ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_4,

суддів ОСОБА_5, ОСОБА_6,

за участю прокурора ОСОБА_7,

засудженого ОСОБА_1,

захисника ОСОБА_2,

розглянула в судовому засіданні у м. Києві 05 листопада 2015 року справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 з доповненнями до неї на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 09 вересня 2014 року.

За вироком Апеляційного суду міста Севастополя від 25 жовтня 2002 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 142 КК України (в ред. 1992 року), п. п. «а», «з» ст. 93 КК України (в ред. 1996 року), ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 357 КК України (в ред. 2001 року) та засуджено до остаточного покарання у виді довічного позбавлення волі.

Постановою Апеляційного суду міста Севастополя від 21 січня 2003 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на вирок Апеляційного суду міста Севастополя від 25 жовтня 2002 року залишено без руху з наданням 7-денного строку для усунення недоліків.

Постановою Апеляційного суду міста Севастополя від 31 січня 2003 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на вирок Апеляційного суду міста Севастополя від 25.10.2002 року визнано такою, що не підлягає розгляду.

Не погоджуючись із вказаною постановою ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення строку касаційного оскарження постанови від 31 січня 2003 року, у якому зазначав, що йому не було роз'яснено строк та порядок оскарження цієї постанови.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 09 вересня 2014 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку касаційного оскарження постанови Апеляційного суду міста Севастополя від 31 січня 2003 року, якою касаційну скаргу ОСОБА_1 на вирок щодо нього визнано такою, що не підлягає розгляду.

У касаційній скарзі з доповненнями до неї ОСОБА_1 порушує питання про скасування ухвали суду апеляційної інстанції та повернення справи на новий розгляд до апеляційного суду як суду першої інстанції для розгляду справи по суті його клопотання. Зазначає, що він та інші учасники процесу не були належним чином повідомлені про розгляд його клопотання в апеляційному суді. Указує, що суд, відмовивши у задоволенні його клопотання, не взяв до уваги, що йому не було роз'яснено строк та порядок оскарження постанови Апеляційного суду міста Севастополя від 31 січня 2003 року. Пояснює, що призначений йому захисник ОСОБА_3 заперечував проти задоволення його клопотання усупереч його позиції, що свідчить про порушення його права на захист. Вважає, що судовий розгляд проведено незаконним складом суду, оскільки це питання мало вирішуватись одноособово, а не колегіально.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_2, які підтримали касаційну скаргу з доповненням до неї, думку прокурора, який частково підтримав касаційну скаргу в частині доводів щодо порушення права на захист, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 398 КПК України 1960 року підставою для скасування вироку, ухвали чи постанови, є істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, тобто такі порушення, що перешкодили чи могли перешкодити суду всебічно, повно та об'єктивно розглянути справу і постановити законне й обґрунтоване судове рішення. Судом апеляційної інстанції справа розглянута з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, оскільки порушено право засудженого на захист.

Згідно з ч. 1 ст. 44 КПК України 1960 року захисником є особа, яка в порядку, встановленому законом, уповноважена здійснювати захист прав і законних інтересів засудженого та надання їм необхідної юридичної допомоги при провадженні у кримінальній справі.

Проте, як убачається з оскаржуваної ухвали захисник ОСОБА_3, який був залучений до участі у справі за дорученням від 09 вересня 2014 року для проведення окремої процесуальної дії, у судовому засіданні зайняв у справі позицію, яка суперечила позиції засудженого ОСОБА_1 та співпадала з позицією прокурора, а саме заперечував проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_1

На думку колегії суддів ці обставини свідчать про неналежне виконання захисником своїх професійних обов'язків здійснювати захист інтересів засудженого.

Апеляційний суд на ці обставини уваги не звернув та фактично не забезпечив засудженому реалізацію права на захист його інтересів у судовому засіданні, що свідчить про порушення цього права.

З урахуванням положень п. 3 ч. 1 ст. 370 КПК України 1960 року порушення права обвинуваченого на захист є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, за наявності якого судове рішення у всякому разі належить скасувати.

Крім цього, ухвала апеляційного суду не є належним чином обґрунтованою, оскільки у ній не наведено докладних мотивів відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку касаційного оскарження, не зазначено переконливих висновків на спростування доводів у клопотанні про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.

З огляду на вищевикладене, касаційна скарга засудженого ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а ухвала Апеляційного суду міста Києва від 09 вересня 2014 року - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду.

При новому розгляді справи суд повинен врахувати викладене, ретельно перевірити доводи клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку касаційного оскарження, дати їм належну оцінку та з урахуванням усіх обставин справи прийняти законне та обґрунтоване рішення, виклавши його у відповідному процесуальному документі згідно з вимогами закону.

Зважаючи на вищевикладене, керуючись ст. ст. 394-396 КПК України 1960 року, п. 15 Розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 09 вересня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до апеляційного суду.

Судді:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6

З урахуванням вимог ст. 353 КПК України 1960 року у разі пропуску строку