Справа № 206/3261/15-к
1-кс/206/340/15
У Х В А Л А
24 червня 2015 року Самарський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,
слідчого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_4 та матеріали кримінального провадження №0000995 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Дніпропетровську, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , останній раз судимого 6.05.2015р. Васильківським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185, ст.75 КК України до 3-х років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік та 6 місяців, суд
В С Т А Н О В И В:

24 червня 2015р. слідчий СВ Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Вимоги у клопотанні слідчого обґрунтовані тим, що 13.06.2015 року приблизно о 19.20 годині, ОСОБА_5 , знаходячись на залізничному мосту зі ст. Південна на ст. Північна в Самарському районі м. Дніпропетровська, де реалізовуючи раптово виниклий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, належного ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом ривку відкрито викрав чуже майно, належне ОСОБА_6 , а саме: ланцюжок з кулоном з металу жовтого кольору, після чого з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд, чим спричинив потерпілій майнову шкоду на суму 1000 грн.
Вина ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами: оглядом місця події, показами потерпілого, показами свідків, речовими доказами та іншими в їх сукупності;

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який відповідно до ч. 2 ст. 186 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від чотирьох до шести років.

Метою обрання запобіжного заходу, відповідно до вимог ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також попередження спроб переховуватись від органів досудового слідства та суду; знищити, сховати або викривити речі або документи, що мають вагоме значення для встановлення обставин злочину; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого учасника в цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчиняти інший злочин або продовжити злочин, в якому підозрюється.

У клопотанні слідчий просив застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посилаючись на те, що підозрюваний ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, може переховуватись від органів досудового розслідування, знищити, сховати або викривити речі та документи, що мають вагоме значення для встановлення обставин злочину і незаконно впливати на інших учасників процесу, а також у зв`язку із неможливістю запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Слідчий в судовому засіданні підтримав клопотання, посилаючись на те, що підозрюваний може скоювати нові злочини та переховуватися від органів міліції, а тому просив задовольнити клопотання та застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні ОСОБА_5 заперечував проти застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вислухавши слідчого, підозрюваного, прокурора та дослідивши матеріали долучені до клопотання про застосування запобіжного заходу, суд прийшов до висновку про необхідність задовольнити клопотання та застосувати підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Слідчим було встановлено, що 13.06.2015 року приблизно о 19.20 годині, ОСОБА_5 , знаходячись на залізничному мосту зі ст. Південна на ст. Північна в Самарському районі м. Дніпропетровська, де реалізовуючи раптовий виниклий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, належного ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом ривку відкрито викрав чуже майно, належне ОСОБА_6 , а саме: ланцюжок з кулоном з металу жовтого кольору, після чого з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд, чим спричинив потерпілій майнову шкоду на суму 1000 грн.
У відповідності до ст.176 КПК України, запобіжним заходом є тримання під вартою. Запобіжні заходи застосовуються під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором.

За змістом ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється та обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст.178 КПК України визначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє до Франції» від 26 червня 1991р. зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Попереднє ув`язнення не повинно визначати покарання у виді позбавлення волі, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини слідує, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення не застосовується. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Врахувавши дійсні обставини справи, суд схиляється та приймає за дійсні доводи прокурора про те, що застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, є недостатньою мірою, оскільки вони не будуть слугувати забезпеченню виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможе запобігти спробам підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду, запобігти спробам підозрюваного незаконно впливати на свідків, запобігти скоєнню підозрюваним інших кримінальним правопорушень.

Зазначені висновки суду засновані перед усім на тому, що підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчинені злочину, не працевлаштований та тривалий час не має постійного джерела прибутку.

Окрім того, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину під час іспитового строку.

Вказані обставини виключають об`єктивну можливість щодо застосування до підозрюваного інших запобіжних заходів: особисте зобов`язання, особиста порука, застава та домашній арешт.

Оскільки осіб, які б виявили бажання особисто поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 КПК України і зобов`язалися за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу не знайшлося, застосування до підозрюваного такого виду запобіжного заходу як особиста порука не виявляється можливим.

Передбачений ст.181 КПК України запобіжний захід домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Беручи до уваги наведені вище обставини, суд вважає за неможливе застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, так як ОСОБА_5 після скоєння злочину до органів досудового слідства по викликам не з`являється.

Оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, та може переховуватися, суд вважає за необхідне застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

За змістом ч.ч.1,2 ст.197 КПК України, строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого - з моменту затримання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 176-184, 193-194, 196-197, 369-376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого СВ Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 - задовольнити.

Обрати відносно ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів.

Строк запобіжного заходу ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою рахувати з 24 червня 2015р. по 22 серпня 2015р.

Визначити, що грошова сума у розмірі 50тис.грн. є достатньою для внесення її як застави.

У разі звільнення ОСОБА_5 з-під варти під заставу, покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора або суду за першим викликом для проведення процесуальних дій;

2) не відлучатися із м.Дніпропетровська без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

4) утримуватися від спілкування з особами, що вживають алкогольні, наркотичні та психотропні речовини та займаються їх збутом;

5) не відвідувати місця, де збираються особи, що вживають або збувають заборонені в обігу речовини;

6) докласти зусиль до пошуку роботи.

Зазначені обов`язки діють два місяці з дня звільнення ОСОБА_5 з-під варти під заставу.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що у разі невиконання покладених на нього цією ухвалою обов`язків на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Контроль за виконанням умов звільнення під заставу покласти на слідчого СВ Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_4 та прокурора прокуратури Самарського району м.Дніпропетровська ОСОБА_3 .

Ухвалу суду може бути оскаржено протягом п`яти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської обл.

С Л І Д Ч И Й С У Д Д Я ОСОБА_1