Справа № 199/1577/15-к
ВИРОК
іменем України
19.11.2015 року місто Дніпропетровськ Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за кримінальним провадженням № 0000120 у Єдиному реєстрі досудових розслідувань від 20.01.2015 року, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м.Дніпропетровська, громадянина України, українця, не працюючого, не одруженого, з середньою освітою, неповнолітніх дітей не маючого, без місця реєстрації, мешкаючого за адресою АДРЕСА_1 , судимого у 2010, а також, 13.01.2012 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до 4 років позбавлення волі; звільнений 18.07.2014 року умовно-достроково на 1 рік 3 місяці 18 днів; а останній раз 08.06.2015 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська за ч.1 ст.187, ч.1 ст.71 КК України до 6 років позбавлення волі (вирок набув чинність),

відповідно до обвинувального акту від 02.07.2015 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань вказане кримінальне провадження,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій, а саме, 28.12.2014 року на території Індустріального району міста Дніпропетровська, знову скоїв розбій з метою заволодіння чужим майном із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, у період умовно-дострокового строку звільнення, на території Амур-Нижньодніпровського району міста Дніпропетровська, за наступних обставин.

Реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на розбій ОСОБА_3 , 04.01.2015 року приблизно о 23-30 годин біля будинку 27 по вул.Універсальній міста Дніпропетровська напав ззаду на ОСОБА_6 , яку рукою штовхнув за праве плече до стіни, вимагаючи у останньої мобільний телефон, на що потерпіла відповіла відмовою.

У відповідь ОСОБА_3 почав вимагати у ОСОБА_6 сумку та намагатись відібрати її.

Оскільки ОСОБА_6 не випускала з рук сумку ОСОБА_3 , продовжуючи свій напад, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, ножем наніс потерпілій два удари в область грудної клітини зліва, тим самим умисно спричинив останній, згідно висновку судово-медичної експертизи, тілесні ушкодження у вигляді: двох непроникаючих колото-різаних ран грудної клітини ліворуч, а саме по середньо-підпахвовій лінії ліворуч у грудному відділі, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Після цього ОСОБА_3 , подавивши волю потерпілої до супротиву, заволодів чужим майном, яке належить ОСОБА_6 - гаманцем, вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи складає 200 гривень, у якому знаходились дві банківські карти «Приватбанк» та картка банку «Ренесансбанк», які матеріальної цінності не мають і гроші у сумі 10 гривень, а всього на суму 210 гривень та з місця вчинення злочину зник, розпорядившись майном на власний розсуд.
Обвинувачений ОСОБА_7 свою провину не визнав. Суду показав, що розбій відносно ОСОБА_6 він не скоював і де перебував, де знаходився та що робив 04.01.2015 року о 23-30 годин, не пам`ятає. 08.01.2015 року приблизно о 23-00 годині зазначену у обвинувальному акті картку банку до нього приніс однокласник і друг ОСОБА_8 . Зі слів останнього картка належить дівчині ОСОБА_8 , який попросив його перевірити наявні на ній бонуси. Він погодився і пішов до магазину «Корзинка», що на вул.Березинська,24 у м.Дніпропетровську, де працює касиром його знайома ОСОБА_9 , від якої дізнався, що картка заблокована. ОСОБА_9 він повідомив, що картка належить його матері. Він вийшов з приміщення магазину, повідомив про це ОСОБА_8 та повернувся до приміщення, де перебував до ранку 09.01.2015 року. Зазначає, що він схильний до азартних ігор, на які витрачав значні гроші.

Не зважаючи на те, що ОСОБА_7 свою провину не визнав, суд вважає, що вина ОСОБА_7 в обвинуваченні згідно обвинувального акту, за ч.2 ст.187 КК України, знайшла своє підтвердження під час судового розгляду та підтверджується доказами, отриманими в ході досудового розслідування, долученими та дослідженими судом.

Так, потерпіла ОСОБА_6 суду показала, що у вказаному у обвинувальному акті місці та за часом, обвинувачений ОСОБА_3 схопив її за горло, своєю лівою рукою штовхнув її за праве плече до стіни, почав вимагати мобільний телефон, на що отримав відмову, після якої почав вимагати та забирати її сумку, наніс їй невеликим предметом схожим на ніж два удари в область грудної клітини зліва, чим спричинив їй тілесні ушкодження. Вона вимушена була віддати обвинуваченому свій гаманець, вартістю 200 грн, де були картки банка, одна з яких - «юніор», гроші 10 грн, отримавши які ОСОБА_3 зник у невідомому напрямку. Під час нападу ОСОБА_3 перебував навпроти неї обличчям на близькій відстані, що дало їй змогу чітко запам`ятати обличчя і риси нападника, яким був тільки обвинувачений ОСОБА_3 , а не яка-небудь інша особа. Вона в цьому впевнена та у неї нема ніяких сумнівів щодо особи нападника і причин оговорювати обвинуваченого немає. Після нападу вона викликала швидку медичну допомогу. В подальшому на телефон її колишньому чоловіку прийшло смс-повідомлення, що у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » намагалися зняти гроші з її картки, якою заволодів ОСОБА_3 , тому вона звернулася до міліції та пішла у магазин з`ясувати цю обставину. Зазначає, що у міліції, в її присутності ОСОБА_3 визнавав свій напад на неї, а також, що під час нападу у нього був ніж. ОСОБА_3 був затриманий у той самій одежі, в якої він на неї напав.

Свідок ОСОБА_9 суду показала, що на початку січня 2015 року до неї на роботу прийшов її знайомий - обвинувачений ОСОБА_3 щоби купити собі вина та в розрахунок надав банкову картку. Але проплата не пройшла, оскільки на її думку, або не було на картці грошей, або не підошов пін-код. Він згодом пішов і пояснив, що картка належить його матері та що картка заблокована. Через деякий час до неї звернулась невідома дівчина, яка пояснила, що її пограбували, хтось «підрізав»» біля під`їзду її будинку, а викраденою у неї карткою намагались розрахуватись у приміщенні цього магазину. Зазначає, що раніше ОСОБА_3 у неї завжди розраховувався за товар готівкою, а картка була «юніор»;

Крім показань потерпілої та свідка, вина ОСОБА_3 в обвинуваченні згідно обвинувального акту підтверджується іншими доказами, отриманими під час кримінального провадження, долученими судом та дослідженими під час судового розгляду:

-протоколом огляду від 20.01.2015 року місцевості біля будинку № 44 по вул. Янтарній у м.Дніпропетровську, де було вилучено жіночий гаманець чорного кольору з золотистою застібкою та малюнком у вигляді прошитої клітки, а також, три візитки до аптек;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання від 20.01.2015 року за участю потерпілої ОСОБА_6 , яка з пред`явлених осіб впізнала ОСОБА_3 , як того, який 04.01.2015 року здійснив на неї розбійний напад; впізнала ОСОБА_3 за зовнішніми ознаками, за зростом, статурою, одягом, в якому він був одягнутий, загальними рисами обличчя;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання від 20.01.2015 року за участю свідка ОСОБА_9 , яка з пред`явлених осіб ОСОБА_3 , як того, який прийшов у магазин купити вино, але операція з банківською карткою було відмінено;

-протоколом огляду предметів від 20.01.2015 року трьох банківських карток, одна я яких «юніор», добровільно наданих працівникам міліції обвинуваченим ОСОБА_3 ;

-копіями довідки та ухвали суд про звільнення 18.07.2014 року засудженого ОСОБА_3 з місця позбавлення волі умовно-достроково на 1 рік 3 місяці 18 днів;

-довідкою лікаря, що ОСОБА_3 перебуває на обліку лікаря - психіатра з 2007 року;

-висновком судово-товарознавчої експертизи № 714-15 від 17.02.2015 року, що станом на 04.01.2015 року сума майнового збитку, спричиненого ОСОБА_6 встановлена за середньо-ринковою вартістю на території України згідно вартості гаманця жіночого кольору із замінниками шкіри, становить 200 грн;

-висновком судово-психіатричного експерта № 43 від 17.02.2015 року, що ОСОБА_3 хронічними психічними захворюваннями у період часу, який відноситься до інкримінуємого йому діяння не страждав та у теперішній час не страждає. Виявляв раніше та виявляє у теперішній час емоційно неврівноважений розлад особистості. У період часу, який відноситься до інкримінуємого йому діяння, ОСОБА_3 не виявляв ознаків будь-якого тимчасового хворобливого розладу душевної діяльності, коли він міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними. У теперішній час за своїм психічним станом ОСОБА_3 здатен усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними. У застосуванні примусових заходів лікування не потребує; розуміє противоправність і карне покарання інкримінуємого йому діяння;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 25.02.2015 року за участю потерпілої ОСОБА_6 , яка вказала місто та підтвердила, що ОСОБА_3 напав на неї, рукою штовхнув за праве плече до стіни, вимагаючи мобільний телефон, на що вона відповіла відмовою. У відповідь ОСОБА_3 почав вимагати у неї сумку та намагатись відібрати її, а потім ножем наніс їй два удари в область груді, чим спричинив тілесні ушкодження та заволодів гаманцем з 2 банківськими картками;

-протоколом пред`явлення речей для впізнання від 25.02.2015 року, під час якого потерпіла ОСОБА_6 впізнала свій гаманець чорного кольору з золотистою застібкою та малюнком у вигляді прошитої клітки, який було вилучено працівниками міліції 20.01.2015 року під час огляду місцевості біля будинку АДРЕСА_2 ;

-висновком судово-медичної експертизи № 768е від 25.02.2015 року, що у потерпілої ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: двох непроникаючих колото-різаних ран грудної клітини ліворуч, а саме по середньо-підпахвовій лінії ліворуч у грудному відділі. Враховуючи характер виявлених тілесних ушкоджень можливо вказати, що вони могли утворитися не менш як від двох механічних дій предметом, що має колюче-ріжучі властивості, яким могло бути і лезо ножа, або інший аналогічний предмет; Враховуючи дані медичної документації можливо вказати, що вони могли утворитися незадовго до надходження її до медичного закладу, тобто можливо і в термін на який вказує обстежена та слідчий у постанові; За своїм характером виявлені у неї тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день). Виявлені у неї тілесні ушкодження не є небезпечними для життя, так як останні не спричинили загрозливі для життя явища; Враховуючи характер виявлених тілесних ушкоджень можливо вказати, що вони могли утворитися не менш як від двох механічних дій предметом, що має колюче-ріжучі властивості, яким могло бути і лезо ножа, або інший аналогічний предмет та не характерні виникненням їх в наслідок дії тупих твердих предметів; Враховуючи характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень можливо вказати, що вони не характерні виникненням їх в наслідок падіння з висоти власного зросту; Враховуючи локалізацію виявлених тілесних ушкоджень можливо вказати, що вони знаходяться в анатомічній ділянці доступній для нанесення їх власноруч, але не характерно;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 26.02.2015 року за участю обвинуваченого ОСОБА_3 , який повністю визнав свою винуватість у скоєнні розбійного нападу на ОСОБА_6 та підтвердив, що події відбувалися 04.01.2015 року близько 23-30 біля під`їзду будинку АДРЕСА_3 . Дійсно він напав ззаду на ОСОБА_6 , яку рукою штовхнув за праве плече до стіни, вимагаючи у останньої мобільний телефон, та відмовилась. Тоді він почав виривати у ОСОБА_6 з рук сумку та намагатись відібрати її. Оскільки ОСОБА_6 не випускала з рук сумку, він ножем двічі наніс потерпілій два удари у лівий бік, заволодів гаманцем, у якому були банківські картки та 10 гривень, після чого втік. По дорозі викинув гаманець і ніж, а банківські картки залишив собі, щоби використати під час розрахунку;

-двома довідками МЧ ДСІЗО, що ОСОБА_3 на стан здоров`я не виказував, на лікуванні в медичній частині ДСІЗО не перебував, на амбулаторно-диспансерному обліку в медичній частині з приводу хронічних захворювань не перебував та за медичною допомогою з проявами гострих захворювань не звертався, стан здоров`я задовільний, перебувати в умовах слідчого ізолятора, приймати участь у судових засіданнях може.

Оцінюючи докази, суд вважає що дії ОСОБА_3 повинні бути кваліфіковані за ч.2 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій.

З обвинувального акту обвинуваченого підлягає виключенню як зайва, кваліфікуюча ознака складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 КК України - напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 заявив та показав, що він розбій на ОСОБА_6 не скоював, справу відносно нього сфабрикували працівники міліції разом з прокуратурою, які порушували його право на захист, побили, здійснювали тиск, щоби він визнав провину у злочину, картки він отримав від ОСОБА_8 , потерпіла ОСОБА_6 оговорює його та дає неправдиві показання.

Суд вважає, що вказана заява та показання ОСОБА_3 не відповідає дійсності та повністю спростовується об`єктивними доказами, оцінку яким суд надав, це:

-послідові показання потерпілої ОСОБА_6 , яка як на досудовому слідстві під час пред`явлення особи для впізнання так і під час судового засідання показала, що причин оговорювати обвинуваченого у неї не має, підтвердила та наполягала, що саме ОСОБА_3 , а не інша особа, скоїв відносно неї розбій, якого вона розгледіла та запам`ятала у обличчя;

-пояснення свідка ОСОБА_9 , що ОСОБА_3 намагався купити вино, а не перевірити, як казав ОСОБА_3 , наявність бонусів на банківській картки, яку надав для розрахунку, що раніше не відбувалося, оскільки він розраховувався за товар тільки готівкою. При чому ОСОБА_3 сказав, що це картка його матері;

-висновки експертиз, данні слідчих експерименті як за участю потерпілої ОСОБА_6 так і за участю обвинуваченого ОСОБА_3 де останній підтвердив свій розбійний напад на ОСОБА_6 ; речові докази.

ОСОБА_3 наполягав, що картки йому дав ОСОБА_8 , якому вони належали. Але у протиріччі до цих своїх показів, ОСОБА_3 після магазина залишив собі картку, та не віддав їх ОСОБА_8 і вони були у нього вилучені працівниками міліції, а обвинувачений ці обставини пояснити не зміг.

Також ОСОБА_3 не змог пояснити суду, що він робив 04.01.2015 року о 23-30 годин, оскільки не пам`ятає, а тому алібі у нього відсутнє.

Судом не встановлено, що під час досудового розслідування було порушено право обвинуваченого на захист. Такі заяви від ОСОБА_3 у матеріалах кримінального провадження відсутні.

За заявою обвинуваченого ОСОБА_3 щодо застосування відносно нього незаконних методів досудового розслідування було прокуратурою Дніпропетровської області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000593, за фактом перевищення влади або службових повноважень працівниками Амур-Нижньодніпровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

За результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000593 прокуратурою Дніпропетровської області 29.09.2015 року винесено постанову про закриття кримінального провадження, я зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Крім того, вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08.06.2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, який набув чинність (Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.10.2015 року апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_3 залишена без задоволення, вирок суду залишене без змін).

Суд зазначає, що як у теперішньому випадку відносно потерпілої ОСОБА_6 , так і вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська, ОСОБА_3 був також визнано винуватим у скоєнні розбою відносно особи жіночої статі - ОСОБА_10 , причому з застосуванням насильства з спричиненням тілесних ушкоджень.

Це дає право суду вважати, що ОСОБА_3 об`єктами злочинного посягання обирав виключно жінок, які не могли чинити йому опір та він розраховував на сприятливе для нього закінчення кримінального правопорушення і отримання матеріальних благ тільки шляхом скоєння злочину. Також свою лінію захисту он обрав не визнання своєї провини у вчинені злочину.

З огляду на викладене, суд розцінює не визнання ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, як обрану останнім лінією захисту і бажання будь-яким засобом уникнути відповідальності за вчинення ним умисного тяжкого насильницького кримінального правопорушення, і вважає, що показання обвинуваченого не впливають будь-яким чином на доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння або на кваліфікацію вчиненого, тому суд не може його свідчення взяти до уваги.

Заява сторони захисту, що реєстрація заяви потерпілої ОСОБА_6 до правоохоронних органів відбулась тільки 20.01.2015 року, також ніяк не впливає будь-яким чином на доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння або на кваліфікацію вчиненого.

Всі докази у кримінальному провадженні у відношенні ОСОБА_3 отримані у передбаченому Кримінальним процесуальним Кодексом України порядку, є належні та допустимі.

Недопустимих доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини або доказів та відомостей, які стосуються особи обвинуваченого не має.

Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд керується вимогами ст.65 КК України і враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про його особу, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Прокурор ОСОБА_4 та потерпіла ОСОБА_6 просили суд обрати обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у вигляді тривалого позбавлення. Обвинувачений ОСОБА_3 та адвокат ОСОБА_5 просили виправдання для обвинуваченого за недоведеністю вини у скоєнні злочину.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.67, 34 КК України, суд вважає, що обставиною, обтяжуючою покарання ОСОБА_3 , є рецидив злочинів, оскільки обвинувачений вчинив новий умисний тяжкий злочин - за ч.2 ст.187 КК України, як особа, яка має судимість за умисний тяжкий злочин за ч.3 ст.185 КК України.

ОСОБА_3 раніше був неодноразово засуджений і через нетривалий час після звільнення з місць позбавлення волі, під час умовно-дострокового звільнення, скоїв умисний тяжкий насильницький корисливий злочин, який представляє велику суспільну небезпеку, має не зняті та не погашені в установленому законом порядку судимості.

Враховуючи ступінь тяжкості злочину, обставину, обтяжуючу покарання, велику суспільну небезпеку злочину, виняткову стійкість злочинних намірів ОСОБА_3 , характер злочинів, тому суд вважає, що це свідчать про небезпеку підсудного для суспільства, і, на думку суду, є обставиною для призначення підсудному покарання тільки у вигляді позбавлення волі з конфіскацією майна та з урахуванням вимог ч.1 ст.71 та ч.4 ст.70 КК України.

Обставини, пом`якшуючи покарання, судом не встановлені.

ОСОБА_3 не має місця реєстрації, на час затримання ніде не працював, постійного доходу не має, не має тяжких хвороб, неповнолітніх дітей або непрацездатних осіб на утриманні не має.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України необхідно стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта: з боку Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз у розмірі 98,40 гривень.

Керуючись ч.2 ст.110, ст.ст.368,369,370,371,373,374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України і призначити покарання у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить засудженому.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, частково, у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі, до призначеного покарання приєднати невідбуту засудженим частину покарання за вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13.01.2012 року та ОСОБА_3 призначити покарання у вигляді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить засудженому.

На підставі ч.4 ст.70 КК України призначеним ОСОБА_3 покаранням, як більш суворим, поглинути менш суворе покарання, призначене йому за вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08.06.2015 року, і, остаточно ОСОБА_3 призначити покарання у вигляді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить засудженому.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу залишити тримання під вартою.

Початок строку відбуття покарання засудженому ОСОБА_3 обчислювати з 21.01.2015 року.
Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта: з боку Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз у розмірі 98,40 гривень.

У відповідності з п.1 ч.6 ст.100 КПК України повернути за належністю власнику жіночий гаманець чорного кольору.

Обвинувачений, прокурор та потерпіла мають право подати апеляційну скаргу на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська до апеляційного суду Дніпропетровської області.

На підставі ч.6 ст.376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, а потерпілій копію вироку - надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1