичного затримання.

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець і мешканець м. Львова, вул. Дорога Кривчицька,30, громадянин України, українець, ІНФОРМАЦІЯ_4, не одружений, працюючий стажистом на посаду менеджера в магазині "ОСОБА_5 Сервіс", раніше не судимий,

засуджений:

ч.1 ст.190 КК України на один рік позбавлення волі;

за ч.2 ст.121 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України на чотири роки шість місяців позбавлення волі;

за ч.4 ст.296 КК України на три роки позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання призначено чотири роки шість місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком три роки.

На підставі ст.76 КК України на засудженого ОСОБА_2 покладено зобовязання:

не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи;

періодично з"являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Запобіжний захід ОСОБА_2 грошова застава залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Питання про речові докази вирішено відповідно до вимог ст.81 КПК України.

ОСОБА_1 з ОСОБА_2 18 липня 2009 року, близько 22 год. 15 хв., , перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, знаходячись на території бази відпочинку "Винниківське озеро", що у м. Львів-Винники, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, групою осіб, підійшли до ОСОБА_6 та безпричинно з хуліганських спонукань почали наносити удари руками та ногами в різні частини тіла потерпілого, при цьому із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, а саме горловинами розбитих пляшок, чим спричинили потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Крім цього, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 18 липня 2009 року, близько 22 год. 15 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, знаходячись на території бази відпочинку, "Винниківське озеро", що у м. Львів-Винники, під час скоєння хуліганських дій щодо ОСОБА_6, групою осіб, маючи умисел на спричинення тяжкого тілесного ушкодження, почали наносити удари руками та ногами в різні частини тіла потерпілого ОСОБА_6, при цьому із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, а саме горловинами розбитих пляшок, чим спричинили потерпілому три рани на спині зліва, з них верхня з ушкодженням м'язів, середня поверхнева і нижня з проникненням в черевну порожнину. Кожна з ран заподіяна загостреними (загостреним) предметами. Верхня рана на спині зліва відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров'я, середня - до легкого тілесного ушкодження і нижня до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Крім цього, ОСОБА_2, маючи намір на незаконне заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, 18 липня 2009 року, близько 21 год. 30 хв., перебуваючи на території бази відпочинку "Винниківське озеро", що у м. Львів-Винники, знаходячись в стані алкогольного сп'яніння, в ході бесіди з ОСОБА_7, мотивуючи тим, що йому потрібен його телефон щоб передзвонити, заволодів особистим майном потерпілого, а саме мобільним телефоном "Соні Еріксон" вартістю 2600 грн., разом із сім-карткою вартістю 10 грн., чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 2610 грн.

Захисник ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_1 подала апеляцію в якій просить вирок змінити та призначити її підзахисному більш м"яке покарання, - обмежившись реально відбутим останнім строком позбавлення волі три роки.

Даний вирок вважає надто суворим, судове слідство необ'єктивним та упередженим. Вважає, що у кримінальній справі не здобуто доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_1 Показання потерпілого ОСОБА_6 вважає суперечливими, у висновку судово-медичної експертизи, та у справі в цілому немає жодних доказів вини ОСОБА_1 В процесі додаткового розслідування органом досудового слідства у повній мірі не виконані вказівки суду. Жодним чином не перевірено та не дано оцінки обставинам спричинення тілесних ушкоджень самому ОСОБА_1

22 квітня 2010 року потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні заявив про відмову від своїх показів (т.1, а.с.32), та заявив клопотання про його допит з участю представника посольства Тунісу в Україні і перекладача. Після цього М.ОСОБА_6 більше на виклики суду 2 роки і 4 місяці не з'являвся.

Потерпілий ОСОБА_7 в суд не з'явився жодного разу.

За місцем проживання, яке надали потерпілі ОСОБА_6, та ОСОБА_7 на досудовому слідстві, останні не проживали (по вул. Мечнікова,8-б гуртожиток №2). Рапортами міліції і деканатом по роботі з іноземними студентами спростовується їх місце проживання (т.2, а.с.178).

Захисник ОСОБА_8Б подавала клопотання призначити судову-медичну експертизу ОСОБА_1 Проте судом відмовлено в задоволенні цього клопотання.

Прокурором жодного разу не було продовжено строк досудового слідства чим порушено вимогу ст.120 КПК України.

За таких обставин суд першої інстанції відповідно до вимог кримінально-процесуального кодексу не вправі був продовжувати строк тримання під вартою ОСОБА_1 на більший термін ніж термін досудового слідства у справі.

При розгляді подання слідчого місцевий суд на вказані обставини уваги не звернув, що призвело до винесення незаконного рішення суду.

Вона та інші захисники звертались в прокуратуру Личаківського району м. Львова з клопотанням (т.1, а.с.43-59) про фальсифікацію матеріалів справи, про відвід слідчому, що слідчий перекручує покази пише на свій розсуд, а саме: протокол ставки віч-на-віч потерпілого ОСОБА_7 на англійській мові відсутній. (т.1, а.с-66); клопотання, які були надіслані в прокуратуру теж пропали з матеріалів справи; показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які працювали на Винниківському озері 18 липня 2009 р. і були очевидцями події, де працівниками міліції відбирались у них письмові пояснення, до суду теж не дійшли.

Показання свідка ОСОБА_11 Абдухрамана, який мав на той час бар, де працював потерпілий ОСОБА_6, теж не взято до уваги.

Вважає висновок судово-медичної експертизи сфабрикованим. За три роки не проведено, як на досудовому так і в судовому розгляді жодної експертизи. В матеріалах справи міститься нібито повторна судово-медична експертиза зроблена із запису медичної карти (т.2, а.с.144-146).

Суд виносив постанови про повторні експертизи, але все безрезультатно, оскільки без потерпілого ОСОБА_6 це неможливо зробити.

Не проведено ряд експертиз для встановлення істини по справі, а саме:

одягу потерпілого ОСОБА_6;

не досліджувались речі ОСОБА_1

Це все свідчить, про однобічність і неповноту судового слідства, виявлені грубі порушення КПК України.

Тому просить пом'якшити призначене ОСОБА_1 покарання, просить врахувати, що ОСОБА_1 переніс тяжку травму, довго лікувався, тривалий час не піднімався з ліжка.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_3, засудженого ОСОБА_1, які підтримали апеляцію і просять її задовольнити, засудженого ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_4С, які теж просять задовольнити апеляцію, думку прокурора про залишення вироку без зміни, а апеляції без задоволення, колегія суддів вважає, що апеляція задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 в інкримінованих йому злочинах, передбачених ч.2 ст.121 та ч.4 ст.296 КК України, вчинених за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи, що ґрунтуються на досліджених судом доказах.

Щодо покарання, з яким засуджений та його захисник не погоджується, то воно призначене судом з дотриманням вимог ст.65 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів /згідно з ч.4 ст.12 КК України злочин, передбачений ч.2 ст.121 КК України, є тяжким/; обране з врахуванням особи засудженого та з врахуванням помякшуючих обставин визнання частково вини у вчиненому, позитивні характеристики, та призначене в межах, встановлених санкцією статті обвинувачення, із застосуванням положень ч.1 ст. 69 КК України в розмірі нижче мінімального.

Доводи засудженого та його захисника про те, що з врахуванням усіх пом'якшуючих покарання обставин призначене йому покарання є надто суворим, безпідставні, й колегія суддів їх до уваги не бере, оскільки усі дані про особу засудженого та помякшуючі обставини при призначенні покарання були в повній мірі враховані судом першої інстанції.

Саме тому суд першої інстанції, виходячи із передбачених ст.65 КК України загальних засад призначення покарання, врахувавши усі обставини справи та особу засудженого, призначив останньому нижче мінімального покарання, передбачених санкціями ч.2 ст.121 та ч.4 ст.296 КК України.

Колегія суддів з урахуванням в сукупності усіх обставин справи та особи засудженого, не вбачає достатніх підстав для призначення ще більш м"якого покарання, ніж те, що призначене судом першої інстанції.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що призначене засудженому покарання у вигляді чотирьох років шести місяців позбавлення волі є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, вирок суду є законним і обґрунтованим, а тому підстав для помякшення засудженому покарання немає.

Твердження захисника засудженого про те, що вказаний вирок є незаконним, та підлягає скасуванню оскільки він постановлений на доказах, які викликають сумніви,є неспроможними і не беруться до уваги колегією суддів. Адже судом першої інстанції було всесторонньо і обєктивно досліджено і перевірено зібрані по справі докази і дано правильну юридичну оцінку діянням засудженого.

Керуючись ст.ст.365,366,367 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Личаківського районного суду м. Львова від 25 червня 2012 року відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без зміни а апеляцію захисника ОСОБА_3 без задоволення.

Головуючий:

Судді: