Гребінківський районний суд Полтавської області
_____________________________________________________________________________
Справа №: 528/1210/15-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2016 року м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
представника потерпілих ОСОБА_8 ,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження №0000424 по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Щигри Курської області РФ, яка має середню освіту, росіянка, громадянка України, одружена, має на утриманні 3 малолітніх дітей, мешканки АДРЕСА_1 , не працююча, раніше судима, а саме: 25.09.2015 року Гребінківським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 125 КК України, до штрафу в розмірі 850 гривень,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 129 КК України,
в с т а н о в и в:
Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 129 КК України надійшло до Гребінківського районного суду Полтавської області від прокурора прокуратури Гребінківського району, юриста 3 класу, ОСОБА_3 , та було передано до провадження судді 20 листопада 2015 року. У той же день суд призначив підготовче судове засідання. Ухвалою судді від 23 листопада 2015 року було призначено судовий розгляд.
У кримінальному провадженні 31.08.2015 року застосовано запобіжний захід щодо обвинуваченої ОСОБА_4 , слідчим суддею Гребінківського районного суду Полтавської області ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 40 мінімальних заробітних оплат, що становить 48720,00 грн. 19.10.2015 року слідчим суддею Гребінківського районного суду Полтавської області ОСОБА_10 продовжено строк тримання під вартою до 29.11.2015 року. В порядку, визначеному ст. 331 КПК України, 23.11.2015 року судом продовжено строк тримання під вартою обвинуваченої до 21.01.2016 р., а згодом 11.12.2015 року до 08.02.2016 року.
Відповідно до ч.3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
При вирішенні вказаного питання відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний керуватись вимогами глави 18 КПК України.
В силу ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, наявність обставин, що виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Прокурор послався на те, що ризики, що були підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшились. Потерпілі та їх представник підтримали думку прокурора.
Захисник та обвинувачена стверджують, що заявлені ризики відпали. Обвинувачена вказала на те, що згідна на цілодобовий домашній арешт.
З обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченою кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 129 КК України та вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченою вказаних правопорушень. При цьому суд не оцінює докази. Оскільки вказане не допустиме на даній стадії судового провадження з огляду на принципи змагальності та диспозитивності кримінального судочинства.
Водночас, суд бере до уваги, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 10 років, та кримінального правопорушення невеликої тяжкості тяжкості, за яке передбачено покарання максимум у виді обмеження волі на строк до 2 років. В той же час, суд виходячи із наявних матеріалів кримінального провадження оцінює в сукупності наступні обставини: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченою кримінальних правопорушень; тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання її винною у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких вона обвинувачується; вік та стан здоров`я, про який захист нічого не заявив, а тому слід вважати його задовільним, міцність її соціальних зв`язків в місці постійного проживання, зокрема те, що вона одружена, має трьох малолітніх дітей. Обвинувачена до взяття під варту ніде не працювала, має судимість.
Суд не приймає до уваги обставини, викладені в ухвалі колегії судді апеляційного суду Полтавської області від 17.09.2015 року, де зазначається, що діти обвинуваченої проживають у родині батька. Оскільки відповідно до ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду.
Натомість бере до уваги акти обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 08.09.2015 року, 21.08.2015 року та 28.08.2015 року, де вказано задовільні умови, а також акт судово-психіатричної експертизи від 18.09.2015 року. При цьому враховує характеристику обвинуваченої із Полтавської установи виконання покарань УДПтСУ в Полтавської області № 23, згідно якої обвинувачена на даний момент характеризується позитивно, має заохочення, на заходи виховного характеру реагує задовільно. Також бере до уваги покази свідка ОСОБА_11 , чоловіка обвинуваченої, який її позитивно характеризує як матір. Водночас, покази свідка ОСОБА_12 , яка характеризує обвинувачену як матір з негативної сторони, спростовуються актами обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 21.08.2015 року та 28.08.2015 року.
З огляду на вказане, судом встановлено наявність міцних соціальних зв`язків у обвинуваченої, а тому відсутній ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, що був підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Також на даний момент відсутній ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України: запобіганням спробам знищити, сховати, спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Зважаючи на те, що обвинувальний акт переданий суду, досудове розслідування закінчено, а отже відповідно до ч. 1 ст. 290 КПК України у суду є підстави вважати, що сторона обвинувачення переконана у зібранні достатніх доказів у кримінальному провадженні, а отже, даний ризик об`єктивно уже не може існувати.
Крім того, суд не вбачає підстав для існування на даний момент ризику, що передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Натомість продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України: спроби обвинуваченої незаконно впливати на свідків та ризик вчинення інших правопорушень, зважаючи на звернення значної частини громади села, які висловлюють боязнь щодо вчинення підозрюваною протиправних діянь відносно них /а.с. 166-167/.
Однак вказаним ризикам можна запобігти шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу цілодобового домашнього арешту, що відповідатиме меті запобіжного заходу.
Суд бере до уваги, що відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
З огляду на вказане, суд вважає за необхідне змінити запобіжний захід із триманні під вартою на домашній арешт.
Судом із показів свідка ОСОБА_11 встановлено, що місцем проживання його та дітей є будинок за адресою АДРЕСА_1 , що належить йому на праві власності, а тому вважає за можливе встановити домашній арешт за вказаною адресою.
Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту необхідно обрати на два місяці, зважаючи на складність кримінального провадження з метою надання достатньо часу для судового розгляду відповідно до вимог ч. 2 ст. 114 КПК України та виконання вимог ч. 1 ст. 197 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 331, главою 18 КПК України, суд,

у х в а л и в:

змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти у залі суду.
Покласти на обвинувачену ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обовязки : прибувати до суду за першою вимогою; не залишати місце постійного проживання АДРЕСА_1 цілодобово, за виключенням часу відвідань медичних закладів, про що повідомляти суддю в належний спосіб, строком на два місяці до 05 квітня 2016 року.
Контроль за виконанням вказаного запобіжного заходу та постановкою ОСОБА_4 на облік покласти на начальника Гребінківського ВП ГУНП в Полтавській області.
Строк дії ухвали в частині зміни запобіжного заходу встановити до 05 квітня 2016 року.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали може бути включено до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною 1 статті 392 КПК України.
Суддя ОСОБА_1