Ухвала іменем україни
11 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого-судді ОСОБА_8
суддів: ОСОБА_9, ОСОБА_10, за участю прокурора ОСОБА_11, засудженого ОСОБА_1 захисника ОСОБА_12
при секретарі ОСОБА_13

розглянула в судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Києві касаційні скарги засудженого ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_12 у кримінальному провадженні № 0000106 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 14 січня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 30 березня 2015 року,

встановила:

Вироком Київського районного суду м. Полтави від 14 січня 2014 року засуджено:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, освіта вища, не працюючого, розлученого, раніше не судимого,

- за 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

З ОСОБА_1 стягнуто на користь потерпілого ОСОБА_3 15 000 грн на відшкодування моральної шкоди; 8 335 грн 35 коп. на користь держави на відшкодування судових витрат за проведення експертизи та 1942 грн 50 коп. на користь департаменту фінансів Полтавської обласної державної адміністрації на відшкодування матеріальних збитків.

Судом вирішено долю речових доказів у справі.

Апеляційним судом Полтавської області 30 березня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

Як встановив суд, у ніч на 8 січня 2013 року ОСОБА_1, вчинив незакінчений замах на умисне вбивство ОСОБА_3 за наступних обставин. Так, під час спільного вживання алкоголю між ОСОБА_1 та його знайомим ОСОБА_3 у приміщенні потерпілого за адресою: АДРЕСА_1, близько 03 год. 40 хвл., виникла сварка, під час якої ОСОБА_1 почав висловлювати образи в бік потерпілого, а потім несподівано зробив близько 5 пострілів з револьвера «Флобера», зарядженого металевими кулями, у голову потерпілому. Після чого, скориставшись дезорієнтацією ОСОБА_3, який намагався захищатись та вибити пістолет з рук нападаючого, ОСОБА_1 взяв у другу руку ножа, що лежав на столі, і намагався спричинити удари у життєво-важливі органи ОСОБА_3, разом з тим, це йому не вдалось, бо потерпілий активно захищався. При цьому, ОСОБА_1 з метою довести свій злочинний умисел до кінця, здійснив ще постріли у скроню ОСОБА_3 Свої злочинні наміри ОСОБА_1 не зміг довести до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки до будинку вбігла дружина потерпілого ОСОБА_4 та намагалась фізично втрутитись у ситуацію, чинити опір та виштовхнути ОСОБА_1 з приміщення, викликала міліцію, внаслідок чого засуджений втік з місця злочину та у подальшому позбувся знаряддя злочину - пістолету.

У касаційних скаргах та доповненнях:

- засуджений ОСОБА_1, посилаючись на недоведеність його винуватості у вчиненні замаху на вбивство, вважає, що він діяв у стані необхідної оборони, захищаючись від протиправних дій потерпілого, просить судові рішення щодо нього скасувати, а кримінальне провадження закрити. Вважає, що досудове та судове слідство проведено необ'єктивно та упереджено, не досліджені повно та всебічно всі обставини справи, які мають суттєве значення, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Крім того, зазначає, що досудове слідство проведено з істотним порушенням кримінального процесуального закону, проте судами першої та апеляційної інстанції належної оцінки цьому факту надано не було. Звертає увагу на порушення права на захист.

- захисник засудженого - адвокат ОСОБА_12, посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що знайшла свій вираз у неправильній кваліфікації дій засудженого за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, недоведеність винуватості у вчиненні замаху на вбивство, та вважає, що його підзахисний діяв у стані необхідної оборони, захищаючись від протиправних дій потерпілого. Крім того, звертає увагу на порушення права на захист, порушення кримінального процесуального закону та просить судові рішення щодо ОСОБА_1 скасувати, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого ОСОБА_1, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційних скарг засудженого та його захисника, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що ці скарги задоволенню не підлягають.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновки суду про винність засудженого у вчиненні злочину, за обставин встановлених судом і викладених у вироку, ґрунтуються на зібраних органами досудового слідства та досліджених у судовому засіданні доказах, які отримали належну оцінку. Вирок суду відповідає вимогам КПК України, є законним та вмотивованим.

Свій висновок суд зробив на підставі показань потерпілого ОСОБА_3, свідків, які вони давали на досудовому слідстві та в судовому засіданні, які суд визнав послідовними і такими, що узгоджуються між собою, а також на підставі відповідних висновків проведених експертиз та інших доказів у справі.

Так, місцевим судом було встановлено обставини вчинення ОСОБА_1 замаху на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_3, оскільки він з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.

Такі висновки суд першої інстанції обґрунтував показаннями потерпілого ОСОБА_3, свідка ОСОБА_4, висновками судово-медичних експертиз про характер і ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_3, їх локалізацію, механізм нанесення, судово-балістичної, судово-трасологічної експертизи, протоколом слідчого експерименту з участю потерпілого, дослідженим звукозаписом розмови між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, висновком комплексної судово-криміналістичної експертизи матеріалів засобів відео-, звукозапису, яким стверджується висловлювання обвинуваченим намірів позбавити життя ОСОБА_3 та первинних реальних дій, саме, з боку ОСОБА_1, спрямованих на вбивство, які полягали у вчиненні обвинуваченим з близької відстані неодноразових пострілів в потерпілого з принесеного ним револьвера, та у застосуванні ножа, даними, що містяться в протоколах огляду місця події та речей, вилучених з місця події, та іншими доказами в їх сукупності.

Як встановив суд, висновки вказаних експертиз є мотивованими та базуються безпосередньому дослідженні медичній документації як потерпілого, так і обвинуваченого, лабораторних дослідженнях, в тому числі, речових доказів і не викликають сумнівів у їх об'єктивності.

Судом першої інстанції дана належна оцінка показанням потерпілого про обставини вчиненого злочину, які серед інших доказів обґрунтовано покладено в основу вироку. Ці показання є конкретними, детальними, об'єктивно збігаються з іншими наявними у кримінальному провадженні доказами, а саме з протоколом огляду місця події щодо часу та місця вчинення замаху на умисне вбивство, висновками судово-медичних експертиз щодо способу, локалізації тілесних ушкоджень та знарядь вчинення злочину. Тому твердження засудженого про їх недопустимість є безпідставними.

Доводи засудженого про вчинення ним злочину у стані необхідної оборони спростовуються матеріалами провадження та показаннями потерпілого, протоколом слідчого експерименту за його участю, та іншими доказами дослідженими у суді (а.п. 172-174 т. 1).

За встановлених судом фактичних обставин справи дії засудженого кваліфіковані правильно.

Об'єктивність оцінки наведених у вироку доказів було перевірено апеляційним судом. При цьому порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційним судом не встановлено, а стосовно доводів апеляцій, аналогічних викладеним у касаційній скарзі, наведено відповідні мотиви їх необґрунтованості. Тому підстав для сумніву в правильності оцінки зібраних доказів у колегії суддів немає.

Доводи касаційних скарг про недопустимість як доказу аудіо-запису зробленого потерпілим на телефон були належним чином перевірені апеляційним судом та визнані безпідставними з огляду на таке. Вилучений

слідчим звукозапис, визнання його речовим доказом, відібрання в обвинуваченого та потерпілого експериментальних зразків голосу, призначення та проведення в подальшому комплексної судово-криміналістичної експертизи матеріалів і засобів відео-, звукозапису, узгоджується з вимогами ч.2 ст. 84 КПК України про те, що процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Допитані в апеляційній інстанції за клопотанням прокурора судові експерти ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які проводили комплексну судово-криміналістичну експертизу матеріалів і засобів відео -, звукозапису підтвердили, що жодних ознак монтажу, вирізання на досліджуваному ними диску немає. Відповідно до роз'яснень експертів - на фрагменті, наданому на дослідження наявна цілісна розмова між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а тому доводи обвинуваченого про відсутність на запису погроз з боку потерпілого та монтаж є неспроможними.

При перевірці справи в касаційному порядку не знайшли свого підтвердження і доводи касаційної скарги засудженого про порушення його права на захист.

Як видно з матеріалів справи, ці доводи були предметом ретельної перевірки як місцевим судом так й апеляційним судом і також не знайшли свого підтвердження. З матеріалів кримінального провадження випливає, що під час досудового та судового слідства захист інтересів обвинуваченого ОСОБА_1 здійснювався захисником ОСОБА_7, а в подальшому захисником ОСОБА_12 ( а.п. 22 т. 1, а.п. 63 т.1). Наведене свідчить, що обов'язкова участь захисника кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину була забезпечена.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи засудженому покарання, суд, як убачається з вироку, урахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу засудженого, конкретні обставини справи. Покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

З огляду на те, що кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили судам ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення не допущено, касаційні скарги засудженого ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_12 задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Київського районного суду м. Полтави від 14 січня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 30 березня 2015 року залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_12 без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10