АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/789/423/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2015 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою старшого прокурора прокуратури Тернопільського району прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 вересня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, з вищою освітою, одруженого, на утриманні має двох малолітніх дітей дочка ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочка ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше несудимого, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки 6 місяців.

Відповідно до ч.1 ст.76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися в кримінально-виконавчу інспекцію для реєстрації.
Цивільний позов прокурора Тернопільського району в інтересах держави в особі департаменту фінансів Тернопільської області державної адміністрації на суму 3553 грн. залишено без розгляду, в зв`язку з повним відшкодуванням.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що 12 січня 2015 року близько 20.15 год. в порушення вимог п.2.9 (а) Правил дорожнього руху України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував технічно-справним автомобілем марки Volkswagen Caddy, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись ділянкою автомобільної дороги вул. Плебанівка в с.Настасів Тернопільського району, зі швидкістю біля 45 км/год.

Рухаючись вказаною ділянкою дороги у бік до ПАП Агропродсервіс, біля лівого краю проїзної частини дороги та маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити попереду перешкоду для руху, а саме пішохода ОСОБА_11 , який рухався в попутному напрямку прямолінійно, теж біля лівого краю дороги, в порушення вимог п.п. 1.5; 1.10 (в частині визначення поняття перешкода руху); 2.3 (б), 12.3 ПДР України не був уважним та в результаті негайно не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу чи безпечного об`їзду, маючи при цьому технічну можливість шляхом вжиття таких заходів уникнути наїзду і в такий спосіб не створювати небезпеку для руху, загрозу життю і здоров`ю громадян, а продовжив рух.

Внаслідок цього, обвинувачений ОСОБА_7 не забезпечив безпеку дорожнього руху і передньою частиною керованого ним автомобіля вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_11 .

Під час наїзду потерпілий ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді рани правої лобної та лівої тім`яної ділянок, синця повік правого ока, проявів забою м`яких тканин правої половини обличчя, закритої черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку важкого ступеня із стисненням його стовбурової ділянки, перелому кісток носа і стінок правої гайморової пазухи, закритої травми правої половини грудей із забоєм тканини нижньої долі легені та малим гемотораксом, закритих переломів лівої променевої кістки та 1-ї п`ясткової кістки і кістки-трапеції лівої кисті, які за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, належать до тяжких.

Порушення обвинуваченим ОСОБА_7 вимог п.п. 1.5; 1.10 (в частині визначення поняття перешкода руху); 2.3 (б), 2.9 (а), 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням потерпілому ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень.

В зміненій апеляційній скарзі старший прокурор прокуратури Тернопільського району прокурор в кримінальному провадженні ОСОБА_8 просить вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 вересня 2015 року скасувати, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок мякості, що призвело до незастосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку 2 роки 6 місяців, а додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, відповідно до ст.77 КК України виконувати самостійно. Згідно ч.1 ст.76 КК України на обвинуваченого ОСОБА_7 покласти обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію. Вважає за необхідне в процесі апеляційного розгляду додатково допитати ОСОБА_7 щодо фактичних обставин дорожньо-транспортної пригоди, додатково дослідити результати лабораторного дослідження крові та висновок щодо результатів медичного огляду особи з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння.

Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги суспільну небезпеку та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, те, що кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння та пов`язане з наявністю у нього в користуванні транспортного засобу.

Окрім того, судом залишено без уваги наслідки, які настали в результаті протиправних дій обвинуваченого у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, а також не враховано характер допущених порушень.

Висновок суду про призначення ОСОБА_7 вищевказаного покарання із застосуванням ст.75 КК України без застосування додаткового покарання є неправильним і таким, що порушує вимоги п.3 ч.1, ч.2 ст.65 КК України, оскільки при призначенні покарання не враховано особу винного. Вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, завдання злочинними діями тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, які виразились у численних переломах кісток потерпілого, знівечення його обличчя, що свідчить про підвищений ступінь тяжкості кримінального правопорушення та не виключає учинення ОСОБА_7 аналогічного кримінального правопорушення в майбутньому.

В запереченнях обвинувачений ОСОБА_7 вказує, що погоджується з вироком суду першої інстанції, а апеляційну скаргу прокурора вважає необгрунтованою та безпідставною. Під час досудового розслідування він активно сприяв слідству, повністю відшкодував матеріальну та моральну шкоду потерпілому, щиро розкаявся та повністю визнав свою вину, і ці обставини, відповідно до ч.1, 2 ст.66 КК України визнаються, як обставини, що помякшують покарання. Вважає, що призначене йому судом першої інстанції покарання, повністю відповідає тяжкості вчиненого ним злочину. В доводах прокурора відсутнє обгрунтування необхідності призначення йому більш тяжкої міри покарання. Також, він не погоджується з обгрунтуванням прокурора в апеляційній скарзі, щодо позбавлення його права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Це покарання є додатковою мірою покарання до основного з альтернативою її застосування до обвинувачених. В даному випадку суд вправі врахувати усі обставини справи та не застосовувавати до нього виду покарання щодо позбавлення права керування транспортними засобами. На сьогодняшній день він є батьком двох малолітніх дітей, єдиним утриманцем сімї, так, як дружина перебуває у декретній відпустці. Можливість керувати транспортним засобом дає його сімї можливість здійснення часткового підробітку та перспективи влаштування на постійну роботу та організації належного способу життя його родини. Просить вирок суду першої інстанції залишити без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши доповідача суддю апеляційного суду, міркування прокурора, який підтримав змінену апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури Тернопільського району прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 і просить оскаржуваний вирок суду першої інстанції скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через мякість та постановити новий вирок, обвинуваченого ОСОБА_12 , який вважає що апеляційна скарга є безпідставною і заперечив проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши часткове судове слідство, судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, в яких він заявив, що підстави для скасування вироку відсутні, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і правильність кваліфікації його дій ніким не оспорюється, а тому, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, згідно до положень п.4 ч.1, ч.2 ст.409 КПК України, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Згідно ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через мякість або через суворість.

За змістом ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до положень ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться у п.п. 1, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року, з внесеними змінами постановою пленуму Верховного суду України №11 від 06 листопада 2009 року Про практику призначення судами кримінального покарання, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, при звільненні з випробуванням від відбування основного покарання суд відповідно до ст.77 КК України може призначити додаткові покарання.

Цих вимог закону судом першої інстанції в повному обсязі дотримано не було, що призвело до безпідставного незастосування додаткового покарання щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Як убачається з вироку, суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_7 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, належним чином не мотивував своє рішення щодо незастосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до дослідженої в суді апеляційної інстанції копії посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 15.07.2005 року обвинувачений ОСОБА_7 , наділений правом керувати легковими транспортними засобами (т.1 а.к.п.26).

Не застосовуючи до обвинуваченого ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд у повній мірі не врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який віднесений до категорії тяжких, конкретні обставини кримінального правопорушення, зокрема перебування обвинуваченого, на час скоєння наїзду на пішохода ОСОБА_11 , у стані алкогольного спяніння, наслідки у вигляді заподіяння потерпілому ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, а також те, що дане кримінальне правопорушення, повязане з наявністю у користуванні обвинуваченого джерела підвищеної небезпеки автомобіля.

З дослідженого під час апеляційного розгляду Висновку №007804 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складеного 13.01.2015 року слідує, що ОСОБА_7 на час обстеження перебував у стані алкогольного сп`яніння (т.1 а.к.п. 24).

З дослідженої в суді апеляційної інстанції довідки Комунальної установи Тернопільської обласної ради Тернопільський обласний наркологічний диспансер за результатами лабораторного дослідження крові за наявністю алкоголю від 13.01.2015 року, при дослідженні взірця крові ОСОБА_7 газо хроматографічним методом знайдено етиловий спирт в кількості 2, 06 ‰ (промілле) (т.1 а.к.п. 25).

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 факт перебування його у стані алкогольного спяніння на час вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення підтвердив.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при постановлені оскаржуваного вироку допущено незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через мякість, що призвело до безпідставного незастосування додаткового покарання щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у виді позбавлення права керування транспортними засобами, у звязку із чим вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання підлягає скасуванню, з ухваленням у кримінальному провадженні судом апеляційної інстанції нового вироку, відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.420 КПК України.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 , на факт влаштування його 17.11.2015 року на роботу водієм у ПАП Агропродсервіс, а також на особливі сімейні обставини, як на підстави не застосування додаткового покарання, на переконання колегії суддів з урахуванням конкретних обставин і наслідків даного кримінального правопорушення, не можуть слугувати підставою для ухвалення рішення щодо незастосування відносно обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , колегія суддів у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65-67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані щодо особи обвинуваченого та його сімейного стану, зокрема, що він не судимий, наявність у нього постійного місця проживання, позитивну характеристику, те, що він одружений, на утриманні має двох малолітніх дітей дочку ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочку ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 , знаходження дружини у декретній відпустці по догляду за дітьми, стан здоров`я обвинуваченого, обставини, які слід віднести до помякшуючих покарання, зокрема те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, повністю визнав свою вину, щиросердечно розкаявся, в повному обсязі відшкодував завдану шкоду потерпілому, витрати на лікування потерпілого від кримінального правопорушення та процесуальні витрати, його молодий вік, а також конкретні обставини правопорушення зокрема вчинення обвинуваченим злочину в стані алкогольного спяніння, спричинені ним наслідки у вигляді заподіяння потерпілому ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що обвинуваченому ОСОБА_7 слід призначити покарання, в межах санкції статті обвинувачення у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на максимальний, передбачений кримінальним законом строк 3 роки.

З урахуванням тяжкості вчиненого злочину, конкретних обставин кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, вищевказаних помякшуючих покарання обставин, колегія суддів приходить до переконання, що виправлення засудженого можливе без відбування основного покарання, а тому на підставі ст.75 КК України, його слід звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та встановити йому іспитовий строк 2 роки 6 місяців.

Додаткове покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки виконувати реально.

Водночас, колегія суддів вважає, що з метою забезпечення належної поведінки ОСОБА_7 у період дії іспитового строку, відповідно до ч.1 ст.76 КК України, на нього слід покласти наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

На переконання колегії суддів призначене ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України є необхідним та достатнім для його виправлення і перевиховання та буде сприяти запобіганню вчиненню ним нових злочинів.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

ЗАСУДИЛА:
Апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури Тернопільського району прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 вересня 2015 року відносно ОСОБА_7 в частині призначення йому покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначити йому покарання за цією статтею у виді 4 (чотири) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді 4 років позбавлення волі з випробування та встановити іспитовий строк 2 роки 6 місяців (два роки шість місяців).

Додаткове покарання призначене ОСОБА_7 у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки виконувати реально.

Відповідно до ч.1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_7 наступні обовязки: не виїжджати за межі України без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

В решті вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 вересня 2015 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2