Овруцький районний суд Житомирської області
Справа № 286/167/16-к
пр. № 1-КП/286/47/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 лютого 2016 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Овручі кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000952 від 08.12.2015 року та надійшло 20.01.2016 року з Коростенської місцевої прокуратури по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та жителя

АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою,

не працюючого, розлученого, маючого неповнолітнього сина,

2001 року народження, потерпілого від наслідків Чорнобильської

катастрофи, раніше судимого Овруцьким районним судом

Житомирської області

- 26.06.2011 року за ст. 164 ч.1 КК України на 120 годин громадсь-

ких робіт;

-11.09.2013 року за ст.164 ч.2 КК України на 2 роки обмеження

волі, 21.10.2014 року звільненого на підставі ухвали Бердичівсь-

кого міськрайонного суду та замінено невідбуту частину покарання

на 240 годин громадських робіт, судимість не погашена, у вчиненні

кримінального правопорушення, передбаченого

ст. 164 ч.2 КК України

В С Т А Н О В И В:
що ОСОБА_4 від шлюбу з ОСОБА_5 , має неповнолітнього сина ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), згідно рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 10.01.2011 року (виконавчий лист №617/7142/12) зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_5 на утримання дитини ОСОБА_6 аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.01.2008 року до 13.08.2019 року, тобто, до досягнення повноліття ОСОБА_6 . Але ОСОБА_4 , всупереч вимогам Сімейного кодексу України, а саме ст. 180 /батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття/, ст.181 ч.3 /за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі/, ст.191 ч.1 /аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову/ та ст.195 ч.4 /розмір заборгованості за аліменти обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом/, в період з 01.11.2014 року по 30.11.2015 року, будучи працездатним та маючи добрий стан здоров`я, ніде не працює, аліменти не сплачує, тобто злісно ухиляється від сплати встановлених рішенням суду коштів, що виразилося в несплаті аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 протягом тривалого часу.

Заборгованість ОСОБА_4 по аліментах в період з 01.11.2014 року по 30.11.2015 року становить 4395,90 грн.

В судовому засіданні допитаний як обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому визнав повністю та пояснив, що в травні 2001 року він одружився з ОСОБА_5 . Під час спільного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син, ОСОБА_6 .

Восени 2001 року він поїхав на заробітки в Російську Федерацію В 2006 році дружина подала до суду позовну заяву про розлучення і їх розлучили. Грошей дружині він не висилав. В лютому 2009 року він приїхав додому. В 2010 році, влаштувався на ОСОБА_7 щебеневий завод, а в 2011 році згідно рішення Овруцького районного суду з нього було стягнуто аліменти 1/4 його заробітку на утримання сина ОСОБА_8 та поки він працював то аліменти ОСОБА_9 отримувала. Після цього, він ніде не працював та аліменти не сплачував. В 2013 році його було позбавлено батьківських прав. Також він неодноразово був судимим за несплату аліментів та останній раз відбував покарання в Бердичівському виправному центрі, де пробув 10 місяців та звільнився 21.10.2014 року, оскільки обмеження волі було замінено на громадські роботи, які він відпрацював. Після цього він аліменти також не сплачував. За рік після виправного центу він офіційно ніде не працював, а заробляв лише тимчасовими заробітками, допомагаючи односельчанам, за що вони йому платили. В листопаді 2015 року він вкладав плиткою подвір`я у приватного підприємця та за це він заплатив йому 3000 грн., але з вказаних грошей на аліменти він не виділив жодної копійки, так як не мав бажання.

На даний час він неофіційно влаштувався на пилораму, то можливо буде погашати борг по аліментах. За цей період часу він ніде не лікувався та в медичні заклади за допомогою не звертався, є здоровим. В центрі зайнятості на обліку не перебуває і не перебував. Майна у нього немає, живе у материній хаті з нею і братом на її пенсію. У суду нічого не просить

Окрім повного визнання своєї вини та показів обвинуваченим ОСОБА_4 , його винуватість підтверджується в судовому засіданні показами потерпілої ОСОБА_5 , яка пояснила, що вона 05.05.2001 року вийшла заміж за ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_8 . 10.10.2001 року ОСОБА_4 поїхав на заробітки в Росію, а вона переїхала жити до батьків в с. В.Хайча. Фіров повернувся із заробітків в січні 2010 року. За цей час він ніякої допомоги не надавав, грошей не висилав, тому вона в 2006 році подала до суду позов про їх розлучення. Шлюб між ними було розірвано. В 2008 році вона зверталася до суду про стягнення з ОСОБА_10 аліментів, але його було оголошено в розшук і лише в 2011 році з нього стягнено аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_8 в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти він платив лише декілька місяців, коли працював і поки відбував обмеження волі в 2013 році, а потім покарання було замінено на громадські роботи. По цей час ніде не працює. І більше ніяких коштів та допомоги сину він не надавав і не надає. Щодо його покарання то покладається на погляд суду.

Відповідно до ст. 349 ч.3 КПК України, суд, за згодою всіх учасників судового розгляду справи визнав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, зокрема допиту свідків.

Винуватість обвинуваченого в інкримінованому діянні підтверджується також зібраними досудовим слідством та дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема:

- з подання державного виконавця від 11.01.2016 року № 1 видно, що останній просить провести перевірку та вирішити питання про притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів;

- з виконавчого листа № 2-617/142/12 від 10.01.2011 року видно, що ОСОБА_4 за рішенням суду зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10.01.2008 року по 13.08.2019 року, тобто до досягнення ним повноліття;

- з резолютивної частини рішення Овруцького районного суду від 10.01.2011 року видно, що з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- з довідки-розрахунку за період з 01.11.2014 року по 01.12.2015 року видно, що загальна заборгованість ОСОБА_4 по аліментах становить 4395,90 грн.;

- з акту державного виконавця від 10.12.2015 року видно, що житло та майно, що підлягає опису у ОСОБА_4 відсутнє;

- з повідомлення Овруцького РЦЗ від 15.12. 2015 року № 03-2158 видно, що ОСОБА_4 на обліку, як безробітний не перебуває і не перебував;

- з вимоги ІЦ від 16.12.2015 року та копії вироків від 20.06.2011 року та11.09.2013 року видно, що ОСОБА_4 раніше судимий за ст.ст.164 ч.1,164 ч2 КК України;

- з ухвали Бердичівського міськрайонного суду від 13.10.2014 року видно що ОСОБА_4 замінено обмеження волі на 240 годин громадських робіт;

- з медичного висновку від 16.12.2015 року видно, що ОСОБА_4 здоровий та працездатний.

Його винуватість підтверджується й іншими матеріалами кримінального провадження.

Аналізуючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність винності обвинуваченого ОСОБА_4 в умисному злісному ухиленні від сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як вчинені особою, яка раніше була засуджена за цією статтею та кваліфікує його дії, за ст. 164 ч.2 КК України.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше уже судимий за ст.164 ч.1 та ст.164 ч.2 КК України, але належних висновків з цього для себе не зробив, на шлях виправлення не став, і вчинив знову кримінальне правопорушення, має не зняту і не погашену в законному порядку судимість, по місцю проживання характеризується посередньо, не працює, у лікарів: нарколога та психіатра на обліку не перебуває та обставин, що обтяжують та помякшують його покарання.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Крім того, при призначенні покарання, суд також враховує і те, що обвинувачений середнього віку, здоровий, працездатний, розлучений, має неповнолітнього сина, 2001 року народження, щодо якого байдуже відноситься, та позбавлений батьківських прав, вчинене ним кримінальне правопорушення не відноситься до категорії тяжких, але його суспільна небезпека полягає в тому, що він посягає на право дитини жити повноцінним життям, нормально розвиватися та навчатися, мати належні умови для її виховання та життя, є потерпілим від наслідків Чорнобильської катастрофи, та думку потерпілої, яка щодо його покарання покладається на погляд суду, в звязку з чим, приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства та призначає йому покарання, яке передбачене санкцією ст. 164 ч.2 КК України у виді обмеження волі.

Цивільний позов не заявлений. Речові докази та процесуальні витрати відсутні. Арешт на майно не накладався.

Керуючись ст. ст. 366, 368,370 ч.4, 371, 373,374,376, 394, 473-476 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.164 КК України та обрати йому міру покарання за цим законом, у виді 2-х (двох) років обмеження волі.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу не обирати. Строк відбування покарання рахувати з часу його затримання.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Овруцький районний суд протягом 30 днів з моменту його ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Копії вироку вручаються обвинуваченому та прокурору негайно, після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1