Справа № 750/2994/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/12/2016
Категорія - ст. 382 ч. 1 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000133 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 серпня 2015 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, громадянина України, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

з участю учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника адвоката ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

До апеляційного суду Чернігівської області надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 , в якій останній просить вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 серпня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 ч. 1 КК України скасувати, а кримінальне провадження закрити за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 ч. 1 КК України і призначено покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги, ОСОБА_7 посилається на однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення кримінального-процесуального закону. Вважає, що його вина у вчиненні кримінального правопорушення не доведена доказами, що містяться в матеріалах провадження. Посилається на те, що судом не було взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на висновки суду, а покладено в основу вироку показання свідків, які є зацікавленими особами по даному провадженню.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановив суд, постановою Чернігівського районного суду від 07.04.2009, що набрала законної сили, ОСОБА_7 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.130 КУпАП і накладено стягнення у виді позбавлення права керувати усіма видами транспортних засобів на строк 10 років.

Будучи належним чином ознайомленим з постановою Чернігівського районного суду від 07.04.2009 року, ОСОБА_7 умисно не виконав вказану постанову в частині позбавлення його права керувати транспортними засобами до 2019 року. Так, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 24.02.2014, о 17 год. 30 хв., керував автомобілем марки «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 у м. Чернігові.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника адвоката ОСОБА_9 на підтримання поданої апеляційної скарги з підстав наведених у ній. Крім того, захисник просила суд апеляційної інстанції закрити провадження на підставі ст. 48 КК України у разі, якщо суд апеляційної інстанції не буде вбачати підстав для закриття даного провадження на підставі п.п. 2, 3 ч.1 ст. 284 КПК України. Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги і просила її залишити без задоволення, а вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні зазначених у вироку діянь за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення суду.

Так, згідно постанови Чернігівського районного суду Чернігівської області від 07 квітня 2009 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 ч. 3 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді позбавлення права керування усіма видами транспортних засобів на строк 10 років з оплатним вилученням транспортного засобу.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 382 КК України, може бути скоєне лише з прямим умислом, коли винна особа, яка повинна виконувати рішення суду, не бажає його виконувати і з цією метою не вчиняє дій, які повинна вчинити за законом, для виконання судового рішення.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що вирок суду ґрунтується на припущеннях, а висновки суду, які викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, позбавлені підстав.

Як видно з матеріалів провадження, суд першої інстанції, відповідно до вимог кримінального-процесуального закону, дослідив всі докази і, давши їм оцінку, обґрунтовано поклав в основу вироку показання свідків, відповідні судові рішення, висновок медичного обстеження ОСОБА_7 та інші докази.

Так, будучи допитаним в судовому засіданні суду першої інстанції, свідок ОСОБА_10 , який є інспектором ДАІ і був на патрулюванні із ОСОБА_11 вказував на обставини, які мали місце 24 лютого 2014 року, при цьому упевнено вказував на особу ОСОБА_7 який цього ж дня у м. Чернігові керував автомобілем марки «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння.

Допитаний у судовому засіданні суду апеляційної інстанції свідок ОСОБА_12 показав, що на момент дорожньо-транспортної пригоди за кермом автомобіля ВАЗ знаходивсь не ОСОБА_7 , а інша особа, як йому пізніше стало відомо це був ОСОБА_13 . Коли автомобіль у дворі багатоповерхівок зупинивсь і до нього підійшли працівники міліції, свідок не бачив хто перебував за кермом автомобіля. Пізніше від працівників міліції свідку стало відомо, що керував автомобілем, на момент зупинки працівниками міліції, ОСОБА_7 .

В судовому засіданні як суду першої інстанції, так і апеляційної інстанції, свідок ОСОБА_11 підтвердив той факт, що саме ОСОБА_7 24 лютого 2014 року під час зупинки транспортного засобу марки «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 у дворі багатоповерхівок був в якості водія даного автомобіля і знаходився в стані алкогольного сп`яніння.

Із показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 інспекторів ДАІ вбачається, що останні особисто не бачили хто саме курував транспортним засобом 24 лютого 2014 року, а лише зі слів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 їм стало відомо, що це був ОСОБА_7 , відносно якого і було складено відповідні процесуальні документи.

Такі показання свідків є послідовними, конкретними в силу їх об`єктивності, а тому на думку колегії суддів суд першої інстанції обґрунтовано поклав їх в основу вироку, оскільки вони узгоджуються з іншими доказами, які були досліджені в суді.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про критичне ставлення до показань свідка ОСОБА_16 , оскільки даний свідок перебуває у дружніх відносинах із обвинуваченим ОСОБА_7 і його показання, на думку суду, дані з метою поліпшення становища обвинуваченого у інкримінованому кримінальному правопорушенні.

Факт перебування ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння об`єктивно підтверджується висновком медичного огляду, проведеного 24 лютого 2014 року, о 22 год. 40 хв. (т. 1 а.п. 93).

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АА2 № 962264, складеного інспектором ВДАІ ЧМВ ОСОБА_14 , вбачається, що ОСОБА_7 24.02.2014 о 17-30 по вул.Доценка, 17, керував транспортним засобом «ВАЗ» 2109, д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_7 від підпису та дачі пояснень відмовився у присутності двох свідків. Копії відповідних пояснень свідків також присутні у матеріалах провадження.(т. 1 а.п. 91, 95, 96)

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 березня 2014 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні даного адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу (т. 1 а.п. 101). Постановою апеляційного суду Чернігівської області від 29 квітня 2014 року постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 березня 2014 року щодо ОСОБА_7 змінено та призначено штраф у більш меншому розмірі, а доводи щодо необґрунтованості його притягнення до адміністративної відповідальності не знайшли свого підтвердження (т. 1 а.п. 147-150).

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та сторони захисту про те, що він 24.02.2014 року взагалі не керував транспортним засобом, автомобілем ВАЗ д.н.з. НОМЕР_1 у м. Чернігові, не заслуговують на увагу на підставі вищенаведеного.

Щодо звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із зміною обстановки, то сторона захисту будь яких переконливих підстав для такого звільнення не вказала і апеляційний суд не вбачає таких підстав.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильного кваліфікував дії ОСОБА_7 за ст. 382 ч. 1 КК України, як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили, а його доводи, викладені в апеляційній скарзі, розцінює як захисну версію з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинення зазначеного діяння.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не допитав свідка ОСОБА_13 , чим допустив неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства, позбавлені підстав з огляду на те, що судом вживались всі можливі заходи щодо виклику свідка ОСОБА_13 в судове засідання, однак допитати даного свідка не представилось можливим, оскільки поштові повідомлення за його адресою залишились не врученими з відміткою за закінченням терміну зберігання. Не представилось можливим допитати даного свідка і судом апеляційної інстанції, хоча було вжито всіх можливих заходів, щодо виклику даного свідка для допиту.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, призначив його враховуючи характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та всі обставини провадження.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є достатнім і необхідним для його виправлення та перевиховання.

Вирок суду є законним, обґрунтованим і справедливим, зміні чи скасуванню він не підлягає.

Істотних порушень норм кримінального-процесуального закону при розслідуванні кримінального провадження та його розгляду в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 серпня 2015 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4