Справа № 573/181/16-к
Номер провадження 1-кп/573/29/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2016 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

адвоката: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 12 листопада 2013 року за №0000735, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Бочечки Конотопського району Сумської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , освіта професійно - технічна, неодруженого, не працюючого, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не інваліда, раніше судимого:

1) 07 квітня 2008 року Білопільським районним судом Сумської області за ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 189 КК України на підставі ч. 1 ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі, ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 17 липня 2008 року вказаний вирок змінений, дії ОСОБА_4 перекваліфіковані із ч. 2 ст. 121 на ч. 1 ст. 121 КК України та остаточно засуджено останнього за ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 189 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК до 6 років 6 місяців позбавлення волі, 23 жовтня 2013 року звільнено із Шосткинської виправної колонії №66 за постановою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 15 жовтня 2013 року на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково на невідбутий строк 7 місяців;

2) 13 жовтня 2014 року Білопільським районним судом Сумської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 27 листопада 2015 року скасовано звільнення від відбуття покарання з випробовуванням з направленням в місця позбавлення волі на строк 2 роки, судимості не зняті і не погашені,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
27 жовтня 2015 року близько 21 години ОСОБА_4 з метою крадіжки металевих виробів вирішив проникнути до господарства ОСОБА_6 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, цього ж дня, близько 21 години 30 хвилин ОСОБА_4 , заздалегідь взявши із собою металевий лом, діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді завдання матеріальної шкоди власнику майна, таємно, через незачинену хвіртку пройшов на огороджену територію зазначеного вище господарства, де продовжуючи свої злочинні дії, шляхом зриву запірного пристрою з вхідних дверей проник до приміщення літньої кухні, звідки викрав належну ОСОБА_6 пічну плиту на дві конфорки, вартістю 223 грн. 53 коп.

Викрадене майно ОСОБА_4 виніс за межі господарства ОСОБА_6 , таким чином розпорядившись ним на власний розсуд.

Після цього, продовжуючи реалізацію свого єдиного злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 через хвіртку повернувся до двору домогосподарства ОСОБА_6 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де продовжуючи свої протиправні дії, шляхом зриву запірного пристрою з вхідних дверей іншої літньої кухні проник в середину, звідки викрав: пічну чавунну плиту на дві конфорки, вартістю 312 грн. 94 коп., дверцята чавунні топкові, вартістю 126 грн., дверцята чавунні підтопкові, вартістю 97 грн. 37 коп., а також чавунну колосникову решітку, вартістю 77 грн. 70 коп.

Викрадені речі ОСОБА_4 переніс до господарства за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , таким чином розпорядившись ними на власний розсуд.

В подальшому, ОСОБА_4 викрадене майно здав на пункт прийому металобрухту.

Своїми вищевказаними діями ОСОБА_4 завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 837 грн. 54 коп.

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_4 усвідомлював їх суспільно небезпечний характер, передбачав можливість настання суспільно небезпечних наслідків від цих дій і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, дав покази, які відповідають фактичним обставинам, викладеним у обвинувальному акті та описовій частині вироку, зокрема підтвердив, що 27 жовтня 2015 року близько 21 години 30 хвилин він з метою вчинення крадіжки майна пішов до дачного домогосподарства ОСОБА_6 , розташованого в АДРЕСА_2 . Скориставшись відсутністю господаря і сторонніх осіб через незамкнену хвіртку проник на його територію. В подальшому за допомогою металевого лому, який заздалегідь взяв із собою з дому, зірвав із вхідних дверей літньої кухні запірний пристрій і таким чином проник в середину. З приміщення вказаної літньої кухні він викрав пічну плиту на дві конфорки, яку виніс за межі господарства ОСОБА_6 і заховав у кущах. Після цього він повернувся на місце злочину, за допомогою лому зірвав запірний пристрій із дверей іншої літньої кухні, проник у середину і викрав пічну чавунну плиту на дві конфорки, дверцята чавунні топкові, дверцята чавунні підтопкові та чавунну колосникову решітку. Викрадене майно він переніс до домогосподарства за місцем свого проживання, розташованого по АДРЕСА_2 , а наступного дня здав на пункт прийому металобрухту за 100 грн.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, тому у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій.

Також судом учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу останнього, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті та описовій частині вироку, доведена повністю.

Суд вважає, що зазначеними вище умисними діями ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене повторно.

Призначаючи ОСОБА_4 вид та міру покарання, суд враховує наступне.

Ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким.

Особу обвинуваченого, який маючи не зняті і непогашені судимості за скоєння умисних злочинів проти власності, на шлях виправлення не став і повторно, в період відбування покарання за вироком Білопільського районного суду від 13 жовтня 2014 року у виді позбавлення волі з іспитовим строком скоїв умисний тяжкий злочин проти власності, задовільно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, разом з тим у 2015 році проходив лікування у неврологічному відділенні Білопільської ЦРЛ, де йому встановлено діагноз: «Психічні поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Синдром алкогольної залежності», не інвалід, не одружений, неповнолітніх дітей та батьків похилого віку на утриманні не має, не працює (а. с. 27-36).

Визначені ст. 66 КК України пом`якшуючі відповідальність обставини, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину

Думку потерпілого ОСОБА_6 , який, не зважаючи на те, що завдана злочинними діями ОСОБА_4 матеріальна шкода не відшкодована, подав до суду заяву про те, що претензій матеріального і морального характеру до обвинуваченого не має, просив призначити останньому покарання у виді позбавлення волі в межах строку, встановленого санкцією статті (а. с. 24).

Обставин, що згідно ст. 67 КК України обтяжували б покарання ОСОБА_4 в судовому засіданні не встановлено.

Таким чином, враховуючи викладені вище обставини, що пом`якшують відповідальність, особу обвинуваченого, те, що останній скоїв злочин під час відбування покарання за попереднім вироком, суд приходить до висновку, що за вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання, призначене в межах санкції статті, у виді позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, покарання, призначеного вироком Білопільського районного суду від 13 жовтня 2014 року, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі.

Поряд з цим, також суд вважає за необхідне відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції, що діє на момент постановлення вироку, зарахувати у час відбування покарання строк попереднього ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_4 , починаючи з дня обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тобто з 20 січня 2016 року по день ухвалення вироку - 19 лютого 2016 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дня позбавлення волі.

Під час проведення досудового розслідування проводилася судова товарознавча експертиза, витрати за проведення якої становлять 245 грн. 52 коп.

Вказана сума підлягає стягненню із ОСОБА_4 на користь держави, проти чого обвинувачений не заперечував (а. с. 37).

Запобіжний захід, обраний ухвалою слідчого судді Білопільського районного суду Сумської області від 20 січня 2016 року у виді тримання під вартою, вважати продовженим на 60 діб, тобто до 18 квітня 2016 року включно, оскільки ОСОБА_4 вчинив новий тяжкий злочин у період іспитового строку, не має сталих соціальних зв`язків, засуджується до позбавлення волі, що вказує на можливість подальшого переховування обвинуваченого від покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання за цим законом у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 2 (два) місяці.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Білопільського районного суду Сумської області від 13 жовтня 2014 року і за сукупністю вироків визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 4 (чотири) місяці.

Строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 продовжити до 18 квітня 2016 року включно.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з 20 січня 2016 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати у строк відбуття покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі час перебування ОСОБА_4 під вартою з 20 січня 2016 року до 19 лютого 2016 року включно.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави 245 (двісті сорок п`ять) гривень 52 копійки за проведення судової товарознавчої експертизи.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: