Справа № 727/2078/13-к
Провадження № 1-кс/727/417/13
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2013 року. Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі :

головуючого - слідчого судді Богдана С.І.

при секретарі Руснак І.Д.

з участю прокурора Павчука В.С.

скаржника ОСОБА_1

слідчого Скрипника В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці скаргу ОСОБА_1 в порядку статей 55,303 КПК України про скасування постанови слідчого СВ Шевченківського РВ УМВС України в Чернівецькій області Скрипника В.В. від 25.02.2013 року про відмову у визнанні потерпілим,

В С Т А Н О В И В :

11.03.2013 року скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою про скасування постанови слідчого Шевченківського РВ УМВС України в Чернівецькій області Скрипника В.В. від 25.02.2013 року про визнання його потерпілим .

В скарзі зазначив, що оскаржується постанова від 25.02.2013 року про відмову у визнання потерпілим ОСОБА_1 від закінченого замаху на особливо тяжкий злочин, який кваліфікується за ст.ст. 24 ч.2 ; 115 ч.2п.1.6.11,12 ; 125 ; 126 ; 127 ; 161 ч.2 і 3 ; 187 ; 364 ; 366 КК України, про якого було повідомлено в заяві про злочин від 29.01.2013 року, яку 31.01.2013 року зареєстровано в ЄРДР за № 0000306.

Незаконність постанови слідчого про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР полягає в особистій незгоді із завданнями кримінального провадження, з ст. 8 Верховенство права, відповідно до якої кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Постанова слідчого не узгоджується із обов'язком держави гарантованому нормами прямої дії, а саме ст. 3 і в цьому проявляється незаконність із Конституцією та законами України.

Відповідно до Конституції України і законів України кожен громадянин України має гарантоване право на захист від злочинних посягань у визначений законом спосіб.

У разі усвідомлення небезпеки кримінального характеру для свого життя, здоров"я, власності, прав і свобод кожен громадянин України має право на захист у визначеному законом порядку. Тобто не може сам себе захистити від злочинних посягань, а зобов'язаний звернутися із заявою про злочин до правоохоронного органу України : прокурора, слідчого, орган дізнання або судді, які від імені держави зобов'язані захищати життя, здоров"я, власність, права і свободи громадянина без будь-яких обмежень : за мовними, національними ознаками чи кольором шкіри. В цьому проявляється незаконність постанови слідчого від 25.02.2013 року про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_1.

Виходячи з гарантій безпеки з боку держави, потерпілі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до правоохоронних органів по місцю проживання із заявою про злочин від 29.01.2013 року, повідомивши про реальні небезпечні дії та готування до організованого злочину з боку квартирантів, які мешкають в квартирі № 9-Б, родини ОСОБА_4, який стався 10.01.2013 року на кухні загального користування. Дана родина планує вчинити проти потерпілих особливо тяжкий злочин під скоординованими діями дільничного інспектора міліції ОСОБА_5.

Відповідно до ст.. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної,фізичної або майнової шкоди.. Права і обов'язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

З матеріалів кримінального провадження зареєстрованого в ЄРДР за № 0000306 встановлюється, що зареєстрована заява про злочин від 29.01.2013 року подана і підписана також від імені ОСОБА_1, який автоматично став потерпілим.

Таким чином слідчий Скрипник В.В. не погоджується із кримінально-процесуальним законом і у своїй діяльності керується виключно особистими припущеннями, вигадками, маючи намір ефективно розвалити кримінальну справу, викривити істину, спотворити законодавство під свій уявний результат, якого домагається, всупереч інтересам служби, злочинно позбавляючи потерпілого ОСОБА_1 захисту життя від злочинних посягань.

Відповідно до ст. 2 завданнями кримінального провадження слідчий Скрипник В.В. зобов'язаний доводити наявність або відсутність ознак суспільно небезпечного діяння не за бажаними ознаками злочину, а відповідно до заяви про злочин від 29.01.2013 року ; до повідомленої події злочину ; до осіб, які подали до правоохоронного органу заяву про злочин та її підписали, які у такому разі автоматично є потерпілими.

Такими особами є ОСОБА_1 та ОСОБА_3, їхні права та обов'язки вже виникли з моменту подання заяви про вчинення щодо них кримінального правопорушення, на життя, за кваліфікацією закінчений замах на особливо тяжкий злочин з боку відомих слідчому осіб, який зобов'язаний підтвердити існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, в межах заяви про злочин, щодо осіб які подали заяву про злочин, як потерпілі від злочину.

Тому просив скасувати постанову слідчого від 25.02.2013 року про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілим від закінченого замаху на особливо тяжкий злочин та зобов'язати слідчого визнати ОСОБА_1 потерпілим від злочину на підставі заяви від 29.01.2013 року про вчинення злочину, яку було подано до правоохоронного органу від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_1, яку зареєстровано 31.01.2013 року в ЄРДР за № 0000306.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав у повному обсязі і дав свої пояснення.

Прокурор в судовому засіданні вважав, що постанова про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_1 є законною, підстав для її скасування немає, тому просив відмовити у задоволенні скарги.

Заслухавши сторін, дослідивши письмові матеріали суд вважає, що в скарзі скаржнику ОСОБА_1 слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особою які кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до Шевченківського РВ УМВС України в Чернівецькій області із заявою про вчинення злочину по подіях які мали місце 10 січня 2013 року. В заяві зазначили, що мешканці квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 10 січня 2013 року в коридорі ванної кімнати, безпідставно нанесли ОСОБА_3 декілька ударів по різних частинах тіла, в тому числі і лежачому, заподіявши йому тілесні ушкодження різної тяжкості. В цій же заяві скаржники зробили посилання, що раніше ці особи вчиняли стосовно них злочини за ознаками ст.ст. 24 ч.2 ; 115 ч.2 п.п.1.6,11.12 ; 125 ; 126 ; 127 ; 161 ч. 2 та 3 ; 187 ; 364 ; 366 КК України.

За даною заявою, яка надійшла 30.01.2013 року від заявника ОСОБА_3, слідчим Шевченківського РВ УМВС України в Чернівецькій області було відкрито кримінальне провадження № 0000306, ОСОБА_3 визнаний потерпілим, правова кваліфікація була визначена за ст. 125 ч.1 КК України .

18.02.2013 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського РВ УМВС України в Чернівецькій області про визнання його потерпілим на підставі заяви про вчинення злочину від 29.01.2013 року.

25.02.2013 року слідчим СВ Шевченківського РВ УМВС України в Чернівецькій області Скрипником В.В. було винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_1, оскільки 10 січня 2013 року йому не було заподіяно будь-якої шкоди, він всього є свідком за даним правопорушенням, тому він не може бути визнаний потерпілим за кримінальним провадженням № 0000306.

Суд вважає, що слідчим правомірно винесена постанова від 25.02.2013 року про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_1, будь-яких правових підстав для визнання його потерпілим немає. Посилання ОСОБА_1 на ті статі кримінального кодексу, які ним зазначені в заяві про вчинення злочину не є предметом відкритого кримінального провадження № 0000306, а тому вважати, що він є потерпілим немає.

Відповідно до ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення,дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про : 1) скасування рішення слідчого чи прокурора ; 2) зобов'язання припинити дію ; 3) зобов'язання вчинити певну дію ; 4) відмову в задоволенні скарги.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

На підставі викладеного суд вважає, що підстав для скасування постанови слідчого Скрипника В.В. від 25.02.2013 року про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_1 не має, постанова винесена правомірно, а тому в скарзі скаржнику слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 55, 303, 304,306,307 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_1 в задоволенні скарги на постанову слідчого Шевченківського РВ УМВС України в Чернівецькій області Скрипника В.В. від 25 лютого 2013 року про відмову в визнанні потерпілим ОСОБА_1 в кримінальному провадженні № 0000306 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Богдан С.І.