№ 5-299 кз 15
У Х В А Л А

21 жовтня 2015 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України ОСОБА_3, розглянувши заяву засудженого ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2015 року та інших судових рішень щодо нього,

в с т а н о в и л а:

Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2014 року, залишеного без зміни ухвалою Апеляційного суду Київської області від 22 січня 2015 року, ОСОБА_1 виправдано за частиною 2 статті 126 Кримінального кодексу України (далі - КК) і засуджено за частиною 2 статті 125 КК, частиною 1 статті 162 КК. За сукупністю цих злочинів йому на підставі статті 70 КК визначено остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. На підставі статей 75, 76 КК ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік і на нього покладено обов'язок публічно попросити пробачення у потерпілого ОСОБА_2 Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь потерпілого 1 966 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 5 000 грн. моральної шкоди.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 10 вересня 2015 року судові рішення щодо ОСОБА_1 залишив без зміни.

ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду України із заявою, в якій порушує питання про допуск кримінальної справи щодо нього до провадження Верховного Суду України для перегляду зазначених вище судових рішень та просить скасувати їх в частині його засудження за частиною 2 статті 125 і частиною 1 статті 162 КК, прийнявши рішення про закриття кримінального провадження за частиною 1 статті 162 КК за відсутністю в його діях складу цього кримінального правопорушення, а в частині його обвинувачення за частиною 2 статті 125 КК - кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Як на підставу своїх вимог посилається на: неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, а саме частиною 1 статті 162 КК, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, - п.1 ч.1 ст. 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК); неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої Кримінальним процесуальним Кодексом, а саме статтею 438 КПК, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, - п.2 ч.1 ст. 445 КПК; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норми права, викладеному в постанові Верховного Суду України, - п.3 ч.1 ст.445 КПК.

Так, ОСОБА_1 вважає, що в його діях відсутній склад злочину, передбачений частиною 1 статті 162 КК, оскільки, на його думку, земельна присадибна ділянка, за незаконне проникнення до якої його засуджено, не є предметом зазначеного злочину, оскільки потерпілий не мав законного права володіння цією ділянкою та самовільно збудував на ній будинок, а тому не були порушеними законні права потерпілого.

Також засуджений вказує, що касаційним судом допущено неоднакове застосування статті 438 КПК, оскільки при розгляді його касаційної скарги було прийнято рішення про залишення оскаржуваних судових рішень без зміни з встановленням відсутності істотних порушень вимог КПК судами нижчих інстанцій, а в інших випадках - встановлено істотні порушення КПК і судові рішення скасовано з направленням справ на новий розгляд в суд апеляційної інстанції.

Окрім того, ОСОБА_1, посилаючись на постанову Верховного Суду України у господарській справі за позовом про звільнення автокооперативом самовільно зайнятої земельної ділянки, вказує, що рішення суду касаційної інстанції в його справі не відповідає висновку, викладеному у зазначеній постанові.

Вивчивши заяву ОСОБА_1 з доданими до неї матеріалами, вважаю, що заява не відповідає вимогам статей 448, 449 КПК, а тому заявнику належить встановити строк для усунення недоліків заяви.

Згідно з вимогами статей 448, 449 КПК заява про перегляд Верховним Судом України рішення суду касаційної інстанції повинна містити, серед іншого, обґрунтування підстав для перегляду судового рішення, передбачених статтею 445 КПК, а також до неї мають бути долучені копії різних за змістом судових рішень, якщо заява подається з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини 1 статті 445 КПК, та копія постанови Верховного Суду України, якщо заява подається з підстави, передбаченої пунктом 3 частини 1 статті 445 КПК.

Тобто у заяві, поданій з підстави, передбаченої п.2 ч. 1 статті 445 КПК, повинно бути зазначено, в чому саме полягає неоднакове застосування судом і якої конкретної норми КПК, внаслідок чого ухвалені різні рішення.

У той же час ОСОБА_1, посилаючись на неоднакове застосування статті 438 КПК, що встановлює загальні підстави для скасування чи зміни судового рішення судом касаційної інстанції, серед яких є і істотне порушення вимог КПК (п.1 ч. 1 ст. 438), у своїй заяві не конкретизував, які саме норми КПК вважає істотно порушеними при судовому розгляді його справи, внаслідок чого була неправильно застосована норма КПК касаційним судом, і не долучив до заяви для порівняння копій судових рішень касаційного суду на підтвердження різного застосування кожної з цих конкретних норм.

Наведений ОСОБА_1 у заяві перелік доказів, яким, на його думку, не надано судами відповідної оцінки або дана невірна оцінка, та посилання при цьому на статті: 91 КПК (обставини, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні), 92 КПК (обов'язок доказування), 368 КПК (питання, що вирішуються судом при ухваленні вироку), 419 КПК (зміст ухвали суду апеляційної інстанції), які визначають загальні умови, правила і компетенцію учасників кримінально-процесуальної діяльності, не є належним обґрунтуванням підстави, передбаченої пунктом 2 частини 1 статті 445 КПК, для перегляду судових рішень Верховним Судом України.

Також ОСОБА_1, пославшись у заяві на підтвердження неоднаковості правозастосування у його та інших справах на ухвали Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 липня 2015 року та від 1 вересня 2015 року і зазначивши, що в цих ухвалах у порівнянні з рішенням касаційного суду від 10 вересня 2015 року у його справі зроблено різні висновки щодо аналогічних доводів касаційних скарг, не навів обґрунтування, в чому конкретно він вбачає тотожність доводів скарг і висновків щодо них касаційного суду в оспореній і порівнюваних ухвалах.

Не наведено в заяві і конкретного обґрунтування як підстав перегляду судових рішень щодо ОСОБА_1 в частині його засудження за частиною 2 статті 125 КК, так і прохання про спрямування справи в цій частині на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Окрім того, ОСОБА_1, порушуючи в заяві питання про перегляд Верховним Судом України судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 3 частини 1 статті 445 КПК, помилково послався і долучив до заяви постанову Верховного Суду України №3-27г10 від 22 листопада 2010 року, прийняту за результатами розгляду господарської справи.

Разом з тим, виходячи з положень статей 445, 455 і 458 КПК, під «постановою Верховного Суду України» в пункті 3 частини 1 статті 445 КПК розуміється судове рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду конкретної кримінальної справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини 1 статті 445 КПК України, яке містить висновок щодо застосування відповідної норми права, обов'язковий для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності цю норму права, та для всіх судів загальної юрисдикції. Такою постановою не є постанова Верховного Суду України у господарській справі. З огляду на це, заявнику на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 3 частини 1 статті 445 КПК, для перегляду судових рішень щодо нього Верховним Судом України належить долучити до заяви відповідну постанову Верховного Суду України у кримінальній справі.

Таким чином, під час перевірки відповідності заяви вимогам КПК встановлено ряд її недоліків, які перешкоджають вирішенню питання про допуск справи до провадження.

Згідно з частиною 2 статті 450 КПК у разі невідповідності заяви вимогам цього Кодексу заявник письмово повідомляється про недоліки заяви та строк, протягом якого він зобов'язаний їх усунути.

На підставі наведеного, керуючись статтею 450 КПК,

ухвалила:

про вказані недоліки заяви повідомити засудженого ОСОБА_1.

Надати йому строк для їх усунення до 16 листопада 2015 року.

У разі, якщо зазначені недоліки не будуть усунуті в установлений строк, заява буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України ОСОБА_3