Дата документу Справа № 320/2975/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 320/2975/15-к Головуючий в 1 інстанції
Провадж. № 11-кп/778/1728/15 ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 185 Доповідач в 2 інстанції
КК України ОСОБА_2

УХВАЛА
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
розглянула 24 вересня 2015 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 липня 2015 року відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Мелітополь, Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185 КК України.
Учасники судового провадження:
обвинувачений ОСОБА_6 .
Встановлені вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 липня 2015 року обставини:
21 січня 2015 року о 05 год. 30хв. , в проміжок часу з 05 години 50 хвилин до 06 години 10 хвилин, перебуваючи в вагоні №7 пасажирського потягу №11/12 сполученням «Київ-Новоолексіївка»,коли вищевказаний поїзд знаходився на залізничному перегоні від станції Федорівка Придніпровської залізниці, розташованої у Мелітопольському районі Запорізької області до станції Мелітополь Придніпровської залізниці, розташованої в м. Мелітополь Запорізької області, обвинувачений ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, зайшов у купе №6 вагону №7 вказаного поїзду, та скориставшись тим, що в цей час на місці №22 спала ОСОБА_8 , де перебувала сама, діючи із корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, викрав із жіночої
сумки, яка належала потерпілій ОСОБА_8 шкіряний гаманець, який не має для
потерпілої матеріальної цінності, в якому знаходились: мобільний телефон «IPhone
6» imei НОМЕР_1 , вартістю 14 400 гривень; гроші в сумі 15 000 (п`ятнадцять
тисяч) гривень, 500 (п`ятсот) доларів США, що згідно курсу НБУ на 21 січня 2015 року складає 7892 (сім тисяч вісімсот дев`яносто два) гривень 40 копійок, а також 25 000 (двадцять п`ять) тисяч рублів, що згідно курсу НБУ на 21 січня 2015 року складає 6072 (шість тисяч сімдесят два) гривень 25 копійок, чим заподіяв потерпілій
ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 43 364 (сорок три тисячі триста шістдесят
чотири) гривень 65 копійок.
Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 липня 2015 року:
ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України і йому призначено покарання у вигляді арешту строком на 5 місяців.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено без змін домашній арешт.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Посилається на помилковість висновку суду про щире каяття обвинуваченого та добровільне відшкодування заподіяної потерпілим шкоди, звертає увагу на численну кількість судимостей ОСОБА_6 , відсутність у нього постійного місця роботи і будь-яких спроб її знайти, що свідчить про намір обвинуваченого в подальшому вчиняти корисливі злочини. Просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оскаржуючи доведеність вини та кваліфікацію його дій, просить врахувати його щире розкаяння, наявність у нього цілого ряду хронічних захворювань і тяжко хворого батька і призначити йому покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав вимоги поданої ним апеляційної скарги щодо зміну вироку суду в частині призначеного покарання та висловив заперечення апеляції прокурора, думку прокурора про необхідність скасування вироку в частині призначення покарання і призначення обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши вказані сторонами доводи, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Матеріали провадження засвідчують, що вирок суду ухвалений за процедурою розгляду кримінального провадження, передбаченою ч.3 ст. 349 КПК України.

Підставою для застосування положень ст. 349 КПК України є наявність неоспорених жодним з учасників кримінального провадження обставин вчинення кримінального правопорушення та відсутність заперечень з їх боку щодо дослідження пов`язаних з ними доказів.

При цьому суд в обов`язковому порядку зобов`язаний з`ясувати правильність розуміння вказаними особами змісту зазначених обставин та відсутність сумнівів у добровільності позицій учасників провадження і роз`яснити неможливість в подальшому оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Разом з тим, доводи обвинуваченого, висловлені у судовому засідання апеляційного суду про нероз`яснення йому наслідків скороченого судового розгляду знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення.

Так, технічний запис судового засідання засвідчує недотримання судом положень ст. 349 КПК України у зв`язку із тим, що суд першої інстанції не роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_6 наслідки скороченої процедури судового розгляду, тим самим не забезпечив гарантій судової процедури, не створив необхідних умов для реалізації обвинуваченим процесуальних прав, порушивши вимоги ч.6 ст. 22 КПК України.

Також місцевий суд не взяв до уваги наступне.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 з 02 квітня 1997 року перебуває на обліку в КУ Мелітопольський психоневрологічний диспансер» з діагнозом «психічні і поведінкові розлади внаслідок вживання опіатів, синдром залежності» (а.п.59), що може вказувати на нездатність обвинуваченого повною мірою реалізовувати свої права та зумовлює обов`язкову участь захисника.

Проте суд першої інстанції на зазначені відомості уваги не звернув, розглянув провадження без участі захисника.

Відповідно до п. 3 ч.2 ст. 52 КПК України участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад (німі, глухі, сліпі, тощо) не здатні повною мірою реалізувати свої права.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 24 жовтня 2003 року «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» під особами, які через свої фізичні або психічні вади не можуть самі реалізувати право на захист, необхідно розуміти, зокрема, осіб з істотними дефектами мови, зору, слуху тощо, а також осіб, які хоча і визнані осудними, але мають психічні вади, що перешкоджають самостійно захищатися від обвинувачення.

При цьому слід враховувати, що у відповідності до ч.3 ст. 54 КПК України, відмова від захисника, у випадку обов`язковості його участі, не приймається.

Наведене вказує на порушення права обвинуваченого на захист, що

унеможливлює визнання розгляду даного кримінального провадження законним та

справедливим.

Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, що містяться у главі 2 КПК України, згідно ч.1 ст. 412 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність декількох істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Допущення істотних порушень щодо верховенства права, забезпечення права особи на захист та змагальності сторін, відповідно до вимог ст. ст. 409, 415 КПК України, передбачає скасування судового рішення з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції, оскільки усунути встановленні порушення, за вказаних обставин, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості.

У разі доведеності обсягу обвинувачення, за відсутності інших пом`якшувальних обставин, призначене ОСОБА_6 оскаржуваним вироком покарання слід вважати м`яким.

З урахуванням висунутих апелянтами вимог, апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, апеляція обвинуваченого - залишенню без задоволення.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту слід залишити без змін, продовживши строк застосування запобіжного заходу на 30 днів, тобто до 24 жовтня 2015 року.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 липня 2015 року відносно ОСОБА_6 , засудженого за ч.2 ст. 185 КК України, скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 залишити у виді домашнього арешту строком на 30 днів до 24 жовтня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4