АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 - ОСОБА_3
при секретарі судового засідання - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0005109 за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_5 , який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 3 вересня 2015 року, яким
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Лубни Полтавської області, який проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий,
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбута частина покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 4 квітня 2013 року, та остаточно призначено покарання ОСОБА_6 у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі,
за участю сторін судового провадження
прокурора - ОСОБА_7
обвинуваченого - ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А :
Згідно з вироком суду, 3 червня 2015 року, приблизно о 18:00 год., в м. Києві ОСОБА_6 , перебуваючи по АДРЕСА_2 , з метою таємного викрадення чужого майна, поєднаного із проникненням в приміщення, дочекавшись закриття магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за зазначеною адресою та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою викрутки розкрутив ролет, який закриває вхід до магазину, відкрив його, після чого акумуляторною болгаркою перерізав засов врізного замка та відчинив вхідні двері магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що належить ФОП « ОСОБА_8 », після чого проник в приміщення. Оглянувши приміщення вказаного магазину, він повторно таємно викрав електродвигун для човна «Minn Kota 30LB» (с/н 010МК02396) закупівельною вартістю 4140 гривень, бензиновий двигун для човна «Yamarine T2,6S» (с/н WS3040019) закупівельною вартістю 7498 гривень, та підставку до останніх вартістю 100 гривень, а всього на загальну суму 11 738 гривень.
Після цього ОСОБА_6 із викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, та розпорядився останнім на свій власний розсуд.
Внаслідок вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_8 завдано майнової шкоди на загальну суму 11 738 гривень.

Не оспорюючи доведеність винуватості та кваліфікацію дій ОСОБА_6 , прокурор ОСОБА_5 , який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання призначених покарань, зарахувавши частково невідбуте покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 4 квітня 2013 року, остаточно призначити покарання ОСОБА_6 у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, у решті вирок суду залишити без змін.
В своїй апеляційній скарзі прокурор зазначає, що покарання, призначене ОСОБА_6 , є надто м`яким і недостатнім для його виправлення і перевиховання, не відповідає вимогам закону, що потягло призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі засудженого, оскільки за своїм видом є явно несправедливим внаслідок м`якості.
В обґрунтування свої позиції апелянт вказує, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 , віднесено до категорії тяжких злочинів, який характеризується великою суспільною небезпечністю, а тому вимагає відповідного покарання.
Крім того, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, будучи раніше неодноразово судимим за вчинення умисних злочинів, має незняті та непогашені у встановленому порядку судимості, при цьому знову вчинив умисний корисливий закінчений злочин проти власності, що на думку апелянта свідчить про небажання ОСОБА_6 ставати на шлях виправлення.
Також в своїй апеляційній скарзі апелянт висловлює думку, що судом першої інстанції не враховані особливості і обставини вчинення злочину, мета і мотив, а також особа винного, а саме дані, зібрані під час досудового розслідування та судового слідства, які характеризують особу ОСОБА_10 .
При цьому апелянт вказує, що вчинений ОСОБА_6 злочин з прямим умислом, оскільки він усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачав суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання та діяв з корисливих мотивів. Сам обвинувачений не зайнятий суспільно-корисною працею, а вирішив збагатитися за рахунок чужого майна, що свідчить про суспільну небезпеку засудженого для суспільства.
Підсумовуючи доводи свої апеляційної скарги, прокурор ОСОБА_5 вважає, що судом не надано належної оцінки ступеню суспільної небезпеки, яку несе в собі ОСОБА_9 , особливості і обставини вчинення даного конкретного злочину та не враховано цього судом при призначенні останньому міри покарання.

Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скоротити термін відбування покарання на один рік, або інший можливій термін, посилаючись на визнання ним своєї вини, щире каяття та сприяння розкриттю злочину. Також апелянт зазначає, що потерпілий не заявляв матеріальних та моральних претензій та вказує на те, що вони з дружиною опікуються двома хворими неповнолітніми дітьми.
Крім того, обвинувачений звертає увагу на його вже немолодий вік та наявні хвороби (сердечно-судинну гіпертонію та пережитий інсульт) та зауважує, що під час перебування в СІЗО його фізичний стан погіршився.

Розглянувши кримінальне провадження в межах пред`явленого обвинувачення та поданих апеляційних скарг, заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у повному обсязі, заперечуючи проти задоволення скарги обвинуваченого, обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просив задовольнити його скаргу, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченому, вивчивши та перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апелянта, колегія суддів вважає апеляційні скарги такими, що задоволенню не підлягають за таких підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та журналу судового засідання, фактичні обставини кримінального правопорушення ніким не оспорювалися і докази відносно них, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувалися, тому висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин, які не оспорюються і в апеляційній скарзі, перевірці апеляційним судом не підлягають.

Дії ОСОБА_6 за визнаних судом першої інстанції встановленими фактичних обставин кримінального правопорушення правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), повторно, поєднане з проникненням до приміщення.

Що ж стосується доводів апеляційних скарг про те, що судом при призначенні покарання не враховані й інші обставини, які впливають на визначення строку покарання, на думку колегії суддів, вони є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» із змінами та доповненнями, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції дотримався вищезазначених вимог.
При призначенні ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції враховані ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який вчинив злочин будучи раніше судимим, матеріалів, що його характеризують, відношення до вчиненого, склад його сім`ї, обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції врахував всі обставини кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, в тому числі й ті, на які посилається прокурор та обвинувачений в апеляційних скаргах, та призначив йому покарання в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України, і таке покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Також суд першої інстанції обґрунтовано застосував ст. 71 КК України, і остаточне покарання ОСОБА_6 призначив за сукупністю вироків, приєднавши до покарання, призначеного за даним вироком, частково невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 4 квітня 2013 року, та остаточно призначивши ОСОБА_6 покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Суд першої інстанції, відповідно до вимог ст..ст. 349, 363 КПК України, як і суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст..ст. 404, 405 КПК України, перевіряє докази, надані сторонами.

Разом з тим стороною захисту не надані беззаперечні докази на підтвердження доводів, викладених в апеляційній скарзі обвинуваченого щодо його стану здоров`я, та будь-яких клопотань з цього приводу як до суду першої інстанції, так і до суду апеляційної інстанції не надходило.

За таких обставин, доводи обвинуваченого щодо його неврахування судом даних про стан його здоров`я, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, колегія суддів не вбачає, а тому апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого задоволенню не підлягають.

Керуючись ст..ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України,
У Х В А Л И Л А :
Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 3 вересня 2015 року щодо ОСОБА_6 - залишити без зміни, апеляційні скарги прокурора ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена протягом 3 місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, засудженим у той же самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

_________________________ __________________________ ________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3