№ 5-4471ск15
Ухвала

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого - судді ОСОБА_4,

суддів - ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року та на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року щодо ОСОБА_1,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця міста Одеса, який проживає по АДРЕСА_1, раніше судимого:

1) 28 вересня 2004 року Роздільнянським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

2) 26 квітня 2005 року Розділянським районним судом Одеської області за ч. 1 ст. 309 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

3) 01 грудня 2005 року Київським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 309 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 1 місяць;

4) 02 червня 2010 року Малиновським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік і 6 місяців;

5) 29 березня 2011 року Роздільнянським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, звільненого 21 вересня 2012 року у зв'язку з відбуттям призначеного покарання,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено за вказаною нормою кримінального закону покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Вироком вирішено питання про речові докази.

Згідно з вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він, маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість за ст. 185 КК України, повторно вчинив грабіж за наступних обставин.

11 серпня 2014 року, близько 21 години, на парковій алеї, що неподалік будинку АДРЕСА_2, засуджений із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя і здоров'я, відкрито викрав майно ОСОБА_3, зірвавши у неї з шиї золотий ланцюжок з золотими кулоном та хрестиком і з місця кримінального правопорушення зник, однак згодом був затриманий сторонніми громадянами.

Такими діями ОСОБА_1 завдав потерпілій ОСОБА_3 матеріальної шкоди на суму 1950 гривень.

Ухвалою колегії суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року вирок Деснянського районного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2, посилаючись на суворість призначеного покарання, просить змінити судові рішення і на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_1 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. При цьому захисник вважає, що суди не дали належної оцінки тим обставинам, що засуджений має вкрай незадовільний стан здоров'я, раніше притягувався до кримінальної відповідальності переважно за злочини некорисливої спрямованості, а попередню крадіжку вчинив у неповнолітньому віці.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши додані до скарги судові рішення та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

При перевірці вироку та ухвали обставин, які б давали підстави для сумнівів у законності й обґрунтованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів не знаходить.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 186 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Вирішення судом питання про призначення засудженому покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України.

Як вбачається з вироку суд урахував ступінь тяжкості, конкретні обставини вчиненого злочину, особу ОСОБА_1, який на диспансерних наркологічному і психіатричному обліках не перебуває, має тяжкий стан здоров'я, а також думку потерпілої про призначення йому мінімального покарання.

Як обставину, що пом'якшує покарання, враховано щире каяття, а як обставину, що його обтяжує - рецидив злочину.

Таким чином, суд узяв до уваги дані про особу засудженого, на які захисник посилається у касаційній скарзі, у сукупності з іншими обставинами, передбаченими п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, і призначив ОСОБА_1 покарання у мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.

Призначене засудженому покарання колегія суддів вважає необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Виходячи зі змісту касаційної скарги її автор, вказуючи на суворість призначеного покарання, по суті не оспорює його вид і розмір, а порушує питання лише про звільнення ОСОБА_1 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Однак незастосування судами положень ст.75 КК України ґрунтуються на вимогах закону і є правильними.

Як убачається з вироку суду засуджений має 5 не знятих і не погашених у встановленому законом порядку судимостей за умисні злочини, у тому числі і проти власності, двічі звільнявся судом від відбування покарання з випробуванням і не виконував умови, передбачені ч. 3 ст. 75 КК України, після звільнення з місць позбавлення волі вчинив злочин корисливої спрямованості із застосуванням фізичного насильства, який відноситься до тяжких.

Враховуючи викладене колегія суддів не знаходить підстав для звільнення ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням, оскільки не вбачає можливості його виправлення без відбування призначеного судом покарання.

Таким чином касаційна скарга захисника ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року та на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року щодо ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6