Справа № 192/1059/15-к
Провадження № 1-кп/192/134/15
В И Р О К
Іменем України
"05" жовтня 2015 р.смт.Солоне
СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в особі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

законних представників

неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10 ,

представника

служби у справах дітей ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №0000349 відносно

ОСОБА_12 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у сел.Солоне Солонянського району Дніпропетровської області, де мешкає по АДРЕСА_1 у повній сім`ї, громадянина України, учня першого курсу Солонянського професійного аграрного ліцею, на обліку у службі у справах дітей та кримінальній міліції у справах дітей не перебуває, несудимого,

ОСОБА_13 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Кілія Кілійського району Одеської області, громадянина України, учня першого курсу Солонянського професійного аграрного ліцею, мешкає по АДРЕСА_2 , на обліку у службі у справах дітей та кримінальній міліції у справах дітей не перебуває, несудимого,

обвинувачених у вчиненні у злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

В с т а н о в и в:

24 травня 2015 року близько першої години ночі обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , за попередньою змовою між собою, маючи спільний умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу з літньої альтанки, розташованої у дворі ОСОБА_4 по АДРЕСА_3 , таємно викрали 2 дамських велосипеда «Україна», вартістю 350 грн. кожний, що належать ОСОБА_4 , завдавши останній шкоди на вказану суму.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину визнав повніст. Пояснив, що пізно увечері 23 травня 2015 року він з ОСОБА_14 на велосипеді останнього приїхали у с.Кам`яне погуляти з дівчатами. По дорозі на велосипеді спустило колесо. Він запропонував узяти велосипед у знайомої дівчини ОСОБА_15 . У неї дома всі вже спали, світло у будинку не горіло, хвіртка на подвір`я була закритою. Зі слів ОСОБА_16 йому було відомо, що в альтанці на подвір`ї стоять 2 велосипеди. ОСОБА_16 відчинив хвіртку та пішов до альтанки, а він чекав біля огорожі. ОСОБА_16 викотив 2 дамських велосипеди, на яких вони доїхали додому. Велосипеди залишили вдома у нього, а ранком до них приїхали співробітники міліції, яким він видав крадене.

Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в пред`явленому йому звинуваченні визнав повністю та своїми показаннями підтвердив вищевикладені обставини скоєної ним крадіжки. Дав суду аналогічні показання. Пояснив, що вони мали намір повернути велосипеди ОСОБА_15 чи її батькам, але не встигли. На ранок приїхала міліція. Він спочатку не зізнавався у крадіжці, зізнався вже у райвідділі.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 допитана в судовому засіданні у якості свідка, показала, що її син ОСОБА_6 після скоєного злочину зробив належні висновки. Вони з чоловіком контролюють його поведінку, а він виконує їхні вимоги, навчається в аграрному ліцеї.
Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 . ОСОБА_7 , допитана в судовому засіданні у якості свідка, показала, що сина вона виховує сама, без батька, з двох років. У підлітковому віці син перестав її слухатися, вчинив крадіжку, за яку до нього суд застосував примусові заходи виховного характеру: передав їй сина під нагляд. Поведінка сина виправилася. В ніч, коли син вчинив крадіжку, вона була на роботі і про вчинене дізналася від працівників міліції. Вона посилила контроль за сином.
Оскільки обставини справи ніким не оспорюються, обвинувачені свою вину визнали повністю, суд, вислухавши думки прокурора, законних представників, обвинувачених, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів.

Суд знаходить доведеною винуватість обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у таємному викраденні чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, їх дії кваліфікуються за ч.2 ст.185 КК України.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченим, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, особу кожного з обвинувачених.

ОСОБА_6 та ОСОБА_5 за місцем проживання характеризуються задовільно, проживають за місцем реєстрації.

Обставинами, що пом`якшують покарання для обох обвинувачених суд визнає: повне визнання своєї вини та вчинення злочину у неповнолітньому віці.

Санкція ч.2 ст.185 КК України передбачає 3 види покарань: арешт, обмеження волі та позбавлення волі.

До обвинувачених не може бути застосоване покарання у виді арешту, оскільки на момент вчинення злочину вони не досягли 16-річного віку.

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є неповнолітніми особами, тому, на підставі ч.3 ст.61 КК України, до них не може бути застосоване й покарання у виді обмеження волі.

Суд вважає, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , які до кримінальної відповідальності притягуються уперше, повернули викрадене майно, можуть бути виправлені без ізоляції від суспільства, перебуваючи під контролем кримінально-виконавчої інспекції.

Призначаючи ОСОБА_6 та ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, суд вважає можливим звільнити їх від покарання з випробуванням відповідно до ст.75, 104 КК України, вважаючи, що дане покарання буде необхідним і достатнім для їх виправлення, а також попередження нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_12 , ОСОБА_13 визнати винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України і призначити кожному покарання у виді позбавлення волі

ОСОБА_6 - строком на 1 (один) рік.

ОСОБА_5 строком на 1 рік 6 місяців.

На підставі статей 75, 104 КК України ОСОБА_12 , ОСОБА_13 від покарання звільнити з випробуванням, встановивши іспитовий строк:

Жулаю 1 рік;

ОСОБА_5 - 1 (один) рік 6 місяців.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 та ОСОБА_5 повідомляти про зміну місця проживання, навчання чи роботи кримінально-виконавчу інспекцію, куди періодично з`являтися на реєстрацію.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий