А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

21.12.2015 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 розглянув у відкритому судовому засіданні провадження № 11-сс/777/401/2015 за клопотанням про арешт майна автомобіля, вилученого у ОСОБА_6 , в якому ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 04.12.2015.
Як убачається зі змісту клопотання від 24.11.2015, ОСОБА_6 19.11.2015 приблизно о 10:30 за попередньою змовою з іншими трьома особами шляхом підбору ключа відкрито проник у квартиру АДРЕСА_2 , викрав звідти чуже майно, але був помічений працівниками служби охорони і разом із співучасниками через вікно балкону втік з місця події на автомобілі марки «Hunday Tucson» НОМЕР_1 . Один із співучасників, який внаслідок падіння з балкону пошкодив ногу, був затриманий працівниками служби охорони, а інші, в тому числі ОСОБА_6 - працівниками поліції на вул. Легоцького в м. Ужгороді в результаті проведення операції «Перехват».
Клопотання мотивоване тим, що автомобіль «Hunday Tucson» НОМЕР_1 , яким володіє ОСОБА_6 , був використаний як засіб пересування злочинців під час вчинення злочину, а тому потрібен для проведення «окремих слідчих (розшукових) дій.
Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 04.12.2015 клопотання задоволено: на автомобіль марки «Hunday Tucson» НОМЕР_1 накладено арешт з можливістю його вилучення. Своє рішення слідчий суддя вмотивував тим, що матеріали кримінального провадження містять достатні підстави вважати цей автомобіль засобом пересування злочинців під час вчинення злочину.
ОСОБА_6 з ухвалою слідчого судді не погодився і в апеляційній скарзі просить її скасувати. В обґрунтування своєї вимоги вказує, що в клопотанні прокурора і ухвалі слідчого судді немає посилань на докази, які вказували б на вчинення ним кримінального правопорушення, що проведенню слідчих дій з автомобілем, зокрема його огляду, він не перешкоджав, що передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення на його автомобіль арешту не було і критеріям, зазначеним у ч.2 ст. 167 КК України, автомобіль не відповідає. Зазначає, що слідчий суддя, всупереч припису ч.4 ст. 132 КПК України, порушив загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження: не врахував наявної у прокурора можливості отримати доступ до автомобіля з метою збирання доказів без накладення на нього арешту.
Апеляційний суд заслухав доповідь судді про зміст клопотання, ухвали слідчого судді і апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційних вимог ОСОБА_6 , перевірив матеріали провадження, обговорив доводи сторін та вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Згідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення, зокрема підозрюваного, можливості відчужувати певне своє майно. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володіння якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Відповідно до ч.2 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.
Частиною третьою статті 170 КК України передбачено також можливість накладення арешту на рухоме майно, яке перебуває у власності підозрюваного, з метою забезпечення цивільного позову.
Частиною другою статті 171 КПК України передбачено, що до клопотання слідчого, прокурора про арешт майна мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, відповідно до вимог ч.2 ст. 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення, розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Ці вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею додержані.
20.11.2015 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у відкритому викраденні чужого майна, вчиненому за попередньою змовою групою осіб з проникненням в житло за обставин, викладених у клопотанні, тобто в кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.3 ст. 186 КК України (а.п.8-9)
Як убачається зі змісту наданих прокурором копій протоколів допиту свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , одна з осіб, які вистрибнули з вікна квартири АДРЕСА_2 , побігла до будинку АДРЕСА_3 і сіла в автомобіль «Hunday Tucson», що поїхав у бік вул. Грушевського. Невдовзі такий самий автомобіль зупинився на вул. Академіка Корольова неподалік від лавиці, на якій сиділа інша з цих осіб, затримана працівниками служби охорони.
З виступу прокурора в судовому засіданні відомо, що інший свідок, який залишився невстановленим, повідомив номер автомобіля, до якого сіла особа, що втекла з місця події. З цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 видно, що його розмір, як можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, складає 619500 грн.52 коп., тобто обмеження права власності на зазначений автомобіль є співрозмірним з захистом законних інтересів потерпілої і забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду кримінального провадження.
Отже, на момент звернення з клопотанням до слідчого судді прокурор мав у своєму розпорядженні відомості, які давали підставу підозрювати, що автомобіль марки «Hunday Tucson» НОМЕР_1 використовувався його водієм для перевезення особи, яка, ймовірно, була причетна до скоєння кримінального правопорушення, а тому відповідає критеріям, зазначеним в п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України: був використаний, як засіб вчинення кримінального правопорушення та (або) зберіг на собі його сліди.
Дані, які містяться в інших документах, наданих прокурором в обґрунтування доводів клопотання: копіях протоколу допиту свідка ОСОБА_11 і протоколу впізнання цим свідком особи, Апеляційний суд доказами, що вказують на вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, або на використання при його вчиненні автомобіля марки «Hunday Tucson» НОМЕР_1 , не визнає через неповноту і суперечності в показаннях свідка та порушення приписів ст.ст. 228,231 КПК України при проведенні впізнання.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, Апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 04.12.2015, якою накладено арешт на автомобіль марки «Hunday Tucson» НОМЕР_1 , залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню касаційним порядком не підлягає.
Судді