Справа № 163/2561/15-к
Провадження № 1-кп/159/282/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Ковель 05 листопада 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000316 про обвинувачення

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Луцьк Волинської області, мешканця АДРЕСА_1 , із неповною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, судимого:
1) 26.03.2002 р. Луцьким міськрайонним судом за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на один рік,
2) 18.11.2003 р. Луцьким міськрайонним судом за ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України з урахуванням попереднього вироку, до 3 років 2 місяців позбавлення волі,
3) 23.01.2008 р. Луцьким міськрайонним судом за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений 30.07.2010 р. згідно постанови Сихівського районного суду м. Львів від 23.07.2010 р. умовно-достроково з невідбутою частиною покарання 1 рік 3 місяці 25 днів,
4) 05.05.2011 р. Луцьким міськрайонним судом за ч. 2 ст. 190 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до відбуття 1 року 7 місяців позбавлення волі,
5) 06.11.2014 р. Луцьким міськрайонним судом за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Згідно ухвали Апеляційного суду Волинської області від 02.03.2015 р. вважається засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України до 1 року позбавлення волі. Звільнений по відбуттю покарання 14.08.2015 р.
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, українця, уродженця АДРЕСА_2 , мешканця АДРЕСА_3 , із середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, перебуваючого у фактичних шлюбних відносинах, судимого:
1) 24.07.2007 р. Ківерцівським районним судом за ч. 2 ст. 296 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнено від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитом строком на 1 рік 6 місяців,
2) 18.12.2008 р. Луцьким міськрайонним судом за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 315 КК України до 6 років позбавлення волі, звільнено по відбуттю покарання 24.04.2014 року
3) 17.09.2015 року Луцьким міськрайонним судом за ч.2 ст.185 КК України до 3 місяців арешту,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,
ВСТАНОВИВ:

16 серпня 2015 року, близько 18 години, обвинувачений ОСОБА_8 спільно з обвинуваченим ОСОБА_9 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, незаконно проникли через вікно в будинок по АДРЕСА_4 , що на праві власності належить ОСОБА_7 , де вчинили розбійний напад на потерпілого ОСОБА_6 за таких обставин.

Маючи попередню домовленість на таємне викрадення чужого майна з будинку ОСОБА_12 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підійшли до будинку потерпілих по АДРЕСА_4 . ОСОБА_9 залишився на варті у дворі, а ОСОБА_8 проник до житлового будинку через вікно, де розпочав пошук майна, яким можна заволодіти.

Шукаючи майно, ОСОБА_8 побачив потерпілого ОСОБА_6 , який відпочивав та прокинувся від присутності в кімнаті сторонньої особи. В цей момент ОСОБА_8 наніс потерпілому ОСОБА_6 один удар рукою в голову, від чого останній впав та втратив свідомість.

Після цього ОСОБА_8 покликав ОСОБА_9 , який через те ж вікно проник в будинок, та за вказівкою ОСОБА_8 продовжив пошук майна. При цьому потерпілого ОСОБА_6 обвинувачені зв`язали скотчем, поклавши на диван обличчям вниз. ОСОБА_8 залишився біля потерпілого, а коли той прийшов до свідомості, почав погрожувати молотком, вимагаючи повідомити де зберігаються кошти. Одночасно із словесними погрозами ОСОБА_8 наніс потерпілому декілька ударів молотком в різні частини тіла, зокрема по руках, пальцях рук, ногах, в область грудної клітки. В свою чергу обвинувачений ОСОБА_9 продовжував пошук майна.

Повернувшись в кімнату де знаходився потерпілий і ОСОБА_8 , ОСОБА_9 наніс потерпілому кілька ударів рукою по обличчю, вимагаючи повідомити місце знаходження коштів. Від спричинених ударів у потерпілого пішла кров.

Завершивши пошуки майна, обвинувачені посадили потерпілого на стілець, прив`язали його скотчем та залишили помешкання.

В ході вчинення розбійного нападу, потерпілий ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно - мозкової травми, струсу головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Під час розбійного нападу, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_8 відкрито заволодів ноутбуком марки «АSUS» (серійний номер В9N0ВС090355367) вартістю 3 850 гривень, ТВ -тюнером марки «QSAТ» вартістю 300 гривень, мобільним телефоном марки «SAMSUNG GALAXY» вартістю 1000 гривень, мобільним телефоном марки «SAMSUNG GALAXY» (ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 ) вартістю 480 гривень, мобільним телефоном марки «НОКІА 5800» вартістю 500 гривень, срібним браслетом вагою 24,10 грами вартістю 1084,50 гривень, срібним ланцюжком з іконкою загальною вагою 27 грам вартістю 1215 гривень, мисливським ножем кустарного виробництва вартістю 300 гривень, двома золотими сережками вагою по 1 граму кожна, всього 2 грами, загальною вартістю 2 200 гривень, золотою каблучкою вагою 2 грами вартістю 2 200 гривень, золотим ланцюжком вагою 3 грами вартістю 3 300 гривень, пластиковою карткою «Приватбанк», з якої зняв гроші в сумі 1000 гривень, а всього заволоділи майном потерпілого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на загальну суму 17 429,50 гривень.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, та з погрозою застосування такого насильства, поєднаному з проникненням у житло, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , кожен зокрема, вчинили злочин, передбачений ч.3 ст. 187 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав частково та пояснив, що про можливість викрадення значної суми коштів з будинку потерпілого ОСОБА_6 дізнався від особи на ім`я ОСОБА_13 , з яким відбував покарання. Скориставшись послугами таксі, він разом із ОСОБА_9 приїхали 16 серпня 2015 року в м.Любомль та спілкуючись з ОСОБА_14 по мобільному телефону дізнались місце розташування будинку потерпілого. Однак, зайшовши в будинок через відчинені двері ОСОБА_8 побачив потерпілого, а тому задав надумане запитання та вийшов. Повернувшись в таксі , зателефонував до ОСОБА_15 , який запевнив що прийме заходи для того, аби потерпілий залишив будинок. Більше двох годин вони разом із ОСОБА_9 очікували на дзвінок ОСОБА_15 , який згодом зателефонував та повідомив, що потерпілого вдома немає. Тоді вони з ОСОБА_16 повернулись до будинку потерпілого, вхідні двері були зачинені, тому ОСОБА_17 залишився вартувати біля дверей, спостерігаючи щоб ніхто не помітив крадіжки, а він через відчинене вікно заліз всередину будинку. В будинку почав шукати гроші та коштовності, однак в суміжній кімнаті помітив потерпілого, який також помітив його та піднявся з ліжка. Маючи намір припинити можливий опір зі сторони потерпілого, ОСОБА_8 наніс йому один удар рукою в голову, після чого покликав ОСОБА_18 на допомогу. Останній заліз в будинок через те ж вікно і почав шукати кошти. В свою чергу ОСОБА_19 обмотав потерпілого скотчем і погрожуючи молотком, наносячи періодично не сильні удари по руках, вимагав повідомити місце зберігання коштів. Згодом у кімнату повернувся ОСОБА_17 та вдарив потерпілого по обличчю, вимагаючи повідомити де кошти. Однак потерпілий заперечував наявність грошей. Тоді склавши все здобуте, вони з ОСОБА_16 прив`язали потерпілого скотчем до стільця та залишити помешкання. Повертаючись в м.Луцьк, продали ноутбук та один мобільний телефон, а також зняли з картки Приватбанку, яку забрали у потерпілого, кошти в сумі 1000 грн.. В подальшому, а саме 19 серпня 2015 року були затримані працівниками міліції та доставлені у відділ міліції. Щиро розкаюється у вчиненому, просить вибачення у потерпілого, наголошує на відсутності попереднього умислу на вчинення розбійного нападу, вказує, що мав намір лише вчинити крадіжку. Визнає визначений в обвинуваченні перелік викраденого майна, окрім 500 грн, які не він, ні ОСОБА_17 не брали. Заявлений потерпілими позов в частині відшкодування майнової шкоди визнає за відрахуванням 500 гривень, а позов в частині стягнення відшкодування моральної шкоди просить задовольнити частково, вважає заявлену суму завищеною. Просить суворо не карати.

Обвинувачений ОСОБА_9 також вину визнав частково, дав суду аналогічні показання щодо обставин вчинення злочину, додатково пояснив, що не мав на меті вчиняти розбійний напад, був переконаний у відсутності потерпілого вдома, тому за попередньою домовленістю із ОСОБА_8 мав стояти на варті поки останній викраде з будинку кошти, однак почувши крик ОСОБА_8 заліз в будинок і побачив потерпілого, який тримався за голову. За наказом ОСОБА_8 почав шукати в будинку гроші, знайшов лише перелічене в обвинуваченні майно, тому підійшов до потерпілого, який лежав зв`язаний скотчем та вдарив по обличчю рукою, вимагаючи повідомити де гроші. Потерпілий вперто заявляв про відсутність коштів. Після чого він помітив на столі шприци, з`ясував що потерпілий хворіє на цукровий діабет та запропонував ОСОБА_8 залишити помешкання. Склавши викрадене у сумку від ноутбука, вони прив`язали потерпілого скотчем до стільця так, щоб він міг згодом вивільнитись та залишили житло. Частину викраденого майна продали по дорозі додому, також зняли з картки потерпілого 1000 грн. Однак 19 серпня 2015 року були затримані працівниками міліції та доставлені у відділ міліції. Визнає перелік викраденого майна, окрім 500 грн, які не брав. Заявлений позов визнає в повному обсязі. Просить врахувати добровільне часткове відшкодування завданої шкоди і призначити покарання із застосуванням ст.ст.69, 75 КК України.
Суд, оцінивши надані для дослідження докази, проаналізувавши доводи сторони захисту та обвинувачення, приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого злочину.

Так, потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що того дня відпочивав у себе вдома по АДРЕСА_4 . Прокинувшись близько шостої години вечора, побачив ОСОБА_8 , який шукав щось у серванті. Одночасно його помітив сам ОСОБА_8 , підбіг до нього та наніс один удар в голову, від якого він впав і втратив свідомість. Коли дійшов свідомості, то вже знаходився в іншій кімнаті на дивані, обличчям донизу. Тоді ж побачив ОСОБА_18 , який разом із ОСОБА_20 зв`язували його скотчем. Усі дії обвинувачених супроводжувались вимогами повідомити де зберігаються кошти. Після цього ОСОБА_19 почав наносити йому удари молотком по суглобах рук, по пальцям, в груди, по ногах, вимагаючи віддати гроші. Також погрожував молотком, від чого у нього склалось враження, що живим він не залишиться. В цей час ОСОБА_17 шукав гроші, а коли повернувся в кімнату, підійшов і вдарив в обличчя не менше трьох разів. Від ударів пішла кров з носа. ОСОБА_17 вимагав віддати гроші, на що потерпілий сказав, що є лише пенсійка картка Приватбанку, з якої можна зняти готівку та повідомив код. ОСОБА_19 витягнув з гаманця картку, а також зірвав з його шиї срібний ланцюжок з іконкою. Після цього обвинувачені взяли ноутбук, мобільні телефони та коштовності мами. Залишаючи будинок обвинувачені прив`язали його скотчем до стільця та вийшли через вхідні двері. Вивільнившись, він зателефонував у міліцію та повідомив про вчинене. Від заподіяних тілесних ушкоджень відчував нестерпну біль в суглобі правої руки, у нього спухли пальці, боліла голова, ноги, відчував біль у грудній клітині. Просить задовольнити заявлений ним позов, вважає, що відповідальність за спричинену майнову шкоду є у обвинувачених рівною, а щодо моральної шкоди на ОСОБА_8 покладає більший тягар відповідальності, пояснюючи це більш активною роллю останнього у завданні шкоди. Просить врахувати, що тривалість насильницьких дій була більше ніж півгодини та просить покарати винних осіб, призначивши покарання в межах санкції закону.

Аналогічні показання давав потерпілий і в ході слідчого експерименту, проведеного з його участю 07 жовтня 2015 року.

Потерпіла ОСОБА_7 суду підтвердила, що повернувшись додому, побачила сина з ознаками насильницьких дій, зокрема у нього під очима з`явились синяки, спухла права рука, пальці рук, він тримався за голову, скаржився на біль в ногах та грудях. Розповів про події саме так, як повідомив суду. Зайшовши в будинок вона виявила зникнення належних їй золотих виробів, які перелічені в обвинуваченні. Просить цивільний позов задовольнити, щодо міри покарання покладається на розсуд суду.
Показання потерпілих об`єктивно узгоджуються з письмовими доказами у справі.

Зокрема, в Журналі Єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за №1598 від 16 серпня 2015 року зареєстровано повідомлення ОСОБА_6 , який проживає по АДРЕСА_4 , зроблене ним о 18 год 50 хв. про те, що невідомі особи проникли через вікно в його будинок та застосовуючи насильство , небезпечне для життя та здоров`я, що виразилось в нанесенні ударів молотком, відкрито заволоділи ноутбуком, мобільними телефонами, золотими виробами, тюнером, срібним ланцюжком.

У повідомленні Любомльського медичного закладу №82 о 20 год 50 хв. зафіксовані нанесені потерпілому ОСОБА_6 травми, зокрема черепно-мозкова травма , струс головного мозку, забій правого ліктевого суглобу, забій грудної клітки, забій правого передпліччя.

Згідно висновку судово-медичної експертизи від 03.09.2015 року №79 зафіксовані у медичній документації закрито черепно-мозкова травма, струс головного мозку відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Під час огляду місця події, який проводився 16 серпня 2015 року в помешканні потерпілого, виявлено та вилучено сліди крові на наволочці, які згідно висновку судово імунологічної експертизи №580/580 від 21.09.2015 року, належать потерпілому ОСОБА_6 .

В ході проведення 27 серпня 2015 року слідчого експерименту обвинувачений ОСОБА_8 вказав на місце вчинення злочину, спосіб проникнення у житло потерпілого, кількість викрадених коштів та перелік викраденого майна, підтвердив використання для обмеження свободи потерпілого скотчу, нанесення потерпілому ударів молотком, висловлення погроз із демонстрацією молотка.

Також обвинувачений ОСОБА_9 в ході слідчого експерименту 27 серпня 2015 року повідомив про обставини проникнення у будинок, нанесення потерпілому ударів, перелік викраденого майна.

Вартість викраденого майна та коштовностей доводиться висновком судово-товарознавчої експертизи №533 від 02.10.2015 року, довідкою приватного підприємця ОСОБА_21 .

При особистому огляді обвинуваченого ОСОБА_9 під час затримання виявлено викрадений у потерпілого ОСОБА_6 срібний ланцюжок, дана річ передана потерпілому на зберігання.

Протоколом доступу до речей та документів, в якому відображені дані про вхідні та вихідні дзвінки обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , підтверджено факт перебування обвинувачених 16 серпня 2015 року близько 18 години вечора в м.Любомль за місцем проживання потерпілого.

Під час пред`явлення 20 серпня 2015 року потерпілому обвинувачених для впізнання, ОСОБА_6 впізнав як ОСОБА_8 , так і ОСОБА_9 .

Показання потерпілого ОСОБА_6 , зазначені письмові докази узгоджуються із показаннями свідків, допитаних в судовому засіданні.

Так, свідок ОСОБА_22 підтвердив, що того дня зранку виконував замовлення обвинувачених на перевезення з м.Луцьк в м.Любомль. В м.Любомль обвинувачені чітко не знали куди саме їхати, тому ОСОБА_19 , спілкуючись з кимось по телефону, повідомляв куди повертати та де зупинятись. Дійсно, до будинку потерпілого приїздили двічі. В перший раз обвинувачені вийшли з таксі, ходили до будинку, але швидко повернулись. Після цього більше двох годин очікували в кафе на телефонний дзвінок. Потім знову поїхали на таксі до будинку потерпілого, були відсутні близько півгодини, повернулись із сумкою, в якій він помітив ноутбук та мобільний телефон. По дорозі додому обвинувачені заїжджали до своїх знайомих, з якою метою вказати не може.

Під час пред`явлення свідку 19 серпня 2015 року обвинувачених для впізнання , останній впізнав ОСОБА_8 та ОСОБА_18 , як осіб, які приїздили до будинку потерпілого.

В ході проведення 19 серпня 2015 року слідчого експерименту свідок ОСОБА_22 показав на місці яким маршрутом рухались обвинувачені в день вчинення злочину по м.Любомль.

Свідок ОСОБА_23 показав суду, що придбав в серпні 2015 року у ОСОБА_8 ноутбук, який через кілька днів вилучили працівники міліції як викрадене майно.

Свідок ОСОБА_24 показав, що також в серпні 2015 року придбав у ОСОБА_8 мобільний телефон «SAMSUNG GALAXY» (ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 ), який згодом передав працівникам міліції як викрадене майно.
Аналізуючи наведені докази суд вважає доведеною винуватість обох обвинувачених у вчиненні розбою, поєднаного з проникненням у житло.

Суд підкреслює, що кваліфікація дій є вірною, оскільки встановлені судом фактичні обставини справи повністю відповідають ознакам інкримінованого складу злочину.

Так, про вірність кваліфікації дій обвинувачених саме як розбою (а не грабежу) свідчать: раптовість застосованих щодо потерпілого ОСОБА_6 насильницьких дій, які були небезпечними для здоров`я та життя потерпілого нанесення удару в голову, від якого він втратив свідомість; подальший агресивно-насильницький характер дій обвинувачених зв`язування потерпілого, нанесення ударів молотком, погрози із демонстрацією молотка, нанесення ударів рукою по обличчю, від яких йшла кров; тривалість насильницьких дій; усвідомлення наявності у потерпілого важкого захворювання у формі цукрового діабету.

Завдання в ході нападу тілесних ушкоджень, які відносяться до легких із короткочасним розладом здоров`я, доводить застосування насильства небезпечного для життя і здоров`я потерпілого.

А застосоване психічне насильство, що полягало в погрозі негайного застосування фізичного насильства із демонстрацією молотка, які сприймались потерпілим реально, характерні саме для розбою.

Усі перелічені насильницькі дії вчинялись з метою недопущення опору потерпілого, здобуття інформації про місце знаходження майна, тобто насильство та погрози із застосуванням насильства мали на меті забезпечити заволодіння чужим майном.

Також вірним є пред`явлення органами досудового розслідування ОСОБА_9 та ОСОБА_8 вчинення розбійного нападу як співвиконавцями, без вказівки на кваліфікуючу ознаку вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, оскільки в силу ч.2 ст. 28 КК України злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб, які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовились про спільне його виконання. В даному кримінальному провадженні відсутні докази на підтвердження попередньої домовленості ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вчинення розбійного нападу. За встановленими судом фактичними обставинами ОСОБА_8 та ОСОБА_9 мали попередню домовленість на вчинення крадіжки, поєднану з проникненням в житло. Саме з цією метою ОСОБА_8 одягнув рукавиці, взяв з собою молоток, яким мав розбити вікно та проникнути в житло. Про дійсність такого наміру свідчить та обставина, що ОСОБА_8 заходив до будинку потерпілого, і зустрівши його, вийшов, щоб не завдати шкоди. Потім разом із ОСОБА_9 більше двох годин очікував на залишення потерпілим будинку і лише отримавши інформацію про відсутність потерпілого вдома, знову повернувся в помешкання. При цьому, ОСОБА_9 залишився на варті, а ОСОБА_8 проник у житло і почав пошук майна. Лише після виявлення потерпілого та застосування щодо нього насильства, небезпечного для життя і здоров`я, ОСОБА_8 покликав ОСОБА_9 . Останній приєднався до уже розпочатого розбійного нападу, сам вчинив дії, які становлять об`єктивну сторону розбою, а тому є співвиконавцем злочину.

В той же час, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду звинувачення у заволодінні коштами потерпілого в сумі 500 грн. Ні в первинних повідомленнях про злочин, ні під час інших слідчих дій потерпілий не повідомляв про викрадення саме такої суми коштів, а тому усі сумніви щодо даної обставини слід використовувати на користь обвинувачених.

Дослідивши медичну документацію на обвинувачених, суд приходить до висновку, що обвинувачені є осудними особами та підлягають кримінальній відповідальності за вчинений злочин.

При призначенні покарання кожному з обвинувачених суд відповідно до вимог ст. 65 КК України та п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст..12 КК України є особливо тяжким, особу винного, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 є особою молодого віку, працездатний, не має утриманців, вшосте притягується до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, інкримінований у даній справі злочин вчинено через кілька днів після звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить про стійке небажання особи отримувати доходи від власності праці, та сформовану схильність до протиправної поведінки. Вчинені конкретні дії у даній справі доводять зневажливе ставлення обвинуваченого до інших людей. Раніше обрані міри покарання із застосуванням ст..69 КК України не вплинули на поведінку ОСОБА_8 та не сприяли виправленню. До пом`якшуючих покарання обставин суд відносить часткове визнання вини, обтяжуючою покарання обставиною вважає рецидив злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_9 за місцем проживання характеризується позитивно, має сталі сімейні зв`язки, після звільнення з місць позбавлення волі отримував доходи від тимчасових заробітків, тобто вживав заходи для працевлаштування та законного здобуття доходів, має батьків похилого віку, однак будучи судимим на шлях виправлення не встав та вчинив новий злочин проти власності, за який засуджений Луцьким міскрайонним судом вироком від 17.09.2015 року, а через незначний проміжок часу вчинив злочин, який інкримінується у даній справі. Оцінюючи поведінку обвинуваченого під час судового розгляду, суд приймає до уваги те, що він поросив вибачення у потерпілого. До пом`якшуючих покарання обставин суд відносить часткове визнання вини, часткове відшкодування майнової шкоди, обтяжуючою покарання обставиною вважає рецидив злочинів.

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги конкретні дії кожного обвинуваченого під час вчинення злочину, особу потерпілого, який є інвалідом ІІІ групи від захворювання на цукровий діабет, позицію потерпілого ОСОБА_6 , який наполягає на покаранні наближеному до суворого, суд виконуючи вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, згідно якої, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, вважає необхідним призначити кожному обвинуваченому покарання в межах санкції ч.3 ст.187 КК України у виді позбавлення волі.

Обом обвинуваченим необхідно у відповідності до вимог ст..59 КК України призначити додаткове покарання у виді конфіскації майна, що є у їх власності, оскільки ними вчинено особливо тяжкий корисливий злочин.

Підстав для призначення покарання обвинуваченим із застосуванням ст..69 КК України суд не вбачає.

Остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_9 слід призначити відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, оскільки злочин за даним вироком вчинено до постановлення попереднього вироку Луцького міськрайонного суду від 17 вересня 2015 року, яким ОСОБА_9 визнано винним за ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 3 місяців арешту.

Обираючи спосіб складання покарань суд враховує те, що Луцьким міськрайонним судом вирок ухвалено за наслідками угоди, укладеної між ОСОБА_9 та потерпілим, а отже він повинен відбути покарання, визначене в угоді.

Згідно повідомлення Луцької КВІ ОСОБА_9 не відбував покарання у виді арешту , призначеного за вказаним вироком.

При складанні покарання суд керується правилами ст..72 КК України, згідно яких одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту, а менш суворий вид покарання переводиться у більш суворий.

В силу ст..209 КПК України строк відбування покарання обом обвинуваченим слід рахувати з 19 серпня 2015 року, оскільки, як встановлено в ході допиту обвинувачених та підтверджується протоколами огляду місця події від 19.08.2015 року, заявами ОСОБА_9 від 19.08.2015 року, обвинувачених фактично затримано саме 19 серпня 2015 року, доставлено до відділку міліції та розпочато проведення слідчих дій. Протокол затримання не складено.

Вирішуючи позов потерпілих суд керувався наступним:

Потерпілими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заявлено цивільний позов про стягнення у їхню користь із ОСОБА_8 5957,50 грн. та із ОСОБА_25 4957,5 грн. майнової шкоди, а також у користь ОСОБА_6 із ОСОБА_8 10 000 грн. та із ОСОБА_9 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст..1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В силу ст..1190 ЦК України особи, спільними діями яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Лише у разі наявності заяви потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їх вини.

Враховуючи заяву потерпілих, цивільно-правову відповідальність обвинувачених слід визначити у частці відповідно до ступеня їх вини. Так, щодо відшкодування майнової шкоди, яка полягає у вартості викраденого майна, ступінь вини обвинувачених є рівною. У ході розгляду кримінального провадження встановлена наступна сума збитків, завдана кожному із потерпілих, яка полягає у викраденні такого майна.

Належне ОСОБА_6 : ноутбук «ASUS» вартістю 3850 грн., ТВ-тюнер «QUSAT» вартістю 300 гривень, мобільний телефон марки «SAMSUNG GALAXI», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 вартістю 480 гривень, срібний браслет вагою 24,10 грами вартістю 1084,50 гривень, мисливський ніж кустарного виробництва вартістю 300 гривень, - на суму 6014,50 грн., які повернуті потерпілому у ході досудового розслідування, а також мобільний телефон марки «SAMSUNG GALAXI» вартістю 1000 грн., мобільний телефон марки «НОКІА5800» вартістю 500 гривень, срібний ланцюжок з іконкою загальною вагою 27 грам вартістю 1215 гривень, зняті з пластикової картки «Приватбанк» гроші в сумі 1000 гривень, - на загальну суму 3715 грн., які потерпілому не повернуті.

Докази про викрадення у потерпілого грошей в сумі 500 грн. стороною обвинувачення не представлено, тому судом цю суму виключено із обвинувачення та не стягується за позовом.

Викрадене обвинуваченими та належне потерпілій ОСОБА_7 таке майно: пара золотих сережок вагою по 1г кожна, загальною вартістю 2200 гривень, золота каблучка вагою 2г вартістю 2200 гривень, золотий ланцюжок вагою 3г вартістю 3300 гривень, на загальну суму 7700 грн., які потерпілій не повернуті.

ОСОБА_9 добровільно відшкодовано потерпілим 1000грн. матеріальних збитків, тобто по 500 грн. кожному.

Таким чином, зважаючи на вартість повернутих речей на часткове відшкодування ОСОБА_9 завданих збитків до стягнення на користь цивільного позивача ОСОБА_6 із ОСОБА_8 підлягає 1857,50 грн. (3715 грн. : 2), а із ОСОБА_9 1357,50 грн. (3715 грн. : 2 - 500грн.); на користь цивільного позивача ОСОБА_7 із ОСОБА_8 підлягає 3850 грн. (7700 грн. : 2), а із ОСОБА_9 3350 грн. (7700 грн. : 2 - 500грн.).

Позиція потерпілих про необхідність відшкодування майнової шкоди обом в загальному розмірі не відповідає вимогам цивільного законодавства та є помилковою, що викликана незнанням закону.

Що стосується позову потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, то він відповідно до вимог ст..1167 ЦК України підлягає до задоволення в повному обсязі.

Як роз`яснено у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд повинен виходити з принципів законності, зваженості та справедливості.

Приймаючи до уваги конкретні обставини справи, зокрема характер насильницьких дій, які вчиняв кожен обвинувачений окремо, тривалість протиправних дій, суд погоджується із запропонованим потерпілим ступенем відповідальності обвинувачених та вважає обґрунтованими вимоги щодо стягнення з ОСОБА_8 компенсації завданої моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень, а з ОСОБА_9 5 000 гривень. Вказана сума компенсації відповідає глибині та характеру моральних страждань, пережитих потерпілим під час нападу та за наслідками злочину, і є справедливою.

Запобіжний захід, застосований щодо кожного обвинуваченого у виді тримання під вартою, з урахуванням призначеного виду покарання, особи кожного обвинуваченого зокрема, з метою забезпечення виконання вироку, суд на підставі ст. 177 КПК України, до набрання вироком законної сили, вважає необхідним, залишити без змін.
Доля речових доказів підлягає вирішенню відповідно до вимог ст..100 КПК України.

Відповідно до вимог ст..124 КПК України з обох обвинувачених в рівних частках слід стягнути в дохід держави процесуальні витрати за залучення експертів на загальну суму 3 577 гривень 26 копійок, зокрема за проведення судової дактилоскопічної експертизи 368,28 гривень; за проведення судової дактилоскопічної експертизи 245,52 гривень;за проведення судової трасологічної експертизи 184,14 гривні; за проведення судової трасологічної експертизи 245,52 гривень; за проведення судової імунулогічної експертизи 768,00 гривень; за проведення судової імунулогічної експертизи 1152,00 гривень; за проведення судової товарознавчої експертизи 613,80 гривні. Тобто з кожного по 1788,63 грн.

Керуючись ст.ст. 374,375 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 6 (шість) місяців з конфіскацією всього майна, що є у його власності.

Визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з конфіскацією всього майна, що є у його власності.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом повного складання покарань призначених даним вироком та вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 вересня 2015 року, остаточно призначити ОСОБА_9 до відбування покарання у виді позбавлення волі строком 7 (сім) років 3 (три) місяці з конфіскацією всього майна, що є у його власності.

До набрання вироком законної сили залишити щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 19 серпня 2015 року.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_9 до вступу вироку у законну силу залишити попередній - тримання під вартою.

Строк відбування покарання рахувати ОСОБА_9 з моменту фактичного затримання, тобто з 19 серпня 2015 року.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_6 у відшкодування завданої майнової шкоди 1857,50 грн та моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. Стягнути з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_6 відшкодування завданої майнової шкоди в розмірі 1357,50 грн та моральної шкоди в розмірі 5 000 грн. В решті позову відмовити.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_7 відшкодування завданої майнової шкоди в розмірі 3850,00 грн. Стягнути з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_7 відшкодування завданої майнової шкоди в розмірі 3350,00 грн. В решті позову відмовити.

Речові докази:

1) три диски СD-R залишити при матеріалах кримінального провадження;
2) ноутбук марки «ASUS», який передано потерпілому ОСОБА_6 на зберігання залишити у його власності;
3)мобільний телефон марки «SAMSUNG GALAXY» (імеі 1: НОМЕР_1 ), який передано потерпілому ОСОБА_6 на зберігання залишити у його власності;
4)срібний ланцюжок, який передано потерпілому ОСОБА_6 на зберігання залишити у його власності;
5)вилучені у ОСОБА_9 мобільний телефон марки «Nokia» (імеі 1: НОМЕР_4 , імеі 2: НОМЕР_5 ), навушники, 200 грн. купюра серії АЗ 0491965, які зберігаються в камері схову речових доказів Любомльського РВ УМВС України звернути на погашення цивільного позову ОСОБА_6 ;

6)пляшку, недопалок цигарки, скотч зі слідом крові, залишки скотчу, зразки крові, гіпсові зліпки, сліди рук, сліди тканин, які зберігаються в камері схову речових доказів Любомльського РВ УМВС України знищити;

7)коробку з під телефону, наволочку з кімнати № 1, наволочку з кімнати № 2, які зберігаються в камері схову речових доказів Любомльського РВ УМВС України повернути потерпілій ОСОБА_7 .

Стягнути з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в дохід держави в особі Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України у Волинській області ( код доходів 24060300 «інші доходи») процесуальні витрати за проведені судово-трасологічну, дактилоскопічні, імунологічні експертизи в розмірі по 1788,63 грн. з кожного.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженими, які перебуває під вартою, протягом того ж строку з моменту вручення копії вироку.

Головуючий:ОСОБА_1

СУДДІ ОСОБА_2

ОСОБА_3