В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"29" вересня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0010132 від 09.07.2015 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, працюючого у ТОВ «ВСС Асіома», розлученого, на утриманні перебуває донька 2010 року народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

в с т а н о в и в:
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_7 разом з невстановленою досудовим слідством особою 09 липня 2015 року, приблизно о 15 годині 25 хвилин, знаходячись на Ленінградській площі у м. Києві, помітили раніше незнайому ОСОБА_8 , на шиї якої знаходилися золоті вироби, після чого у них виник спільний злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна та обернення останнього на свою користь.

Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_7 спільно з невстановленою досудовим слідством особою почали переслідувати ОСОБА_8 та розподіливши між собою ролі направлені на відкрите викрадення чужого майна, наздогнали її неподалік буд. АДРЕСА_2 , де ОСОБА_7 ногою здійснив удар по тулубу ОСОБА_8 , від чого остання втратила рівновагу та впала на землю.

Продовжуючи свої злочинні дії, діючи умисно згідно попередньої домовленості з невстановленою досудовим слідством особою з корисливих мотивів, ОСОБА_7 шляхом ривка рукою зірвав з шиї ОСОБА_8 золотий ланцюжок з хрестиком, загальною вартістю 8000 грн. та з метою подолання можливого опору з боку потерпілої, невстановлена досудовим слідством особа завдала їй один удар рукою в область живота, тим самим спільно застосували насильство, яке не є небезпечне для здоров`я особи.

Після цього ОСОБА_7 разом з невстановленою досудовим слідством особою з місця вчинення злочину зникли, а викраденим розпорядилися на власний розсуд, чим спричинили потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 8000 грн., однак в подальшому ОСОБА_7 був затриманий перехожими громадянами.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінальних правопорушень, викладені в установочній частині вироку, щиро розкаявся у вчиненому.

Також обвинувачений з власного боку негативно оцінив свої протиправні дії, пообіцявши у подальшому не порушувати закон за жодних умов, адже за період, який пройшов з дня вчинення злочину, він повністю переоцінив своє життя, життєві цінності, зрозумів, що нічого важливішого для себе у цьому житті не має, ніж своє самовиховання, виховання доньки та створення своєї родини.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_7 просив суд визнати недоцільним дослідження доказів, так як повністю погоджуються з досудовим розслідуванням справи.

Покази обвинуваченого ОСОБА_7 під час досудового слідства і в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ними змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності їх позицій.

За таких обставин, суд переконавшись, що учасники процесу, вірно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів в добровільності їх позицій, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу останнього, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного злочину.

Враховуючи наведене, зокрема показання обвинуваченого в яких він підтвердив час, місце, спосіб та інші обставини вчинення даного злочину, відсутності будь-яких обставин справи, які б оспорювалися учасниками процесу, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, встановлених судом.

Тож, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб та поєднане із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для здоров`я особи.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (злочинів), особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 є щире каяття, наявність на утриманні малолітньої доньки ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , відшкодування завданої шкоди потерпілій.

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до імперативних положень ч. 2 ст. 67 КК України, судом визнається вчинення злочину щодо особи похилого віку, якою є потерпіла ІНФОРМАЦІЯ_3 у розумінні ст. 10 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» (п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України).
При цьому, суд не убачає підстав для визнання обтяжуючою обставиною у діях обвинуваченого обставину регламентовану п. 2 ч. 1 ст. 67 КК України, як про те вказано в обвинувальному акті, оскільки згідно положень ч. 4 ст. 67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Поряд з цим, суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має постійне місце реєстрації, позитивну характеристику за місцем проживання, за місцем роботи у ТОВ «Дельта-Буд», ТОВ «ВСС Асіома» відсутність зв`язків з антигромадськими елементами, наявність на утриманні членів родини, які у розумінні Сімейного Кодексу України, являються учасниками сімейних правовідносин з останнім (донька, батько інвалід 2 групи),індивідуальні властивості особи: стать, вік, стан здоров`я, родинний стан; спосіб життя (працює, виховує малолітню доньку, не встановленість зловживання алкогольними напоями, наркотичними засобами), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає належні соціальні зв`язки; думку сторони обвинувачення, щодо необхідної міри покарання, а саме письмову позицію потерпілої в заявах від 24.07.2015 року, 14.09.2015 року, в яких остання вказує, що будь-яких претензій до обвинуваченого матеріального та морального характеру не має, просить призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, оскільки вона його вибачила, та яка була у судовому засіданні підтверджена представником потерпілої ОСОБА_5 ; позицію прокурора, щодо необхідності призначення покарання обвинуваченому у вигляді позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання у порядку ст. 75 КК України; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, конкретні обставини, що характеризують поведінку винної особи до вчинення караного діяння, пов`язані з вчиненням правопорушення, після вчинення діяння та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ст. 186 КК України зі звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України та покладенням обов`язків з числа ст. 76 КК України.

Про можливість належної соціалізації особи та допустиму репутацію обвинуваченого свідчить невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (невстановленість зловживання алкогольними напоями, наркотичними засобами), наявність на утриманні членів родини, які у розумінні Сімейного Кодексу України, являються учасниками сімейних правовідносин з останнім, родинний стан, поведінку винної особи до вчинення караного діяння, пов`язані з вчиненням правопорушення, після вчинення діяння, зокрема відшкодування завданої шкоди потерпілій, характер вчиненого кримінального правопорушення, та відсутність за їх результатами будь-яких непомірних наслідків для інтересів суспільства, які б безумовно превалювали над принципом поваги до свободи особистості і дали б змогу суду прийти до висновку про необхідність призначення більш суворого покарання.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому у вигляді застави, враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України, слід залишити без змін до набрання вироком законної сили, після чого останню, згідно положень ч. 11 ст. 182 КПК України, повернути заставодавцю ОСОБА_6 .

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбачених ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Згідно ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_7 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у вигляді застави ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін до набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 11 ст. 182 КПК України, після набрання вироком законої сили заставу унесену за ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у сумі 48 720 гривень, повернути заставодавцю ОСОБА_6 .

Речові докази: частину золотого ланцюжка, - залишити у власності ОСОБА_8 .

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я : ОСОБА_1