Дата документу Справа № 0810/7475/2012
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 0810/7475/12 Головуючий в 1 інстанції
№ провадження 11-кп/778/1993/15 ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 242 Доповідач в 2 інстанції
КК України ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Запорізької міжрайонної екологічної прокуратури, який брав участь у розгляді справи у суді першої інстанції- ОСОБА_9 , із змінами внесеними прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 09 грудня 2013 року яким,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винним у пред`явленому йому обвинуваченні за ст. 242 ч. 2 КК України та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід особисте зобов`язання.

Цивільний позов прокурора залишено без розгляду.

Доля речових доказів вирішена в поряду ст. 100 КПК України.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 було засуджено за порушення правил охорони вод, та зазначено, що відповідно до обвинувального акту, наданого 14.08.2013 року, ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він, будучи зареєстрований як фізична особа-підприємець, на підставі договору найму (оренди) нерухомого майна від 23.03.2012 року, укладеного між ФОП ОСОБА_7 та Володимирівською сільською радою Запорізького району Запорізької області в особі голови ОСОБА_11 , використовуючи насосну станцію № 1, НОМЕР_1 з мережами та обладнанням, розташованих за адресою АДРЕСА_2 , маючи умисел спрямований на порушення вимог законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, без дозволу на спеціальне водокористування, в період часу з 26.04.2012 року по 08.08.2012 року, здійснив водозабір з річки Дніпро, чим порушив правила охорони вод, встановлені ст. 38 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища, ст.ст. 44, 48, 49 Водного кодексу України, порядок затвердження та видачі дозволу на спеціальне водокористування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 року № 321.

Внаслідок дій ОСОБА_7 з 26.04.2012 року по 08.08.2012 року, на думку сторони обвинувачення, незаконно добуто з р. Дніпро 507 500 куб. м води, що спричинило тяжкі наслідки у вигляді заподіяння матеріальної шкоди державі на загальну суму 14489125 гривень.

Поданий в рамках кримінального провадження цивільний позов про стягнення з ОСОБА_7 зазначених грошових коштів, суд першої інстанції залишив без розгляду, оскільки обвинуваченням не надано беззаперечних доказів кількості незаконно видобутої води.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий вирок в частині цивільного позову, вважаючи, що в матеріалах справи є достатні докази спричинення обвинуваченим шкоди на зазначену в позові суму. Посилається на те, що ОСОБА_7 заподіяно шкоду навколишньому природному середовищу в особливо великих розмірах на загальну суму 14 489 125 гривень, за незаконне видобування 507 500 куб. води.

До апеляційної скарги 28.04.2015 року, прокурором у кримінальному провадженні, призначеним відповідно до постанови заступника прокурора Запорізької області, ОСОБА_6 , внесені зміни до апеляційної скарги, де ставиться питання про скасування вироку з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та просить постановити новий вирок, яким призначити покарання у розмірі та виді призначеному судом першої інстанції, задовольнити цивільний позов про відшкодування збитків на суму 14 489 125 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати та закрити провадження відносно нього за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.242 КК України, оскільки внаслідок його дій не настали передбачені даною статтею наслідки у вигляді забруднення поверхневих чи підземних вод і водоносних горизонтів, джерел питних, лікувальних вод або зміну їх природних властивостей, чи виснаження водних джерел, загибелі чи захворювання людей, масової загибелі об`єктів тваринного чи рослинного світу або інших тяжких наслідків для біосфери, а тому відсутній склад злочину.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора, ОСОБА_7 вказує, що доводи апеляції є необґрунтовані.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора у кримінальному провадженні, в т. ч. в судових дебатах, який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі із внесеними змінами та заперечував проти доводів апеляційної скарги захисту; захисника ОСОБА_8 , в т. ч. в судових дебатах, який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі захисту та заперечував проти доводів апеляції сторони обвинувачення; обвинуваченого ОСОБА_7 , який в дебатах та в останньому слові просив задовольнити його скаргу, а скаргу прокурора відхилити; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, в тому числі, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції цих вимог закону не дотримався. Так, у вироку сформульовано обвинувачення, що було пред`явлене особі на досудовому слідстві, тобто мотивувальна частина вказаного вироку не містить викладу фактичних обставин провадження, встановлених під час судового розгляду.

Таким чином, безпосередньо суд першої інстанції формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним не навів, вказаних обставин не встановив.

Більш того, суд лише погодився з кваліфікацією дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.242 КК, як порушення правил охорони вод (водних об`єктів), що спричинило тяжкі наслідки у вигляді матеріальної шкоди, які було визначено органом досудового розслідування.

Судова колегія встановила, що на підставі договору найму (оренди) нерухомого майна від 23.03.2012 року, укладеного між ОСОБА_7 і Володимирівською сільською радою Запорізького району Запорізької області в особі голови ОСОБА_11 , обвинувачений ОСОБА_7 використовуючи насосну станцію № 1, НОМЕР_1 з мережами та обладнанням, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , здійснював в період часу з 26.04.2012 року по 08.08.2012 року водозабір з річки Дніпро без дозволу на спеціальне водокористування, яке передбачено ст.ст. 48, 49 Водного кодексу України, порядком затвердження та видачі дозволу на спеціальне водокористування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 року № 321.

Обвинувачений ОСОБА_7 ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції не заперечував вказаних обставин.

Дані обставини підтверджені дослідженими в суді першої інстанції поясненнями свідків: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_11 , які пояснили, що ОСОБА_7 , як фізична особа-підприємець уклав договір оренди насосної станції № 1,2 з мережами та обладнанням, та вказані насосні станції забезпечували постачання технічної води з р. Дніпро води з травня по серпень 2012 року, за договором, який був укладений з «ФОП ОСОБА_7 ». Про наявність у ОСОБА_7 дозволу на спеціальне водокористування їм не відомо.

Свідок ОСОБА_19 - працівник Державного управління охорони довколишнього природного середовища в Запорізькій області, у суді першої інстанції пояснила, що станом на 18.10.2012 року матеріалів клопотання на видачу дозволу на спеціальне водокористування від «ФОП ОСОБА_7 » не надходило.

Свідок ОСОБА_20 , яка працювала на посаді провідного гідролога відділу звіту використання водних ресурсів Запорізького регіонального управління водних ресурсів, пояснила, що 12.04.2012 року ОСОБА_7 звертався до дозвільного центру із заявою на узгодження клопотання для отримання дозволу на спеціальне водокористування. Запорізьке РУВР погодило лист - узгодження клопотання на отримання дозволу на отримання спеціального водокористування та передало його до дозвільного центру з усіма матеріалами. Реєстрацію в дозвільному центрі лист - узгодження пройшов 19.04.2012 року. На 18.10.2012 року ОСОБА_7 дозвіл на спеціальне водокористування не отримав.

Свідками ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які працювали Державними інспекторами відділу екологічного контролю та водних ресурсів Державної екологічної інспекції, при інспектуванні суб`єктів господарської діяльності з приводу дотримання водоохоронного законодавства, було встановлено, що відбувається забір води з Дніпра без спеціального дозволу. ОСОБА_7 їм пояснив, що дозволу на спеціальне водокористування не має, документи не надав. За результатами перевірки було складено протокол про адміністративне правопорушення від 08.08.2012 року та зроблено розрахунок розміру завданих збитків, яка складає 14 489 125, 00 грн.

Відповідно до показань цих свідків у суді першої інстанції, їм не відомо, чи завдали дії ОСОБА_7 яку-небудь шкоду водному об`єкту, яка б полягала у забрудненні поверхневих чи підземних вод і водоносних горизонтів, виснаження водного джерела, чи створило небезпеку для довкілля, оскільки такі перевірки взагалі не проводились.

Відповідальність за ч.2 ст. 242 КК України настає лише у випадку порушення правил охорони вод (водних об`єктів), якщо це спричинило забруднення поверхневих чи підземних вод і водоносних горизонтів, джерел питних, лікувальних вод або зміну їхніх природних властивостей, або виснаження водних джерел і створило небезпеку для життя, здоров`я людей чи для довкілля, якщо вони спричинили загибель або захворювання людей, масову загибель об`єктів тваринного і рослинного світу або інші тяжкі наслідки.

Отже, суспільна небезпечність даного злочину полягає в посяганні на водні об`єкти шляхом їх забруднення, зміни властивостей або виснаження, що створює реальну небезпеку для життя та здоров`я людей, а також довкілля.

Об`єктом злочину виступає встановлений порядок раціонального використання, відтворення та охорони водних обє`ктів від забруднення, засмічення та виснаження. Його додатковим об`єктом можуть бути життя та здоров`я особи, власність, інші блага.

Об`єктивна сторона злочину характеризується: діяння порушення правил охорони вод; наслідки у вигляді забруднення поверхневих вод чи підземних вод і водоносних горизонтів, джерел питних, лікувальних вод або зміни їхніх природних властивостей, або виснаження водних джерел, що створило небезпеку для життя, здоров`я людей чи для довкілля; причинний зв`язок між діяннями та наслідками.

До кваліфікуючих ознак даного складу злочину віднесено спричинення: загибелі або захворювання людей; масові загибелі об`єктів тваринного і рослинного світу; інші тяжкі наслідки.

Таким чином, відсутність вищезазначених кваліфікуючих ознак зумовлює відсутність в діях ОСОБА_7 складу самого кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 242 КК, оскільки ним дійсно не вчинялись дії спрямовані на забруднення, зміну природних властивостей або виснаження водних об`єктів.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку про те, що в зазначених діяннях ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ч.2 ст.242 КК.

Посилання обвинувачення в апеляції на те, що саме відсутність у ОСОБА_7 , передбаченого ст. ст. 48, 49 ВК України дозволу на спеціальне водокористування, порядок отримання якого передбачений Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 року № 321 і заподіяння, тим самим, матеріальної шкоди в розмірі - 14 489 125 гривень, що підпадає під самостійну ознаку спричинення інших тяжких наслідків і складає об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ст. 242 КК України, на погляд колегії суддів, суперечить змісту даної статті, згідно якої (ч.2 ст. 242 КК України) інші тяжкі наслідки, пов`язані з іншою шкодою в тому числі і з матеріальною, необхідно кваліфікувати за ч.2 ст. 242 КК України лише зі встановленням причинного зв`язку із забрудненням та засміченням водних джерел, зміну їхніх природних властивостей або виснаження, в чому ОСОБА_7 навіть не обвинувачувався.

Відповідно до ст. 110 ВК порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України.

Відповідальність за порушення водного законодавства згідно даної норми несуть особи, винні зокрема, крім іншого, у забрудненні та засміченні вод (п.2 ч.3), а також порушенні правил спеціального водокористування (п.6 ч.3).

За забруднення та засмічення вод за певних обставин передбачено кримінальну відповідальність за ст. 242 КК України.

За самовільне водокористування за відсутності дозволу на спеціальне водокористування, тобто за порушення правил спеціального водокористування, передбачено адміністративну відповідальність за ст. 48 КУпАП Порушення права державної власності на води незалежно від обсягу і вартості самовільно використаної води за відсутності дозволу на спеціальне водокористування.

Крім того, сама по собі ціна позову прокурора не складає вартості самого дозволу або розміру прямої дійсної шкоди.

Свідок ОСОБА_22 , у суді першої інстанції пояснила, що нею був зроблений розрахунок збитку розмірів відшкодування збитків, заподіяних внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, у відповідності до п. 9.1 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20 липня 2009 року, який був здійснений з штрафним коефіцієнтом 100.

Розрахунок було зроблено з однієї з трьох наданих ОСОБА_7 довідок про обсяг забраної води, які складались на підставі даних які вносилися до Журналу обліку водопостачання. При розрахунку взято до уваги дані, відповідно до яких забрано 507 500 куб. м. води, а інші до уваги не приймались. Надані ОСОБА_7 журнали обліку забраної води та довідки, складені на їх підставі ніким не перевірялись, а також не було встановлено фактичну спроможність насосів здійснювати забір вказаних об`ємів води.

Таким чином, оскільки обвинувачення безпідставно ототожнило пряму дійсну шкоду і збитки, що підлягають відшкодуванню внаслідок самовільного використання водних ресурсів без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування), колегія суддів вважає, що пряма дійсна шкода щодо використання води без дозволу не встановлена.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку про те, що в зазначених діяннях ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ч.2 ст.242 КК.

За наведених обставин, позов прокурора підлягає залишенню без розгляду через відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення.

Керуючись ст.ст. 376, 407, 417, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції із змінами, внесеними процесуальним прокурором у кримінальному провадженні, залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 09 грудня 2013 року відносно ОСОБА_7 скасувати.

Закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 242 КК України.

Позов прокурора залишити без розгляду через виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: