Справа № 732/965/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/836/2015
Категорія - ст. 289 ч.2КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

З участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження № 11-кп/795/836/2015 р. за апеляційною скаргою захисника, адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 14 серпня 2015 року, яким

СИНЕНЬКИЙ ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, учень 8 класу Володимирівської ЗОШ І-ІІІ ступенів, не одружений, не судимий, проживає з обома батьками,

- визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за ст.289 ч.2 КК України, з призначенням покарання 5 /п`ять/ років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 /два/ роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України -

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання;

- періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Цим вироком суду також неповнолітній ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Щорс Чернігівської області, проживає у АДРЕСА_1 , засуджений за ч. 2 ст.289 КК України, з застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, на 5 /п`ять/ років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком два роки, з покладенням певних обов`язків, щодо якого вирок не оскаржується.

Долю речових доказів вирішено у відповідності з вимогами ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду першої інстанції встановлено, що неповнолітні ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за попередньою змовою між собою, з метою незаконного заволодіння транспортними засобами, в кінці березня 2015 року близько 22 год. з господарства по АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_13 , викрутивши гайки з металевих пластин та відкривши навісний замок на вхідних дверях, проникли до приміщення сараю та незаконно заволоділи мопедом марки «Дельта ЕХ 50 QТ-В», рама № НОМЕР_1 , без державної реєстрації, вартістю 2000 грн., що належав сестрі власника господарства, ОСОБА_14 , а 21 квітня 2015 року близько 22 год., аналогічно, вони ж, з господарства по АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_15 , через віконну шибку проникли до будинку та незаконно заволоділи мопедом марки «Карпати-2», рама № НОМЕР_2 , без державної реєстрації, вартістю 1000 грн., який зберігався в будинку та належав ОСОБА_15 , заподіявши потерпілим матеріальних збитків на вказані суми.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , не оспорюючи обставин вчинення злочинів, правильність кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, застосувати ст.69 КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.289 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на 1 рік, з виключенням з обов`язків періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції. Вважає покарання занадто суворим, що не відповідає даним про особу обвинуваченого, обставинам, що пом`якшують покарання, його ставленням до вчиненого злочину. Судом не в повній мірі враховані обставини, що пом`якшують покарання, яких є декілька, і вони істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, - щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, вчинення злочину неповнолітнім, та даним про особу - за місцем проживання та навчання характеризується позитивно, раніше до відповідальності не притягався, що дає підстави для застосування ст.69 КК України. Обвинувачений щиро розкаявся, бажає стати на шлях виправлення, змінив ставлення до злочину, жалкує за свій вчинок.

Вказує про неможливість виконати такий обов`язок, як періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції, бо сім`я обвинуваченого проживає за 42 км. від районного центру, сполучення між м. Городнею та місцем проживання обвинуваченого відбувається одним рейсом автобуса в день, мати не працює, бо немає роботи, доглядає за іншими двома малолітніми дітьми, які ще є в сім`ї, батько працює та отримує мінімальну зарплату, коштів для проїзду в сім`ї немає, а як законний представник обвинуваченого не має можливості відлучатись з роботи. На реєстрацію потрібно їздити в будні дні, коли обвинувачений навчається. Навчаючись, обвинувачений знаходиться під наглядом вчителів і під посиленим контролем батьків.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор прокуратури Городнянського району ОСОБА_16 вважає вирок суду щодо обвинуваченого ОСОБА_9 законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм кримінального та кримінального процесуального законодавства, тому просить вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Заслухавши доповідача, захисників, адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, просили змінити вирок суду, застосувати ст.69 КК України, призначити ОСОБА_9 покарання нижче від найнижчої межі за ст. 289 ч.2 КК України, звільнити від відбування покарання з випробуванням на 1 рік, виключити обов`язок періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції, думку прокурора, який заперечує проти апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження щодо засудження ОСОБА_9 та ОСОБА_12 в межах апеляційної скарги у відповідності із ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а вирок щодо обох обвинувачених зміні.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_12 повністю визнали свою вину у незаконному заволодінні транспортними засобами: в кінці березня 2015 року - мопедом марки „Дельта із господарства ОСОБА_13 , та 21 квітня 2015 року - мопедом „Карпати, що належав ОСОБА_15 .

При цьому ОСОБА_9 показав, що викрасти мопед у ОСОБА_13 в кінці березня 2015 року запропонував ОСОБА_12 він. Знали, що ОСОБА_13 дома не проживав, бо був мобілізований до Армії; проникли до його двору, та з приміщення сараю викрали червоний мопед „Дельта, який ОСОБА_12 відкотив до себе додому та потім перефарбував у чорний колір.

21 квітня 2015 року вдвох вирішили знову вчинити крадіжку мопеда у ОСОБА_15 , бо знали, що у нього є техніка. В вечірній час прийшли до господарства ОСОБА_15 , проникли до нежилого будинку через вікно та викрали мопед „Карпати, який забрав до себе додому, заховав у своєму дворі за сараєм, де наступного дня його і знайшли працівники міліції.

Обвинувачений ОСОБА_12 показав, що товаришує з ОСОБА_17 , у березні 2015 року вдвох вирішили викрасти мопед, що стояв у господарстві ОСОБА_13 , який проходив військову службу. Для цього прийшли туди ввечері, відкрутили гайки в кріпленні замка на сараї, зайшли до приміщення, викрали мопед, відкотили до його /Шупила/ двору. Щоб ніхто не дізнався про вчинок, через декілька днів перефарбував цей мопед у чорний колір. Вдруге також вдвох викрали у такий же спосіб мопед „Карпати із нежилого приміщення господарства ОСОБА_18 , на ньому до себе додому поїхав ОСОБА_17 .

Висновок суду про доведеність вини обвинувачених у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, вчиненому з проникненням у приміщення, ґрунтується на визнавальних показаннях самих обвинувачених, показаннях потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , даних протоколів огляду місця події нежилого будинку ОСОБА_15 , господарств ОСОБА_22 , ОСОБА_19 , ОСОБА_13 /а.п.100-104, 105-109, 115-118, 119-122/, огляду мопедів „Карпати-2 та „Дельта з фототаблицями до них /а.п.110-111, 123-124/, довідками райкоопзаготпрому Городнянської райспоживспілки про вартість мопедів /а.п.113,126/, відповідає обставинам кримінального провадження і сторонами не оскаржується.

Дії ОСОБА_9 та ОСОБА_12 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ст. 289 ч.2 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у приміщення.

Призначаючи покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , суд керувався вимогами ст. 65 КК України, врахував тяжкість вчиненого злочину, особи винних та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також конкретні обставини справи, спосіб заволодіння транспортними засобами, їх вартість, відсутність наслідків від злочинів, повернення майна потерпілим, відсутність цивільних позовів та претензій з боку потерпілих, ставлення неповнолітніх обвинувачених до вчинених ними діянь - повне визнання вини і щире каяття, думку представників служби у справах дітей та уповноваженого підрозділу органів внутрішніх справ щодо застосування найбільш доцільних заходів щодо обвинувачених з метою їх перевиховання, особи винних, які є неповнолітніми, позитивні характеристики за місцем їх проживання та навчання, відсутність даних про притягнення до адміністративної та кримінальної відповідальності та про судимість, та обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, добровільне відшкодування збитків, вчинення злочину неповнолітніми, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Тобто, дані обставини дозволили суду першої інстанції обрати кожному із обвинувачених за інкримінований їм злочин покарання у межах санкції статті 289 ч. 2 КК України, але у мінімальному розмірі.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та рішення суду, по справі наявні декілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину обома обвинуваченими, тому в даному конкретному випадку призначене судом покарання обвинуваченим є занадто суворим.

З матеріалів справи вбачається, що стосовно обвинуваченого ОСОБА_12 апеляційної скарги не надійшло, але по справі вбачаються підстави для прийняття рішення на його користь.

Відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України, якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Колегія суддів вважає, що стосовно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_12 можливо застосувати ст. 69 КК України, призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ст. 289 ч. 2 КК України, бо щодо кожного з них є декілька обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття, добровільне відшкодування збитків, вчинення злочину неповнолітніми, відсутність обставин, що обтяжують покарання, - що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Крім того, обидва обвинувачені позитивно характеризуються за місцем проживання, допомагають батькам та сусідам по господарству, є неповнолітніми, проживають з батьками у сім`ях: ОСОБА_9 з багатодітної сім`ї, навчається у школі, ОСОБА_12 четвертий у сім`ї, тільки закінчив школу, характеризуються позитивно, їх стан здоровя ОСОБА_9 має вади зору, відсутність притягнень до кримінальної та адміністративної відповідальності, не перебувають на обліку у лікарів наркологів психіатрів, у ОСОБА_12 батько перебував у зоні АТО, потерпілі ОСОБА_15 та ОСОБА_14 /Хихлуха/ не бажають їм суворого покарання /а.с. 127- 160/.

З обґрунтуванням судом першої інстанції застосування ст. 75 КК України, та тих обов`язків, які поклав суд на обвинувачених, колегія суддів погоджується.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи захисника про виключення обов`язку обвинуваченому ОСОБА_9 періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію, бо це є забезпеченням звільнення від відбування покарання з випробуванням, одним із засобів впливу на обвинуваченого з метою його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Кримінальний закон зазначає, що у випадку звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на обвинуваченого одне або декілька обов`язків за ч. 1 ст. 76 КК України. Застосування до обвинуваченого звільнення від відбування покарання з випробуванням, кримінальний закон пов`язує із здійсненням контролю за поведінкою такого обвинуваченого, а суб`єктами такого контролю є органи виконання покарання.

Посилання захисника на достатність перебування обвинуваченого ОСОБА_9 під наглядом батьків та вчителів є не переконливим, бо обставини кримінального провадження свідчать про недостатній вплив вказаних осіб на нього, що певним чином і було передумовою вчинення ОСОБА_9 злочину.

За даних обставин апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню.

Вирок суду щодо обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_12 підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 404 - 405, 407, 418 - 419, 424 - 426, 532 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника, адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 14 серпня 2015 року щодо ОСОБА_9 та щодо ОСОБА_12 в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України, змінити.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ст. 289 ч. 2 КК України, із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України, на 2 /два/ роки позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком два роки.

Вважати ОСОБА_12 засудженим за ст. 289 ч. 2 КК України, із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України, на 2 /два/ роки позбавлення волі, з випробуванням, з іспитовим строком два роки.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

На судові рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4