Дата документу Справа № 313/597/15-к
УХВАЛА

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_1

13 серпня 2015 року місто Запоріжжя

№пр. 11-кп/778/1486/15
Апеляційний суд Запорізької області у складі суддів:

ОСОБА_2 доповідача і головуючого, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_1 ,

адвоката ОСОБА_7 захисника ОСОБА_1 ,

за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Веселівського району Запорізькій області ОСОБА_8 ,

здійснив судове провадження в суді апеляційної інстанції з перегляду ухвали Веселівського районного суду Запорізької області від 30 червня 2015 року (головуючий в суді 1 інст. суддя ОСОБА_9 , справа №313/597/15-к, провадження №1-в/313/40/2015).

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд установив:
ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в Запорізькій області, Веселівському районі, смт. Веселе і там же проживаючого по АДРЕСА_1 , -

вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 травня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 20 червня 2013 року, засуджено за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі і на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2,3,4 ч.1 ст.76 КК України.

24 травня 2015 року до Веселівського районного суду надійшло подання начальника Якимівського МР ВКВІ КВІ Веселівського району УДПтС України в Запорізькій області ОСОБА_10 про направлення ОСОБА_1 для відбування призначеного покарання з тих підстав, що:

ОСОБА_1 систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення. За керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння на ОСОБА_1 стягнення були накладені постановами Веселівського районного суду Запорізької області від 22 квітня 2014 року, від 14 січня, 3 та 16 березня 2015 року. 3 квітня 2015 року справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.130 КУпАП, проти ОСОБА_1 було закрито у зв`язку із закінченням строків накладення стягнення.

Ухвалою, яка переглядається, керування ОСОБА_1 транспортними засобами у встановлених випадках у стані алкогольного під час іспитового строку не визнані порушеннями, які б могли свідчити про умисне порушення ним умов відбування покарання з випробуванням і не можуть свідчити про його небажання стати на шлях виправлення. Судом, при цьому враховано, що жодне накладене стягнення не виконано, а порушень громадського порядку за які передбачена відповідальність статями 173-184 КУпАП він не вчинював. За таких обставин судом відмовлено у задоволенні подання КВІ.

В апеляційній скарзі:

прокурор прокуратури Веселівського району Запорізькій області ОСОБА_11 просить судове рішення скасувати, ухвалите нове, яким ОСОБА_1 направити для відбування призначеного покарання. Прокурор
стверджує про помилковість висновку суду про те, що підставою до направлення особи для відбування призначеного покарання може бути лише вчинення нею порушень громадського порядку;

звертає увагу на те, що утримання дитини ОСОБА_1 , стан його здоров`я допомога батькам самі по собі не виключають можливість прийняття рішення про направлення ОСОБА_1 для відбування призначеного покарання.

При здійсненні апеляційного розгляду:

прокурор ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити з підстав в ній зазначених;

засуджений ОСОБА_1 і адвокат ОСОБА_7 стверджуючи про законність і обґрунтованість судового рішення щодо ОСОБА_1 , усвідомлення ним неправильності поведінки під час іспитового строку, просять залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора.

За наслідками розгляду здійсненого провадження в суді апеляційної інстанції суд вбачає такі підстави до задоволення апеляційної скарги.

За виписами статті 78 КК України:

випробування осіб, звільнених від відбування покарання, відбувається протягом встановленого судом іспитового строку;

вчинення правопорушень, що потягли за собою адміністративні стягнення, види яких передбачені у ст.24 КУпАП, дає суду підстави для висновку про небажання засудженого стати на шлях виправлення і необхідності направлення його для реального відбування покарання.

За матеріалами цього провадження:

під час іспитового строку на ОСОБА_1 чотири рази накладалися адміністративні стягнення за керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння. Відповідні постанови суддів не оскаржувалися, вони набрали законної сили.

Систематичне вчинення правопорушень (три і більше рази) є свідченням небажання засудженого стати на шлях виправлення і необхідності направлення його для реального відбування покарання.

Самі по собі факти невиконання постанов про накладення стягнень, на що звертається увага в судовому рішенні, яке переглядається, не є і не може бути підставою для відмови у направленні засудженого для відбування призначеного покарання.

Посилання суду на те, що засудженим не вчинювались правопорушення проти громадського порядку, як на підставу відмови у задоволенні подання КВІ, є хибним. Закон, а саме виписи ч.2 ст.78 КК України, цього не вимагають. На ОСОБА_1 накладалися стягнення у виді адміністративного арешту, позбавлення права керування транспортними засобами на певні строки, тобто види стягнень, які передбачені у ст.24 КУпАП.

У зв`язку з хибним висновком суду про те, що лише правопорушення проти громадського порядку можуть стати підставою направлення особи для відбування призначеного покарання, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на таке.

За правовою позицією Верховного Суду України, яку викладено у постанові «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року N 14
своєчасний і правильний розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 130 КУпАП, має важливе значення для забезпечення безпеки дорожнього руху й експлуатації транспорту, захисту життя та здоров`я людей, майнових прав фізичних і юридичних осіб.

У рішенні, ухваленому 29 червня 2007 року у справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства", Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі - Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції доходить до висновку, що ОСОБА_1 , який систематично керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння під час іспитового строку, що потенційно може завдати серйозної шкоди, повинен бути направленим для відбування призначеного покарання.

На підставі викладеного та керуючись статтями 372, 376, 404, 405, 407, 409, 418, 426 КПК України, ст.ст.537, 539 КПК України апеляційний суд ухвалив:
апеляційну скаргу прокурора прокуратури Веселівського району Запорізькій області ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Веселівського районного суду Запорізької області від 30 червня 2015 року щодо ОСОБА_1 скасувати і ухвалити нову, якою:

задовольнити подання начальника Якимівського МР ВКВІ КВІ Веселівського району УДПтС України в Запорізькій області ОСОБА_10 ;

ОСОБА_1 направити для відбування призначеного покарання вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 травня 2013 року.

Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на рішення апеляційної інстанції може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його оголошення, засудженим з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4