Категорія:ч.ч.1,2 ст.185 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 січня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 жовтня 2015 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , одруженого, непрацюючого, раніше не судимого,-

засуджено за ч.1 ст.185 КК України на 1 рік позбавлення волі;

за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено ОСОБА_9 покарання 2 роки 6 міс. позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом дворічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього ст..76 КК України обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися до реєстрації в ці органи.

Вироком вирішено долю речових доказів та судових витрат.

ВСТАНОВИВ:
Вказаним вироком ОСОБА_9 визнаний винним і засуджений за те, що 13.05.2014 року близько 03 год., діючи з корисливих мотивів та керуючись метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу зайшов на неогороджену та не охоронювану територію недіючої тваринницької ферми в с.Сьомаки Луцького району Волинської області, де пройшов у напіврозібране приміщення телятника, яке використовується на правах майнових паїв потерпілою ОСОБА_10 , де шляхом вільного доступу за допомогою різального апарату кисневої дії демонтував та таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_10 на загальну суму 4000 грн., вчинивши злочин, передбачений ч.1 ст.185 КК України.

Крім цього, він же повторно 29.05.2014 року близько 04.00 год. умисно, діючи з корисливих мотивів та керуючись метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу зайшов на неогороджену і неохоронювану територію недіючої тракторної бригади ПП «Сьомаки», що в с.Сьомаки Луцького району Волинської області, де в подальшому прийшов у напіврозібране приміщення для зберігання сільськогосподарської техніки(ангару), яке належить на правах майнових паїв голові ФГ «Міжгі`ря» потерпілому ОСОБА_11 , де за допомогою різального апарату кисневої дії демонтував та таємно викрав належне ОСОБА_11 майно на загальну суму 2500 грн.

Крім цього він же повторно31.05.2014 року близько 04.00 год. умисно, діючи з корисливих мотивів та керуючись метою таємного викрадення чужого майна шляхом вільного доступу зайшов на неогороджену і не охоронювану територію недіючої тваринницької ферми, що в с.Одеради Луцького району Волинської області, де в подальшому пройшов у напіврозібране приміщення телятника, яке використовується на правах майнових паїв потерпілим ОСОБА_12 , де шляхом вільного доступу за допомогою різального апарату кисневої дії демонтував та таємно викрав належне ОСОБА_12 майно на загальну суму 15000 грн.

Своїми умисними діями, які виразилися в таємному викраденні чужого майна повторно ОСОБА_9 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 зазначає, що в ході судового розгляду не доведено належними та допустимими доказами інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_9 діяння.

Жоден із допитаних в судовому засіданні свідків та потерпілих не вказав, що йому було відомо, що саме ОСОБА_9 вчинив кримінальні правопорушення.

По епізоду крадіжки 13.05.2014 року документи про вартість, кількість викраденого в матеріалах кримінального провадження відсутні, так само і висновки будівельно-технічної експертизи, що дійсно в телятнику було наявне саме те майно, що зазначене в обвинувальному акті та воно було вирізане саме в період, зазначений стороною обвинувачення. Зокрема, із акту комісії телятник було передано ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , проте даний доказ є неналежним, оскільки в ньому відсутні необхідні реквізити, а саме дата складання документу, що унеможливлює встановити час отримання потерпілою майна. Накладна СГПП «Білостік» також є неналежним доказом, оскільки в ній відсутні дата та підписи осіб, а тому неможливо стверджувати, що телятник було передано потерпілій.

У матеріалах кримінального провадження відсутні ухвали слідчого судді про проведення огляду, а тому протокол огляду місця події від 13.052015 року є таким, що здобутий із порушенням чинного законодавства і в силу положень ст.89 КПК України є недопустимим доказом.

Із свідоцтв на право власності на майновий пай вбачається, що потерпіла ОСОБА_10 має право власності на майновий пай КСП ім.Л.Українки, що знаходиться в с.Одеради Луцького району, проте яке саме майно належить останній на праві приватної власності з даного документу не вбачається. Свідок ОСОБА_13 показав, що приміщення телятника, з якого був викрадений метал, належить тещі, тестю, дружині та йому.

У матеріалах провадження відсутні докази щодо надання письмового дозволу на огляд приміщення усіма співвласниками, а також відповідні ухвали слідчого судді.

По епізоду крадіжки металу 29.05.2014 року в потерпілого ОСОБА_11 із доказів у матеріалах провадження наявні лише протокол огляду місця події від 02.06.2014 року, який проведений всупереч вимогам ст.237 КПК України та показання потерпілого, який повідомив, що крадіжка була вчинена на тракторній бригаді в с.Сьомаки та дане майно належить СГПП «Білостік».

Суд не дав оцінку тому, що показання потерпілого ОСОБА_11 та наявні матеріали кримінального провадження є різними, зокрема, щодо належності майна, з якого було здійснено крадіжку: потерпілий стверджував, що майно належить СГПП «Білостік» тоді як з обвинувального акту вбачається, що крадіжка була вчинена з недіючої тракторної бригади ПП «Сьомаки».

По даному епізоду також відсутні документи про право власності на майно, відсутня ухвала слідчого судді про проведення огляду на тракторній бригаді, не встановлено кому саме належить майно.

По епізоду крадіжки металу 31.05.2014 року в потерпілого ОСОБА_12 всупереч вимогам ст.237 КПК України огляд місця події проводився без ухвали слідчого судді. Також в ході судових засідань не здобуто доказів на підтвердження права власності на майно, яке належить ОСОБА_12 , кількості, вартості та оцінки викраденого майна.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування вироку, ухвалення нового, яким виправдати ОСОБА_9 за ч.ч.1, 2 ст.185 КК України у зв`язку з відсутністю події та складу кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідача, який виклав доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 , які апеляційну скаргу підтримали, прокурора та потерпілого ОСОБА_12 , які апеляційну скаргу заперечили, дослідивши обставини провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які він засуджений, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що жоден із допитаних в судовому засіданні свідків і потерпілих не вказав, що йому було відомо, що саме ОСОБА_9 вчинив кримінальні правопорушення, не відповідає дійсності.

Так, зокрема, свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні показав, що він тричі на своєму автомобілі марки «Форд Транзит» у нічний час на прохання обвинуваченого ОСОБА_9 виїжджав до тваринницьких ферм та тракторної бригади, що розташовані в селах Сьомаки та Одеради Луцького району Волинської області, звідки забирав демонтований металобрухт у вигляді рейок, стовпчиків, труб та швелерів. Як йому пояснив ОСОБА_9 , з яким була ще одна раніше незнайома йому особа, за цей металобрухт він домовився з пайовиками сільськогосподарських підприємств, а вночі вивозив, оскільки в нього не було різака, який він позичав і мусив використовувати у нічний час. Під час таких поїздок бачив темно-зелений автомобіль марки «Део Ланос», належний ОСОБА_9 . За кожну поїздку останній з ним розраховувався коштами по 500 грн., на скупці металу усі питання по його здачі та отриманні коштів вирішував ОСОБА_9 .

Показання даного свідка являються неспростовним і достовірним доказом винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у крадіжках чужого майна, які йому були інкриміновані досудовим слідством.

Послідовними показаннями потерпілих у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 підтверджуються факти крадіжок належних їм матеріальних цінностей із зазначенням дат та кількості викраденого. Крім того, дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, в тому числі актом про передачу ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 приміщення телятника, свідоцтвами про право власності на майновий пай, відповідними накладними та ін.. документами встановлено фактичну належність викраденого майна потерпілим.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що зазначення в апеляційній скарзі захисником обвинуваченого ОСОБА_9 . ОСОБА_8 про недостатність доказів є необґрунтованим.

При цьому окремі недоліки при складанні акту комісії про передачу телятника, заповненні накладних не дають підстави для постановки під сумнів достовірність встановлених в судовому засіданні обставин вчинення кримінальних правопорушень, в тому числі і того, кому належало викрадене обвинуваченим майно.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на порушення вимог ст.237 КПК України при проведенні оглядів місця події є безпідставним, оскільки така слідча дія як огляд місця події згідно КПК України не потребує дозволу слідчого судді, як про це зазначає апелянт.

Зазначення захисника в апеляційній скарзі про невідповідність показань свідка ОСОБА_13 в частині належності приміщення телятника його сім`ї, а не особисто потерпілій ОСОБА_10 не заслуговує на увагу, оскільки показання даного свідка не суперечать встановленим обставинам вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Не відповідає встановленим фактам посилання в апеляційній скарзі захисником на відсутність інших доказів крадіжок чужого майна.

З урахуванням наведеного, дії обвинуваченого ОСОБА_9 судом першої інстанції правильно кваліфіковано за ч.ч.1, 2 ст.185 КК України.

Підстав для скасування вироку суду з наведених в апеляційній скарзі мотивів колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, Апеляційний суд Волинської області,-

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 жовтня 2015 року відносно ОСОБА_9 без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді