Провадження № 11-кп/792/511/15
Справа № 686/4375/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 187 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 серпня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000050 від 15 січня 2015 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 11 червня 2015 року,

у с т а н о в и л а :
Цим вироком ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Вовковинці Деражнянського району, житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, не працює, судимий Летичівським районним судом:
- 31 липня 2002 року за ч.3 ст.185, ст.15, ч.3 ст.185, ст.70 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;
- 13 січня 2005 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.ст.70, 71 КК України на 4 роки позбавлення волі;
- 19 травня 2009 року Шепетівським міськрайонним судом за ч.1 ст.162 КК України на 1 рік обмеження волі;
- 21 грудня 2010 року цим же судом за ч.ч.2, 3 ст.185, ст.198, 70, 71 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі;
визнаний винним:
-за ч.2 ст.185 КК України з призначенням покарання у виді 2 років позбавлення волі;
-за ч.2 ст.186 КК України з призначенням покарання у виді 5 років позбавлення волі;
-за ч.2 ст.187 КК України з призначенням покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла.
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла.
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець АДРЕСА_2 , житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, не працює, не має судимостей;
визнаний винним:
- за ч.2 ст.186 КК України з призначенням покарання у виді 4 років позбавлення волі;
- за ч.2 ст.187 КК України з призначенням покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла.
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишено попередній тримання під вартою.

Строк відбуття покарання постановлено обчислювати: ОСОБА_7 з 11 червня 2015 року, зараховано в цей строк час його тримання під вартою з 16 січня по 10 червня 2015 року включно; ОСОБА_8 з 11 червня 2015 року, зараховано строк перебування під вартою з 19 січня по 10 червня 2015 року включно.

Судом вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

За вироком суду, близько 17 години 22 грудня 2014 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за попередньою змовою, перебуваючи поблизу автовокзалу № 3 по вул. Примакова, 29 у м. Хмельницькому, з метою відкритого заволодіння майном ОСОБА_11 застосували насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Так, ОСОБА_7 притиснув ліктем правої руки потерпілого до стіни приміщення та декілька разів ударив кулаком по обличчю та тулубу потерпілого. ОСОБА_8 у цей час перевірив зміст кишень куртки ОСОБА_12 та заволодів його коштами в сумі 200 грн., після чого вони разом з ОСОБА_7 втекли з місця вчинення кримінального правопорушення.

04 січня 2015 року близько 22 години ОСОБА_7 , перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_3 , через незамкнені ліві передні дверцята проник до автомобіля марки «ВАЗ-21104», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_13 , звідки таємно викрав магнітолу марки JVS вартістю 450 грн., чим заподіяв потерпілому майнової шкоди на вказану суму.

04 січня 2015 року близько 23 години ОСОБА_7 , перебуваючи у дворі будинку № 6/1 по вул. Городовікова в м. Хмельницькому, скориставшись кухонним ножем, якого носив при собі, зламав замки кришки багажника автомобіля марки «Peugeot-309», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_14 , звідки умисно, таємно викрав набір інструментів із накидними головками, вартістю 1 800 грн., набір автомобільних інструментів, вартістю 600 грн., дві аудіоколонки, вартістю 600 грн., чим заподіяв потерпілому майнової шкоди на загальну суму 3 000 грн.

12 січня 2015 року близько 23 години ОСОБА_7 , перебуваючи у дворі будинку № 8 по вул. Львівське шосе в м. Хмельницькому, аналогічним способом викрав з автомобіля марки «ВАЗ-2106», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_15 , набір рожкових ключів загальною вартістю 195 грн., авто магнітолу вартістю 3 750 грн., чим заподіяв потерпілому майнової шкоди на загальну суму 3 945 грн.

14 січня 2015 року близько 19 години ОСОБА_7 через незамкнену хвіртку проник у двір будинку АДРЕСА_4 , де зламав наперед заготовленим кухонним ножем механізм замка кришки багажника автомобіля марки «Wollkswagen Jeta» реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_16 , звідки умисно, таємно викрав набір інструментів із накидними головками, вартістю 600 грн., набір автомобільних інструментів вартістю 400 грн. та електронасос вартістю 200 грн., чим заподіяв потерпілому майнової шкоди на загальну суму 1 200 грн.

14 січня 2015 року близько 20 години, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 на вул. Житецького в м. Хмельницькому поблизу реабілітаційного центру «Промінь надії» зустріли незнайомого чоловіка, яким виявився ОСОБА_17 , застосувавши насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, здійснили напад на останнього. ОСОБА_7 штовхнув ОСОБА_17 в груди, поставив правою ногою підніжку і кинув спиною на землю. В подальшому ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_17 в обличчя кулаком правої руки, дістав з внутрішньої лівої кишені своєї куртки кухонного ножа та приклав його до горла потерпілого, вимагаючи, щоб той не рухався. В цей час ОСОБА_8 обшукав одяг ОСОБА_17 і дістав з правої кишені його штанів мобільний телефон «Samsung E-900» вартістю 106 грн. 02 коп., в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар» вартістю 20 грн., на рахунку якої знаходились грошові кошти в сумі 15 грн., з лівої кишені штанів мобільний телефон марки «Nokia 2630» вартістю 20 грн., на рахунку якого знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «МТС» вартістю 20 грн., на рахунку якої знаходились грошові кошти в сумі 10 грн., дві банківських катки «Приватбанк». ОСОБА_7 , погрожуючи ОСОБА_17 ножем, з метою подальшого зняття із банківських карток коштів, примусив останнього сказати пін-коди. Забравши викрадене майно, ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_8 залишити лежачого ОСОБА_17 . На АДРЕСА_5 ОСОБА_8 , зняв з банкомата «ПриватБанк» з основної картки потерпілого грошові кошти в сумі 250 грн., які вони витратили на власні потреби. Викрадені мобільні телефони ОСОБА_7 наступного дня здав незнайомому чоловіку на речовому ринку м. Хмельницького. Вказаними протиправними діями ОСОБА_7 , спільно з ОСОБА_8 спричинили ОСОБА_17 майнової шкоди на загальну суму 571 грн. 02 коп.

Обвинувачений ОСОБА_7 та в його інтересах захисник ОСОБА_18 в апеляційних скаргах, з внесеними до них змінами і доповненнями, просили вирок суду в частині засудження ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України скасувати та закрити кримінальне провадження, а в частині засудження за ч.2 ст.187 КК України та ч.2 ст.186 КК України змінити, перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.187 КК України на ч.2 ст.186 КК України та призначити покарання до 4 років позбавлення волі.

Стверджували, що його вина у вчиненні розбійного нападу із застосуванням ножа є недоведеною, оскільки такий висновок суду ґрунтується на непослідовних показаннях потерпілого ОСОБА_17 . Зокрема, в заяві про злочин від 15 січня 2015 року потерпілий ОСОБА_17 не вказував про застосування до нього ножа, в судовому засіданні не зміг впевнено сказати, що до нього був застосований саме ніж. Стверджував, що звернувся в міліцію 14 січня 2015 року, а наступного дня вже давав показання та звернувся у травмпункт, хоча протокол його допиту від цього числа в матеріалах кримінального провадження відсутній.

Зазначали, що про при затриманні ОСОБА_19 та його огляді 16 січня 2015 року в нього не було виявлено ножа, відомості про час його затримання, зафіксований в журналі обліку доставлених, відвідувачів та запрошених осіб в Південно-Західний відділ міліції та в протоколі затримання істотно різняться, що свідчить про порушення його права на захист та здійснення на нього тиску з боку працівників міліції.

Крім того, зауважували, що вартість викраденого встановлена судом на підставі довідок ПП Верхняцького, відомості про його повноваження щодо проведення оцінки майна відсутні. Оскільки вартість викраденого впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого, яка фактично судом не встановлена, провадження в цій частині щодо ОСОБА_7 , на їх думку, підлягає закриттю.

Обвинувачений ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просив вирок суду в частині його засудження за ч.2 ст.187 КК України змінити, перекваліфікувати його дії на ч.2 ст.186 КК України з аналогічних підстав.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 зазначав, що був фактично затриманий 15 січня 2015 року о 18 годині, однак у протоколі про його затримання зазначено 16 січня 2015 року, що свідчить про те, що при затриманні працівниками міліції були порушені його права та чинився тиск з метою отримання недостовірних показань.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинувачених ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали свої апеляційні скарги з викладених у них мотивів; пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_10 про необхідність зміни вироку і перекваліфікацію його дій на ч.2 ст.186 КК України з підстав, наведених в апеляційній скарзі першого; думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду і залишення його без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів уважає, що вони задоволенню не підлягають.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 КК України та ч.2 ст.187 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, є обґрунтованими та підтверджені сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та детально викладених у вироку доказів.
Так, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вину визнали частково. Стверджували, що 22 грудня 2014 року, побачивши в барі у ОСОБА_11 гроші, на пропозицію ОСОБА_7 вирішили пограбувати останнього, дочекались, поки він вийде на вулицю та вчинили з ним сварку. В ході шарпанини у потерпілого випало 200 грн., якими вони заволоділи.
14 січня 2015 року після спільного вживання алкогольних напоїв вони зустріли на вулиці незнайомого їм чоловіка, якого відвели в сторону і ОСОБА_7 кинув його на землю та утримував, а ОСОБА_8 забрав з кишені паспорт, дві банківські картки та два мобільні телефони. На їх вимогу потерпілий повідомив їм пін-коди, за допомогою яких вони зняли кошти в банкоматі.
Проте стверджували, що потерпілому ножем не погрожували і насильства щодо нього не застосовували.
Суд піддав сумніву такі їх показання та спростував сукупністю наступних доказів.
Так, згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_11 зазначив, що двоє невідомих осіб по вул. Примакова в м. Хмельницькому відкрито заволоділи належними йому грошовими коштами в сумі 200 грн.
Потерпілий ОСОБА_17 в суді підтвердив, що 14 січня 2015 року поблизу реабілітаційного центру «Промінь надії» по вул. Житецького в м. Хмельницькому на нього напали двоє невідомих чоловіків, повалили на землю, один із них сів на нього та наносив удари кулаком в голову, при цьому приставив до горла залізний предмет з колючою дією, погрожував зарізати. Ці погрози він сприймав як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, а тому повідомив пін-код до банківських карток. При цьому вказав, що було темно і він не бачив чи предмет, який приклали до горла був точно ніж, хоча не виключає такого.

Згідно даних травмкарти у ОСОБА_17 встановлено діагноз «закритий перелом кісток носа», ушкодження йому спричинили невідомі під час побиття 14 січня 2015 року.

Ці обставини підтверджені також показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_7 16 січня 2015 року під час огляду його кімнати АДРЕСА_6 , він вказав на ножа, яким погрожував невідомому чоловікові при розбої, приставивши до горла, і що вчинив цей злочин разом з ОСОБА_8 . Цей ніж в подальшому був вилучений працівниками міліції згідно відповідного протоколу огляду від 16 січня 2015 року (а.п.80).

В ході слідчого експерименту, проведеного 17 лютого 2015 року за участю ОСОБА_7 , останній в присутності захисника показав та детально розповів про обставини вчинення розбійного нападу на ОСОБА_20 .

Ураховуючи викладене, доводи апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 про недоведеність їх вини у вчиненні розбійного нападу із застосуванням ножа є надуманими, оскільки спростовуються наведеними вище доказами.

Не заслуговують на увагу і посилання в апеляційних скаргах про застосування до обвинувачених в ході досудового слідства фізичного насильства працівниками міліції, що змусило їх обмовити себе. Ці доводи апелянтів ретельно перевірялись місцевим судом.

Так, судом установлено, що в день їх затримання 16 січня 2015 року їм було призначено захисників, за участю яких у подальшому проводились слідчі дії. Ні обвинувачені, ні захисники з заявами про вчинення неправомірних дій працівниками міліції не звертались, не надали таких доказів і в ході судового розгляду.

Не знайшли свого підтвердження і посилання захисту про порушення прав обвинувачених при їх затриманні. Відповідно до журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених осіб у Південно-Західний відділ міліції за січень 2015 року, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 15 січня 2015 року були доставлені у відділ міліції та цього ж дня залишили відділ, про що свідчать відповідні записи та підписи обвинувачених, а також запис про відсутність у них претензій до працівників міліції. Вже 16 січня 2015 року вони знов були доставлені до відділу і затримані.

Ретельно проаналізувавши докази в їх сукупності, в тому числі й показання обвинувачених, потерпілих, суд дав їм належну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабежу), за попередньою змовою, ОСОБА_7 повторно, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, а також у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою та правильно кваліфікував їх дії за ч.2 с.186, ч.2 ст. 187 КК України.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, також відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, є обґрунтованим та підтверджений сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та детально викладених у вироку доказів, зокрема показаннями самого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_16 , протоколами оглядів автомобілів, довідками ПП ОСОБА_21 про вартість викраденого.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 про те, що вартість викраденого визначена з порушенням вимог кримінального процесуального закону, є безпідставними.

Так, відповідно до роз`яснень п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06 листопада 2009 року розмір майна, яким заволоділа винна особа в результаті відповідного злочину, визначається лише вартістю цього майна, яке виражається у грошовій оцінці. Вартість викраденого майна визначається за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину, а розмір відшкодування завданих злочином збитків за відповідними цінами на час вирішення справи в суді.

Відповідно до ст.93 КПК України сторона захисту, потерпілий здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Проте як слідує з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 жодних заперечень з приводу визначеного розміру викраденого майна та клопотань щодо необхідності призначення товарознавчої експертизи у ході досудового розслідування та судового розгляду не заявляли.

Покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 призначено судом відповідно до вимог ст.65 КК України, з урахуванням тяжкості вчинених ними злочинів, особи винних, обставин що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом ураховано, що ОСОБА_8 уперше притягується до кримінальної відповідальності, обвинувачені визнали свою вину за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.185 КК України та сприяли їх розкриттю, що пом`якшує їм покарання.

Разом з тим, ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, на шлях виправлення не став та знов вчинив умисні корисливі кримінальні правопорушення.

Беручи до уваги характер діяння і спосіб його вчинення, суспільну небезпеку скоєних кримінальних правопорушень та особи винних, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість їх виправлення лише в умовах ізоляції від суспільства та необхідність призначення їм покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій статей КК України, за якими їх визнано винуватими

Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин підстав для зміни чи скасування вироку суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 424, 426 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:
Вирок Хмельницького міськрайонного суду від 11 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення.
На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду ОСОБА_2