Справа № 454/1274/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/614/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2015 року Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6

з участю прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_11

представника

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника неповнолітнього ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_9 на вирок Сокальського районного суду Львівської області від 01.04.2015 року, -

в с т а н о в и л а :
Цим вироком

неповнолітнього ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, не одруженого, учня 10 класу Жвирківської ЗОШ І-ІІІ ступеню, раніше судимого вироком Сокальського районного суду Львівської області від 20.03.2014 року за ст.ст. 185 ч.1,185 ч.2 КК України на 7 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік, ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 22.01.2015 року звільнений від відбування призначеного даним вироком покарання на підставі п.а ст.1 Закону України «Про амністію в 2014 році» від 08.04.2014 року,

визнано винним за ст. ст. 15 ч.2, 185 ч.2 КК України та призначено покарання за ст. ст.15 ч.2, 185 ч.2 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі.

На підставі ст.104 КК України звільнено неповнолітнього ОСОБА_13 від відбування призначеного судом покарання, якщо він протягом 2 років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано неповнолітнього ОСОБА_13 повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця навчання, роботи та проживання.

неповнолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, українця, уродженця м. Червоноград та жителя АДРЕСА_2 , не одруженого, освіта середня, навчається на 2 курсі Червоноградського гірничого коледжу, не працюючого, раніше не судимого,

визнано винним за ст.ст. 15 ч.2 , 185 ч.2 КК України та призначено покарання за ст.ст. 15 ч.2 , 185 ч.2 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 104 КК України звільнено неповнолітнього ОСОБА_11 від відбування призначеного судом покарання, якщо він протягом 1 року 6 місяців іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України зобов"язано неповнолітнього ОСОБА_11 повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця навчання, роботи та проживання.

Вирішено питання про речові докази по справі.

Вироком суду неповнолітній ОСОБА_13 16 квітня 2014 року в період з 09 год. до 16 год. діючи в групі та за попередньою змовою осіб з неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_11 , повторно, з корисливих мотивів, зайшов через незакриті двері в нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 та належить громадянину ОСОБА_14 , звідки намагалися таємно викрасти 5 (п`ять) алюмінієвих мийок вартістю по 100 гривень кожна на суму 500 гривень, однак свого злочинного наміру до кінця довести не змогли з причин, що не залежали від їх волі, оскільки під час завантаження мийок на невстановлений транспортний засіб були виявлені та затримані на місці вчинення злочину громадянином ОСОБА_15 .

Не погоджуючись з вироком Сокальського районного суду Львівської області від 01.04.2015 року захисник неповнолітнього ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу.

В поданій апеляційній скарзі вказує на те, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим з підстав неповноти судового розгляду та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Мотивує свої вимоги тим, що призначене судом неповнолітньому ОСОБА_11 покарання є надто суворим, обране без врахування особи винного, а також несправедливим по відношенню до нього, оскільки суд зрівняв в оцінці особу ОСОБА_11 та іншого фігуранта події злочину, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, негативно характеризується за місцем навчання та посередньо за місцем проживання, обравши обом практично однакове покарання.

Захисник в своїй апеляційній скарзі просить вирок Сокальського районного суду Львівської області від 01 квітня 2015 року в частині засудження неповнолітнього ОСОБА_11 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України скасувати та ухвалити новий, яким звільнити ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності із застосуванням примусових заходів виховного характеру передбачених ст. 105 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_9 та законного представника ОСОБА_12 на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив подану захисником апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд першої інстанції правильно оцінив отримані, у передбаченому КПК України порядку, докази в даному кримінальному провадженні, оцінивши їх в сукупності, вірно зробив висновок, що вина ОСОБА_11 у вчиненому повністю доведена і правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, і в апеляційній скарзі висновки суду про доведеність вини не оспорюються.

Доводи апеляційної скарги адвокатаОСОБА_9 не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.
Твердження адвоката ОСОБА_9 , що судом першої інстанції при ухваленні вироку неправильно застосовано закон при призначенні покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_11 спростовується висновками суду, викладеними у вироку.
Покарання призначене судом з дотриманням вимог ст. 65 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого; обране з врахуванням особи засудженого, який є неповнолітнім, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Крім того, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_11 у вчиненому щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував завдану шкоду, що є пом`якшуючими вину обставинами, обтяжуючих вину обставин не встановлено.
Ті обставини, на які в апеляційній скарзі покликається захисник як на підставу зміни вироку, враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, яке є справедливим і за своїм видом, і за розміром.

Колегія суддів прийшла до переконання, що апелянт безпідставно просить застосувати примусові заходи виховного характеру передбачені ст. 105 КК України відносно ОСОБА_11 , так як на день розгляду апеляції обвинувачений є повнолітнім і застосовувати примусові заходи виховного характеру, щодо особи, яка вже досягла повноліття, є недоцільним і заходи виховного характеру не в змозі справити на обвинуваченого ОСОБА_11 виховного впливу.

Колегія суддів вважає, що обвинуваченому ОСОБА_11 судом першої інстанції призначено покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів при перевірці справи не виявила допущених істотних порушень кримінально-процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які тягнули б за собою скасування чи зміну вироку.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу захисника неповнолітнього ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_9 на вирок Сокальського районного суду Львівської області від 01.04.2015 року залишити без задоволення, а вирок Сокальського районного суду Львівської області від 01 квітня 2015 року відносно ОСОБА_13 , ОСОБА_11 без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Су д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3