Пр-ня по справі № 1кп/521/637/15
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2015 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальне провадження за обвинуваченням: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, українця, громадянина України, маючого середню освіту, офіційно не працюючого, не одруженого, без реєстраційного обліку та постійного місця мешкання, тимчасово проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1)31.10.1983 року Малиновським р/с м. Одеси за ч. 2 ст. 140 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки; 2)28.07.1089 року Київським р/с м. Одеси за ч. 2 ст. 140, ч. 1 ст. 215-3, ст. 42 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки; 3)02.06.1997 року Приморським р/с м. Одеси за ч. 3 ст. 140 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки; 4)13.06.2001 року Ленінським р/с м. Одеси за ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140, ч. 1 ст. 145, ст. 42 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць; 5)14.01.2005 року овідіопольським р/с Одеської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ст. 70, 71 КК України остаточно до позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць; 6)14.06.2006 року Сакським м/с АР Крим за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України остаточно до позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці; 7)10.09.2008 року Суворовським р/с м. Одеси за ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 263, ст. 70 КК України до позбавлення волі 1 рік; 8)18.02.2011 року Київським р/с м. Одеси за ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 313, ч. 1 ст. 309 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців; у скоєні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
14.06.2015 року, приблизно о 15 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 діючи повторно, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння чужим майном велосипедом, перебуваючи біля гіпермаркету «Фоззі» по вул. Балківська, 88 в м. Одесі, впевнившись, що його дії ніким не помічені, за допомогою невстановленого в ході досудового розслідування предмета перекусив ланцюжок, яким був закріплений велосипед до огорожі та таємно викрав велосипед марки «Pride XC 29» чорно-сіро-червоного кольору, вартістю 11 500 гривень, яке належало потерпілому ОСОБА_5 . Після скоєного злочину ОСОБА_4 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Своїми діями ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 11 500 гривень.

Крім того, 03.07.2015 року приблизно о 02 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 знаходячись біля будинку № 98 по вул. Богдана Хмельницького в м. Одесі, побачив транспортний засіб марки «Fiat Doblo» д.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 та визначив об`єктом злочинного посягання майно яке знаходилось в автомобілі.

Діючи умисно, з корисною метою ОСОБА_4 підійшов до вказаного транспортного засобу, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та впевнившись, що автомобіль необладнаний сигналізацією, шляхом віджиму капоту вказаного транспортного засобу відкрив його, звідки таємно, повторно викрав акумуляторну батарею «А-Mega Batteries Innovative Hybrid Special 12V 410(EN)50АН» вартістю 1000 гривень, після чого з місця події зник, тим самим розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Своїми діями ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 1000 гривень.

Крім того, 06.07.2015 року приблизно о 19 годині 30 хвилин, ОСОБА_4 перебуваючи біля будинку № 80 по вул. Богдана Хмельницького в м. Одесі, побачив транспортний засіб «ВАЗ 2101» д.н. НОМЕР_2 , який належить потерпілому ОСОБА_7 , в якому було не замкнено вікно та в замку запалювання вставлені ключі від автомобілю.

ОСОБА_4 діючи умисно, повторно, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, за допомогою внутрішньої ручки відчинив двері транспортного засобу та проник в його салон, де скориставшись ключем, привів двигун транспортного засобу у дію та уїхав на ньому. Після незаконного заволодіння вказаним транспортним засобом ОСОБА_4 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд.

Своїми діями ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 15 000 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю та в судовому засіданні детально показав, як та за яких обставин він скоїв крадіжку майна потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також незаконно заволодів транспортним засобом потерпілого ОСОБА_7 . В теперішній час ОСОБА_4 у скоєному розкаюється, просить суд суворо його не наказувати.

Окрім повного визнання своєї вини, вина обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованих йому злочинах повністю доказана і підтверджується зібраними по провадженню в порядку ст. ст. 84-86, 91-93 КПК України доказами, дослідження яких відповідно до ст. 349 КПК України за згодою учасників судового розгляду судом визнано недоцільним щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються і обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням доказів обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченим обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність його позиції, та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про дату судового засідання були сповіщені належним чином. Подали до суду заяви про розгляд кримінального провадження без їх участі. Цивільний позов не заявляли, оскільки ніяких претензій матеріального характеру не мають. В судових дебатах приймати участь не бажають. Призначення покарання залишають на розсуд суду.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за сукупністю дій щодо таємного викрадення майна потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно; а також щодо майна потерпілого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 289 КК України, за кваліфікуючими ознаками: незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинено повторно.

При призначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, його вік та соціальне положення, характер, мотиви та обставини вчиненого злочину, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами які пом`якшують покарання обвинуваченого: є щире каяття, визнання своє вини зі стадії досудового розслідування, активне сприяння розкриттю злочину, а також повне відшкодування завданих збитків потерпілим.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є рецидив злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вирок повинен також відповідати загальним засадам кримінального провадження, одне з яких верховенство права. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс /Steven Willcox/ та Скотт Херфорд /Scott Hurford/ проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

У даному випадку при призначені покарання ОСОБА_4 , суд враховує практику Європейського суду з прав людини. При цьому суд виходить з того, що ОСОБА_4 є особою не суспільно небезпечною. Хоча він неодноразово судимий та частину життя провів у місцях позбавлення волі, однак особистість обвинуваченого свідчить про необхідність призначення йому основного покарання за ч. 2 ст. 289 КК України із застосування ст. 69 КК України.

Так, ОСОБА_4 в судовому засіданні повністю визнав свою вину у вчиненні трьох епізодів злочинних дій. Особисте зізнання завжди вважалось одним з найкращих доказів, безумовно, якщо воно дано без примусу психологічного та фізичного. Даючи оцінку вказаним зізнанням обвинуваченого, суд вважає, що воно дано без будь-якого примусу та свідомо. Підстав вважати, що обвинувачений обмовляє себе, або дає зізнавальні покази вимушено не має.

Разом з тим, суд ухвалюючи вирок, не лише дає оцінку окремо взятим діям обвинуваченого, а враховує особистість останнього, наскільки вона проявилася у вказаних протизаконних діях. Відомості про поведінку обвинуваченого до скоєння злочину, його зв`язках та способі життя, дають можливість суду призначити покарання достатнє та необхідне для винної особи. Бідність, нерозвиненість, відсутність нешкідливих розваг на думку суду привела обвинуваченого до скоєння злочину. Тільки у зв`язку з неодноразовим відбуттям покарання в місцях позбавлення волі, обвинувачений не зміг створити сім`ю (родину), не має офіційної та стабільної роботи і таким чином засобів до існування. Рецидив злочинів свідчить про певні злочинні нахили обвинуваченого, однак не свідчить про втрату моральності.

Мета покарання це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.

Таким чином вчинені злочини обвинуваченими ОСОБА_4 є дійсно суспільно небезпечним, оскільки посягають на право власності особи. Однак особа обвинуваченого, а також, його щире розкаяння, свідчать про можливість призначення не суворого покарання. Тобто суд, враховуючи викладені обставини які пом`якшують покарання та обставину, що обтяжує покарання, вважає, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження нових злочинів, повинно бути призначено покарання за ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межи, однак зв`язане з позбавлення волі. За ч. 2 ст. 185 КК України покарання обвинуваченому повинно бути призначено у межах, встановлених у санкції статі, також зв`язане з позбавленням волі.

Підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд не находить.

Додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, суд не призначає, оскільки у обвинуваченого відсутнє будь-яке майно.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України,

СУД, -
З А С У Д И В:
Визнати ОСОБА_4 винним у скоєні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання:

за ч. 2 ст. 185 КК України, у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

за ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців, без конфіскації майна.

Відповідно до ст. 70 КК України визначити ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки і 6 (шість) місяців, без конфіскації майна.

Початок строку відбуття покарання у вигляді позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_4 обчислювати з моменту законного затримання обвинуваченого в порядку ст. ст. 191, 207 КПК України, тобто з 07.07.2015 року.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити без змін у вигляді тримання під вартою.

Речові докази по кримінальному провадженню: 1) велосипед марки «Pride XC 29» чорно-сіро-червоного кольору залишити у власника потерпілого ОСОБА_5 ; 2)Акумуляторну батарею «А-Mega Batteries Innovative Hybrid Special 12V 410(EN)50АН» - залишити законному власнику потерпілому ОСОБА_6 ; 3) Транспортний засіб «ВАЗ 2101» д.н. НОМЕР_2 залишити законному власнику потерпілому ОСОБА_7 .

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С У Д Д Я: /підпис/
Копія вироку вірна.
Суддя: ОСОБА_1
Секретар: