Справа 688/2657/15-к
№ 1-кп/688/4/16
Вирок
Іменем України
26 січня 2016 року м. Шепетівка
Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі суду присяжних:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
професійного судді ОСОБА_2 ,
присяжних: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_8 ,
представника потерпілої ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шепетівці кримінальне провадження №0000203 про обвинувачення
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Білопіль Шепетівського району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, з середньою освітою, офіційно не працював, утримує одну неповнолітню дитину, не судимий,
за п.6 ч. 2 ст. 115, ч.3 ст.289, ч.1 ст.185 КК України,

встановив :
14 березня 2015 року об 11 год. 07 хв. по телефону ОСОБА_10 та ОСОБА_12 домовилися про зустріч з приводу ремонту належного останньому автомобіля на території будинковолодіння по АДРЕСА_2 за місцем проживання ОСОБА_10 . Близько 12 год. того ж дня ОСОБА_12 залишив автомобіль марки «BMW 316i» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 і ключі від замка запалювання ОСОБА_10 та пішов у власних справах. Повернувшись близько 16 год., під час суперечки, що виникла з приводу вартості наданих ОСОБА_10 послуг по визначенню технічного стану автомобіля та обсягу ремонтних робіт, ОСОБА_12 , намагаючись забрати з рук ОСОБА_10 ключі від автомобіля, штовхнув останнього, від чого він впав. Піднімаючись, ОСОБА_10 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, умисно наніс обухом сокири один удар в голову ОСОБА_12 над лівою вушною раковиною. Від отриманого удару ОСОБА_12 впав на підлогу та втратив свідомість. З метою позбавлення життя ОСОБА_12 , бажаючи настання його смерті, ОСОБА_10 умисно наніс ще три удари лезом сокири в голову потерпілого. Вказаними діями ОСОБА_10 заподіяв ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді трьох рубаних ран в лобній та потиличній ділянках голови, забійної рани над лівою вушною раковиною, синця навколо правого ока, багатофрагментарного перелому кісток склепіння та основи черепа, розмізчення речовини головного мозку, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які є несумісними із життям. В результаті отриманої черепно-мозкової травми ОСОБА_12 помер на місці події.

З метою уникнути відповідальності та приховати сліди злочину, ОСОБА_10 перетягнув тіло ОСОБА_12 до господарського приміщення, що використовується як туалет, і закопав труп у ямі. Одночасно при перетягуванні тіла ОСОБА_12 , з кишені його одягу випав мобільний телефон марки «Nokia 3120с-1с», якого ОСОБА_10 забрав, та з метою приховати сліди злочину, викинув поблизу магазину «Рута» по вул.Я.Мудрого в м.Славута Хмельницької області.

Позбавивши життя ОСОБА_12 , ОСОБА_10 незаконно заволодів його автомобілем марки «BMW 316i», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 92673,60 грн., використовуючи його у власних цілях, чим завдав значної матеріальної шкоди.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав частково. Визнав, що вчинив вбивство ОСОБА_12 , захищаючись, хоча не бажав настання його смерті. Не визнав вини у незаконному заволодінні транспортним засобом та у вчиненні крадіжки телефону. Суду показав, що 14 березня 2015 року близько 12 год. до нього приїхав ОСОБА_12 ,з яким попередньо домовилися про зустріч по телефону, з приводу ремонту автомобіля. Після огляду автомобіля пили каву та обговорювали які роботи необхідно виконати. ОСОБА_12 відлучився у власних справах, залишивши йому автомобіль. Близько 14 год. дружина попросила відвезти її до батьків в район цукрового заводу. Оскільки у власному автомобілі не було пального, він відвіз дружину на автомобілі ОСОБА_12 , а коли повертався, заїхав на заправку та придбав пальне для свого автомобіля. Приблизно о 16 год. ОСОБА_12 повернувся. Залишаючи автомобіль на ремонт запевняв, що у нього є кошти, а коли зайшла мова про розрахунок, відмовився розрахуватися, був дуже агресивний, збуджений, штовхнув його в груди. Від поштовху він впав, вдарився головою до стіни, а ОСОБА_12 наступав на нього. Зрозумівши, що буде продовження бійки, став нервувати, інстинктивно вхопив щось, що перше попало йому під руки, щось дерев`яне, та махнув ним перед собою кілька разів, не дивлячись куди. Отямився, коли вже ходив по двору, його трясло та дуже боліла голова. Згадав, що була суперечка з ОСОБА_12 та повернувся в сарай. ОСОБА_12 лежав на підлозі. Йому стало погано, і він вибіг на вулицю. Злякавшись вчиненого, вирішив приховати труп. В сараї, у ямі, викопаній під септик, закопав тіло. Після цього на власному автомобілі поїхав по дружину, яка ще раніше телефонувала, на що їй повідомляв, що занятий і забере її пізніше. По дорозі додому розповів дружині, що позичив ОСОБА_12 гроші, нібито він хоче придбати автомобіль, а свій автомобіль залишив у них. Через декілька днів прийшли працівники міліції і він їм розповів те, що й для дружини. Через дві неділі працівники міліції запросили його у відділок. Там він розповів, що ОСОБА_12 помер у своїй машині від передозування, а він приховав його труп у водоймі в с.Рудні Новій. Під час пошуку тіла ОСОБА_12 у водоймі, вирішив зізнатись, і розповів як все було та де закопав тіло ОСОБА_12 . Зазначив, що з ОСОБА_12 був знайомий близько трьох років, часто ремонтував йому автомобіль. Близько двох років тому вони обмінялись автомобілями. ОСОБА_12 передав йому автомобіль марки «Daewoo Lanos», а він йому автомобіль марки «BMW», при цьому документів не оформляли, обмінялися автомобілями та технічними паспортами. В день вбивства ОСОБА_12 приїхав до нього, щоб провести діагностику автомобіля. Техпаспорт і документи були в автомобілі. Конфлікт виник, бо ОСОБА_12 не хотів розрахуватись за діагностику автомобіля в сумі 350 гривень, на його думку він був в стані наркотичного сп`яніння, сварився, лаявся, видирав у нього ключі, потім вдарив його в груди, від чого він впав та вдарився головою. У лікарню, в зв`язку з отриманою травмою не звертався. Зазначив, що коли повернувся в сарай, побачив, що ОСОБА_12 лежить на животі, обличчям донизу, голова була в крові. Зрозумівши, що він не дихає, та трохи заспокоївшись, вирішив закопати його тіло. На підлозі була тирса з кров`ю, він її зібрав і викинув, сокиру не мив, залишив в сараї. Перетягував тіло до місця, де закопав, взявши під руки, завернув голову у фуфайку та зав`язав. Тіло поклав в яму, яка мала глибину близько 1,5 м, в положенні «наприсядки». Власну куртку викинув в ту ж яму, бо вона була в крові. Коли о 14 год. відвозив дружину до батьків на автомобілі ОСОБА_12 , не запитував у нього згоди скористатися автомобілем, телефон ОСОБА_12 не брав. Матері ОСОБА_12 по телефону повідомив, що позичив її сину гроші, бо він поїхав в м.Рівне купувати машину, а свій автомобіль залишив йому в заставу. Батькам ОСОБА_12 не повернув машину сина, бо вони не наполягали, щоб він її повернув. Вказав, що не мав наміру вбивати ОСОБА_12 , так сталося, бо останній загрожував його життю. Боявся зізнатися у вбивстві, бо боявся втратити те, що мав, так як у нього почало налагоджуватися особисте життя. Підтвердив, що в один із днів після вбивства ОСОБА_12 їздив у м.Славуту з товаришем на ім`я ОСОБА_13 на його автомобілі, у якому міняв прокладку, щоб послухати машину в русі, однак з машини не виходив. Вказав, що удари ОСОБА_12 наносив, з положення, лежачи на спині, в той час як ОСОБА_12 нагнувся над ним та замахнувся для удару. Заперечивши вину у викраденні мобільного телефону ОСОБА_12 , припустив, що останній міг загубити телефон, коли відлучався з його подвір`я у день вбивства. Цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не визнав, свої заперечення обґрунтував тим, що на його думку він або повинен сплатити гроші за те що вчинив, або відбувати покарання.

Крім часткового визнання вини обвинуваченим, його винність у вчиненні умисного вбивства та незаконному заволодінні транспортним засобом, поєднаному з насильством небезпечним для життя потерпілого, що завдало значної матеріальної шкоди, за встановлених судом обставин, підтверджується сукупністю досліджених судом доказів.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 суду показала, що її покійний син ОСОБА_12 був наркозалежним та перебував на метадоновій програмі у Шепетівській ЦРЛ. Хвороба сина змусила їх переїхати з м.Львова у м.Шепетівку, щоб припинити спілкування сина з друзями. Син не міг самостійно позбутися залежності, і з власної ініціативи пішов на замісну терапію. Син був знайомий з ОСОБА_10 близько трьох років. Два роки тому, син продав їх автомобіль марки «Daewoo Lanos» за 5000 доларів США, і купив у ОСОБА_10 автомобіль марки «BMW». Це була тристороння угода, яку ініціював ОСОБА_10 , йому, зі слів сина, терміново були потрібні гроші. Син передав автомобіль та документи покупцеві, який передав ОСОБА_10 гроші, а останній передав сину свій автомобіль «BMW». Син часто спілкувався з ОСОБА_10 . В кінці осені 2014 року - на початку зими 2015 року, ОСОБА_10 був у них вдома, оглядав автомобіль, і навіть справив непогане враження. В січні 2015 року автомобіль піддавався ремонту і в робочому стані, знаходився в гаражі до 14 березня 2015 року. Напередодні, 12 чи 13 березня син повідомив, що від ОСОБА_10 надійшло два SMS повідомлення з пропозицією заробити гроші.13 березня, повернувшись від ОСОБА_10 , син розповів, що останній планує продати власний автомобіль «BMW», бо йому терміново потрібні гроші, просив приїхати на автомобілі, щоб поїхати у м.Славуту. Оскільки з 14 березня по 17 березня не працювала метадонова програма, вона дозволила сину, який запевнив, що автомобілем буде керувати ОСОБА_10 , взяти автомобіль, щоб відволіктися. Зранку 14 березня 2015 року, син взяв паспорт, техпаспорт на автомобіль, мобільний телефон і поїхав. Більше сина вона не бачила. В той день він не вживав ніяких препаратів, навіть таблетки «сонат», які лікар-нарколог прописав учасникам програми, щоб подолати дискомфорт від того що не працює програма, залишилися вдома. Через годину після від`їзду сина, намагалася йому зателефонувати, однак не було зв`язку. Оскільки зв`язку не було тривалий час, зателефонувала ОСОБА_10 , який повідомив, що син був у нього з 12 до 16 год., позичив гроші в сумі 2900 доларів США та поїхав в м.Рівне за автомобілем, залишивши свій автомобіль йому під заставу. ОСОБА_10 говорив спокійно, без будь-якого хвилювання. Вважає, що обвинувачений спланував вбивство її сина, щоб заволодіти його автомобілем, для цього заздалегідь викопав яму, у якій закопав тіло, підготував сокиру, заманив сина до себе на подвір`я, про що свідчить значна кількість вхідних дзвінків та SMS повідомлень від ОСОБА_10 . Вважає, що ОСОБА_10 вбив її сина між 12 та 13 год., бо саме в цей час не стало мобільного зв`язку з її сином. На її думку ОСОБА_10 хтось допомагав, оскільки син мав зріст 1,93м, був значно вищий ОСОБА_10 , мав вагу понад 90 кг., а тому ОСОБА_10 без допомоги не зміг би перетягнути тіло сина з одного приміщення в інше, крім того, на одязі сина не було слідів волочіння. Припустила що ОСОБА_10 міг запропонувати сину наркотик, щоб подолати його опір. Син довіряв ОСОБА_10 , був добрий, щирий, спокійний, врівноважений, слабодухий. Зазначила, що їм з чоловіком стало відомо, що на кузові автомобіля «BMW» перебиті номери, на її думку, на час обміну автомобілів ОСОБА_10 було про це відомо, а тому він боявся огласки та хотів повернути автомобіль будь-якою ціною. Просила врахувати, що обвинувачений не розкаявся та суворо покарати його за вчинене. Підтримала цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 32000 грн., крім витрат на ремонт автомобіля в сумі 2000 грн. та про відшкодування моральної шкоди в розмірі 300000 грн. Визначаючи розмір моральної шкоди, вказала, що не змогла зберегти життя своїй дитині, то може ці кошти допоможуть іншій важкохворій дитині.

Допитані у судовому засіданні свідки обвинувачення ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 суду показали, що разом з ОСОБА_12 перебували на обліку В Шепетівській ЦРЛ та приймали участь у програмі замісної підтримувальної терапії (метадонова програма) для зняття больових відчуттів. Свідки зазначили, що ОСОБА_12 був спокійним, добрим, ніколи не проявляв агресії.

Свідок обвинувачення ОСОБА_17 суду показав, що востаннє бачив ОСОБА_12 , якого знав близько одного року, напередодні перед його зникненням. Його підвозили на автомобілі, в якому був ОСОБА_12 та ОСОБА_10 . ОСОБА_12 розповідав, що збирається продавати машину, бо має намір придбати іншу. ОСОБА_12 охарактеризував як спокійного без проявів агресії.

Свідок обвинувачення ОСОБА_18 суду показав, що восени 2014 року ОСОБА_12 звертався до нього щодо ремонту автомобіля. В машині потік радіатор, і він його заклеїв холодною зваркою та залив тосол. Автомобіль був в робочому стані. Взимку ОСОБА_12 машиною не їздив, вона стояла в гаражі. З того часу машини не бачив, побачив її навесні 2015 року. Вказав, що ОСОБА_12 був надто добрий, міг останнє віддати, ніколи не бачив, щоб він бився, чи проявляв агресію.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 суду показав, що є батьком потерпілого ОСОБА_12 , проживає у м.Львові, бо має там бізнес. Наприкінці 2013 року йому зателефонував син, повідомив, що ОСОБА_10 запропонував помінятись автомобілями, зазначив, що запропонований автомобіль в гарному стані. 14 березня 2015 року йому зателефонувала дружина і повідомила що немає сина, він поїхав до ОСОБА_10 , і не повернувся. Приїхав 17 березня 2015 року. Наступного дня вони звернулися до ОСОБА_10 , який пояснив, що син позичив у нього 2900 доларів США і поїхав купувати машину у м.Рівне. На запитання, як він міг дати такі гроші, знаючи, що син наркозалежний, ОСОБА_10 відповів, що вірив йому, бо вони дружили, тому дав гроші без розписки. Після тривалих пошуків, 30 березня ОСОБА_10 зізнався, що вбив сина. Вони, маючи намір продати автомобіль сина, та, зв`язавшись із потенційним покупцем, з`ясували, що на кузові автомобіля перебиті номери. Коли автомобіль перебував у ОСОБА_10 , він зауважив, щоб забрати машину, необхідно повернути гроші, які, з його слів, він позичив сину. Техпаспорт на автомобіль та ключі були у ОСОБА_10 , він користувався автомобілем. Після того як син пропав, їм з дружиною неодноразово повідомляли, що бачили ОСОБА_10 в місті на автомобілі сина. Зазначив, що син був дуже спокійний, ніколи не скандалив, не бився. Заперечив, що автомобіль потребував ремонту, оскільки він був справний.

Свідок ОСОБА_20 суду показала, що проживає з ОСОБА_10 в цивільному шлюбі. 14 березня 2015 року вранці подзвонив ОСОБА_12 , сказав, що приїде на ремонт автомобіля. Вони з чоловіком оглянули машину та загнали її у двір. Приготувавши їм каву, вона займалася власними справами в будинку. По телефону дізналася, що матері, яка хворіє цукровим діабетом стало погано. Вона вибігла до чоловіка, ОСОБА_12 вже на подвір`ї не було, і попросила чоловіка відвезти її до батьків. У їх власному автомобілі не було пального, тому поїхали до її батьків на автомобілі ОСОБА_12 . О 18 год. по телефону чоловік сказав, що забере її пізніше, бо має справи. Близько 19 год. повернулися додому на власній машині, та весь вечір провели разом, чоловік був спокійний, повідомив, що позичив ОСОБА_12 гроші. Через тиждень дізналася, що ОСОБА_12 пропав. 30 березня 2015 року працівники міліції, нічого не пояснивши, забрали її та чоловіка з дому у відділок, та тримали цілий день. Допитували, тиснули на неї, не дозволяли користуватися телефоном. О 18 год. слідчий запропонував поїхати додому, щоб провести обшук. Коли до будинку привезли чоловіка стало відомо, що ОСОБА_12 закопаний у них в ямі під септик, а його вбивство відбулося тоді коли він приїжджав ремонтувати машину. ОСОБА_12 знала більше року, він спілкувався з чоловіком, з приводу ремонту машини, у зв`язку з чим часто телефонував та набридав. Підтвердила, що планували зробити септик для туалету, чоловік сам копав яму за 2-3 неділі до вбивства. Підтвердила, що чоловік скаржився їй на сильні головні болі.

Свідок ОСОБА_21 суду показала, що є матір`ю обвинуваченого. 30 березня у його дружини був день народження, і вона протягом дня намагалась зателефонувати до неї та сина. Ввечері того ж дня приїхали до дітей, там вже були працівники міліції. Син займався ремонтом автомобілів зі школи. Характеризувала його добрим, готовим допомогти, іноді запальним. Під час служби в армії попав в ДТП, відтоді його турбували постійні головні болі. Підтвердила, що син мав намір викопати септик для туалету. Знала ОСОБА_12 , який часто бував у них після того як придбав машину, був випадок, коли намагався вжити наркотик у них на подвір`ї. Будинок у якому проживав син належить сестрі чоловіка.

Свідок ОСОБА_22 суду показав, що є батьком обвинуваченого. Знав ОСОБА_12 , коли він ще їздив на автомобілі «Daewo». Був випадок, коли він пізно ввечері повернувся додому, син ремонтував автомобіль, з якого лунала гучна музика, а в автомобілі знаходився ОСОБА_12 в стані наркотичного сп`яніння та реагував на все неадекватно. Після того, як ОСОБА_12 придбав у сина « ОСОБА_23 », він став їм набридати, постійно дзвонив, приїжджав, сигналив. Це тривало доки син не переїхав проживати на квартиру. Про вбивство знає зі слів сина, який повідомив, що ОСОБА_12 привіз ремонтувати машину, відлучився, а коли повернувся, відмовився віддати гроші за ремонт. ОСОБА_12 поліз битись, штовхнув сина, той впав, вдарився головою і таке сталося. Син не мав боргів, заперечив, що після 14 березня 2015 року син їздив автомобілем ОСОБА_12 . Показав, що автомобіль «BMW», якого син продав ОСОБА_12 був у дуже зношеному стані. Заперечив, що в автомобілі перебиті номери, бо її перевіряли працівники ДАІ.

Свідок обвинувачення ОСОБА_24 суду показала, що проживає в м. Славута. В один із днів близько 14 год. поверталася з роботи по вул. Я. Мудрого, повернула біля магазину «Рута», на видному місці, на купі із сміттям побачила мобільний телефон, якого забрала. Вдома намагалася включити телефон, однак не змогла. В телефоні була батарея та SIM-карта. Повідомила сину, що знайшла телефон, він ввечері того ж дня прийшов і забрав телефон додому, а через кілька днів приїхали працівники міліції, забрали телефон, SIM-карту, і вона повідомила їм про обставини виявлення телефону.

Свідок обвинувачення ОСОБА_25 суду показав, що йому зателефонувала мати і повідомила, що знайшла телефон марки «Nokia», він прийшов до неї ввечері, подивився, спочатку не міг включити, потім телефон включився. Він поставив власну SIM-карту, а ту, що була в телефоні залишив у мами. Телефоном користувався кілька днів. Включився телефон, коли він під батарею поклав папірець, батарея працювала, бо мати поставила телефон на зарядку. Почав користуватися телефоном в той день, коли мати його знайшла. Телефон був чистий, у ньому не було жодних записів, та повідомлень. SIM-карту не перевіряв. Зазначив, що працівники міліції вилучили у нього телефон, про що склали документ. Під час вилучення мобільного телефону була присутня потерпіла, яка впізнала у ньому телефон сина.

Свідок захисту ОСОБА_26 суду показав, що знав ОСОБА_12 , як наркозалежну особу. В стані наркотичного сп`яніння він вів себе неадекватно, це виявлялося в тому, що забував де залишив машину, знімав з інших автомобілів аксесуари на свій автомобіль. Востаннє бачив ОСОБА_12 у 2014 році.

Свідок захисту ОСОБА_26 суду показала, що ОСОБА_12 бачила декілька разів біля будинку батьків ОСОБА_10 . Від чоловіка знає, що ОСОБА_12 був наркозалежний, бачила його в стані наркотичного сп`яніння, думала, що він хворий.

Відповідно до витягів з кримінального провадження № 0000203 від 16 березня 2015 року до ЄРДР внесено відомості 16 березня 2015 року за заявою ОСОБА_8 про те, що 14 березня 2015 року її син не повернувся додому. 08 квітня 2015 року внесено відомості про те, що 14 березня 2015 року ОСОБА_10 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи на меті позбавити ОСОБА_12 життя, сокирою наніс три удари в область голови, спричинивши йому тілесні ушкодження, від яких потерпілий помер на місці події. Після цього, з метою уникнення покарання та приховання слідів злочину перетягнув тіло до сарайного приміщення, яке використовується як туалет та закопав (т.1 а.1,2 кримінального провадження).
Протоколом огляду місця події від 30 березня 2015 року, фото-таблицями до нього та переглядом відеозапису протоколу огляду місця події від 30 березня 2015 року встановлено, що місцем вчинення злочину є сарайне приміщення на території домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_10 в АДРЕСА_2 , яке складається з гаражного приміщення та приміщення туалету. Біля будинковолодіння знаходиться автомобіль марки «BMW», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Під час огляду місця події в приміщенні туалету ОСОБА_10 вказав на місце де він закопав труп. За допомогою лопати викопано яму, шириною 1,10м х 1,60м, глибиною 1,20м, в якій виявлено труп чоловічої статті в зігнутому положенні, ноги підігнуті до живота, зігнуті в колінах, знаходяться зверху, направлені до виходу із приміщення, голова знизу в отворі під септик. При відкопуванні трупа виявлено чорну куртку спортивного зразка з нашаруванням бруду та землі.

Під час огляду гаражного приміщення виявлено дерев`яний стелаж, на якому знаходяться дві невеликі сокири, на стелажі виявлено стіну із шести дощок, п`ять із яких містять сліди розпилу. Поруч на підлозі виявлено сокиру, яку ОСОБА_10 дістав з даху шафи. Із місця події вилучено вказану сокиру та поміщено в поліетиленовий пакет експертної служби №2094953, вилучено дві сокири, що знаходилися на стелажі та поміщено в експертний пакет №1709557, вилучено частину деревини, що була вирізана із дерев`яної стіни стелажа із нашаруванням речовини бурого кольору та поміщено в паперовий конверт. З приміщення туалету, де викопували труп, вилучено чорну куртку спортивного зразка з нашаруванням бруду та землі та поміщено в поліетиленовий пакет експертної служби № 2094958 (т.1 а.22-35 кримінального провадження).
Після перегляду відеозапису протоколу огляду місця події обвинувачений ОСОБА_10 суду показав, що 30 березня 2015 року добровільно зізнався у вчинені вбивства та розповів де закопав тіло. Під час огляду місця події добровільно розповідав про обставини, за яких вчинив вбивство ОСОБА_12 , ніхто йому не підказував що потрібно говорити, тиску на нього не вчиняв. Підтвердив, що він власноручно дістав з даху стелажа сокиру, якою наносив удари ОСОБА_12 та поклав її на підлогу місце де вона знаходилась під час вбивства.

З протоколу обшуку слідує, що 30 березня 2015 року під час обшуку проведеного на підставі ухвали слідчого судді у приміщенні за місцем проживання ОСОБА_10 в АДРЕСА_2 виявлено автомобіль марки «BMW», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належав ОСОБА_12 , у квартирі на поличці меблевої стінки виявлено чоловічу барсетку чорного кольору, в якій знаходиться свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 і, свідоцтво водія на ім`я ОСОБА_10 , талон до посвідчення водія. В нижній шафі стінки виявлено спортивні штани темно-сірого кольору зі слідами бруду. Вказані речі вилучені працівниками міліції (т.1 а.42,43 кримінального провадження).
В судовому засіданні обвинувачений показав, що технічний паспорт на автомобіль ОСОБА_12 він забрав з автомобіля після вбивства ОСОБА_12 та переніс у будинок, оскільки в один із днів виявив, що вікно у автомобілі було привідкрите.

Протоколом огляду місця події від 31 березня 2015 року зафіксовано огляд автомобіля марки «BMW», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належав ОСОБА_12 , який вилучено та передано на зберігання до ОСОБА_27 (т.1 а.49 кримінального провадження).
Протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 24 квітня 2015 року вилучено інформацію ПРАТ «Київстар» про вхідні та вихідні дзвінки текстові повідомлення між абонентами мережі з номером НОМЕР_3 , що належав ОСОБА_12 та з номером НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_10 . Наданою інформацією встановлено, що 14 березня 2015 року, з номеру телефону, що належав ОСОБА_12 в 11.07 год. відбувся вихідний дзвінок на номер абонента, що належить ОСОБА_10 , а в 11.10 год. на номер абонента, що належав ОСОБА_12 надійшло вхідне SMS повідомлення з номера абонента, що належить ОСОБА_10 . Крім того встановлено що після 12.18 год. припинився зв`язок із номером абонента, що належав ОСОБА_12 . Зв`язок відновився 19 березня 2015 року в 19.03 год. (т.1а.54,59-64 кримінального провадження).
З висновку експерта № 108 від 01 квітня 2015 року слідує, що під час огляду ОСОБА_10 , останній скарг не пред`являв, у нього будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено (т.1 а.118 кримінального провадження).
Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 185 від 31 березня 2015 року причиною смерті ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що виявлений 30 березня 2015 року - є відкрита черепно-мозкова травма (т.1 а.50 кримінального провадження).
З висновку експерта №76 від 17 червня 2015 року слідує, що на підставі даних судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_12 , даних судово-токсикологічної, судово-імунологічної, медико-криміналістичної, судово-гістологічної експертиз та обставин справи встановлено, що на тілі трупа ОСОБА_12 виявлені такі тілесні ушкодження: три рубаних рани в лобній ділянці голови та в потиличній ділянці голови, та забійна рана над лівою вушною раковиною, синець навколо правого ока, багатофрагментарний перелом склепіння та основи черепа, розмізчення головного мозку. Дані тілесні ушкодження виникли від травмуючої дії, рублені рани рублячого предмету, яким могла бути сокира, забійна рана від дії тупого твердого предмета, яким міг бути обух сокири, незадовго до смерті або в момент настання такої, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень в приміненні до живої людини та є в прямому причинному зв`язку із настанням смерті. Згідно даних судово-медико-криміналістичної експертизи, травмуючий чинник (предмет) мав вміст солей трьохвалентного заліза. Рублена рана в лобній ділянці голови була отримана рублячим предметом, яким могла бути рубляча частина сокири, напрямок травмуючої дії спереду-назад. Рублена рана в потиличній ділянці голови була отримана рублячим предметом, яким могла бути рубляча частина сокири, напрямок травмуючої дії ззаду-наперед. Забійна рана над лівою вушною раковиною виникла від травмуючої дії тупого твердого предмета з ребром, яким міг бути обух сокири, при отриманні тілесних ушкоджень покійний міг знаходитись в будь-якому положенні (стоячи, лежачи) обернений до травмуючих предметів як передньою так і задньою поверхнею тулуба. Враховуючи кількість ран, по відношенню до покійного було спричинено не менше чотирьох травматичних дій, не виключено, що перший удар потерпілий отримав обухом сокири в ділянку лівої вушної раковини, після чого мав би впасти та втратити свідомість і в послідуючому отримувати удари рублячою частиною сокири, як спереду так і ззаду. Смерть ОСОБА_12 настала внаслідок відкритої черепно-мозкової травми із багатофрагментарним переломом кісток склепіння та основи черепа, розмізченням речовини головного мозку. Враховуючи характер трупних змін, виявлених на тілі, а також даних з постанови смерть ОСОБА_12 настала за один - два тижні до моменту судово-медичної експертизи його трупа, могла настати 14 березня 2015 року біля 16.00 год. Враховуючи вираженість та значну руйнуючу силу тілесних ушкоджень смерть ОСОБА_12 мала б настати одразу після їх спричинення. Враховуючи, що виявлені тілесні ушкодження на трупі ОСОБА_12 є несумісними із життям, врятувати останнього при своєчасному надані медичної допомоги не вдалося б. При судово-токсикологічній експертизі крові та сечі з трупа наявність етилового алкоголю не виявлено. Крім вищеперерахованих ран та синця, який виник завдяки рані будь-яких інших тілесних ушкоджень на трупі не виявлено. Після отриманого першого тілесного ушкодження в голову покійний мав би втратити свідомість і впасти, а тому в послідуючому не міг вчиняти будь-які активні дії, а також відчувати сильний біль. (т.1 а.121-123 кримінального провадження).
В судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_28 суду роз`яснив, що показання обвинуваченого, за яких він завдав потерпілому удари «навідмашку» не відповідають характеру тілесних ушкоджень, що були виявлені у потерпілого. З характеру ран слідує, що були нанесені конкретні удари в голову із значною силою. Не виключено, що перший удар був завданий обухом сокири. Обвинувачений пояснював під час огляду місця події, що перший удар був «навідмашку», а далі не пам`ятає. Підтвердив, що був присутній при огляді місця події, оглядав труп, навіть приймав участь в його розкопках. Уточнив, що удар в потилицю був найсильніший, найміцніший, найнебезпечніший, могла бути відрубана голова. Удар був нанесений рублячим предметом сокирою, є не сумісний із життям. Удар, нанесений по тім`яній ділянці голови теж не сумісний із життям, потрібно було значне прикладання сили для завдання таких ударів. Вказав, що обвинувачений «правша», тому міг завдати такий удар із значною силою з положення «лежачи». Перший удар був обличчям до потерпілого, обвинувачений міг лежати, стояти, сидіти. Важко завдати такий удар з положення «лежачи», але це можливо. Вказав, що міг бути першим удар обухом по голові. При першому ударі потерпілий мав би зігнутися, або лежати, потерпілий не міг бути в положенні «стоячи», коли йому наносився перший удар. При огляді речового доказу - сокири, експерт зазначив, що найвірогіднішим є те, що першим був удар обухом по голові, а коли потерпілий втратив свідомість, обвинувачений завдав інші удари. Підтвердив, що всі удари були цілеспрямовані з прикладанням значної сили, а тому показання обвинуваченого про те, що він наносив удари «навідмашку» є неспроможними.

Враховуючи те, що судово-медична експертиза проводилась кваліфікованим фахівцем в судово-медичній галузі, предметом її дослідження були усі наявні матеріали, то підстав для сумнівів у достовірності даних висновків та роз`яснень суд не вбачає. Ні сторона обвинувачення, ні сторона захисту висновки експертизи не спростувала.

Згідно висновку судово-імунологічної експертизи №380 від 07 квітня 2015 року кров із трупа ОСОБА_12 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В та супутній антиген Н за ізосерелогічною системою АВ0 (т.1 а.124-125 кримінального провадження) .

Висновком судово-медичного експерта-гістолога №586 від 20 квітня 2015 року, який проводив дослідження шматочків внутрішніх органів від трупа ОСОБА_12 , встановлено повнокров`я внутрішніх органів та помірно виражений аутоліз. Субарахноїдальний крововилив в головний мозок. Набряк головного мозку. Фрагментація м`язових волокон , ділянки зернисто-глибчастого розпаду в міокарді. Виражений набряк строми міокарду. Ділянки гострої емфіземи у легенях. Огнищева десквамація бронхіального епітелію. Дистрофія печінки (т.1 а.126 кримінального провадження).
З висновку судово-токсикологічної експертизи зразків крові та сечі з трупа ОСОБА_12 №734 від 03 квітня 2015 року слідує, що етилового алкоголю не виявлено. Не виявлено: метиловий, пропіловий, бутиловий, аміловий спирти та їх ізомери (т.1 а.127 кримінального провадження).
Висновком судово-медичної експертизи №48-мк від 08 червня 2015 року, якою досліджувалися три клапті шкіри із різних ділянок волосистої частини голови трупа ОСОБА_12 та висновком судово-медичної криміналістичної експертизи №55-мк від 10 червня 2015 року, якою досліджувалися три клапті шкіри із різних ділянок волосистої частини голови трупа ОСОБА_12 та три різних теслярських сокири, вилучені під час огляду місця події 30 березня 2015 року, виявлені наступні ушкодження на досліджуваних клаптях шкіри з трупа потерпілого:

на клапті шкіри із потиличної ділянки голови фрагмент (краї та один кінець) одиночної, розташованої на фоні незначного розмитого підшкірного крововиливу, проникаюче-наскрізної розсіченої (рубаної) рани, який міг утворитися від одноразової дії на шкіру голови потерпілого не достатньо гострої ріжучої кромки леза клина якогось твердого, із можливим вмістом солей 3-х валентного заліза, травмуючого предмету чи знаряддя, що володіє рубаючими конструктивними особливостями характерними для різних видів сокир та подібних до них рублячих предметів чи знарядь;

на клапті шкіри із лівої надвушної ділянки голови - два окремі, розташовані на фоні помірно-вираженого розмитого підшкірного крововиливу ушкодження шкіри, з яких перше ушкодження є проникаюче-наскрізною забійною раною, яка могла утворитися від одноразової дії на шкіру голови потерпілого ребра та прилеглої до нього бокової грані якогось твердого, тупого, із можливим вмістом солей 3-х валентного заліза, травмуючого предмету чи знаряддя, друге ушкодження глибоким, але не проникаючим поверхневим надривом шкіри, який міг утворитися від дії на шкіру голови потерпілого протилежно-спрямованих сил позамежного розтягу в момент утворення цієї забійної рани;

на клапті шкіри із лівої половини лобно-тім`яної ділянки голови дві окремі, але поєднані між собою в одне ціле та розташовані на фоні добре вираженого розмитого підшкірного крововиливу проникаюче-наскрізні розсічені (рубані) рани, які могли утворитися у відповідній послідовності від двох окремих одноразових дій на шкіру голови потерпілого не достатньо гострої ріжучої кромки леза та п`ятки чи носка стосовно першої рани, клина, скоріш за все одного і того ж самого якогось твердого із можливим вмістом солей 3-х валентного заліза, травмуючого предмету чи знаряддя, що володіє рубаючими конструктивними особливостями характерними для різних видів сокир та подібних до них рублячих предметів чи знарядь (т.1 а.129-139, 164-177 кримінального провадження).

З висновку судово-медичної експертизи №48-мк від 08 червня 2015 року, якою досліджувалися три клапті шкіри із різних ділянок волосистої частини голови трупа ОСОБА_12 , також слідує, що на складових частинах трьох розсічених (рубаних), та однієї забійної рани присутні в різній мірі виражені та топографічно-розташовані сліди солей 3-х валентного заліза, які можуть походити з поверхні травмуючого предмету чи знаряддя. На складових частинах поверхневого надриву шкіри, розташованого біля забійної рани вилученої із лівої надвушної ділянки голови трупа ОСОБА_12 та на зовнішній поверхні оточуючої його шкіри будь-яких слідів солей 3-х валентного заліза не виявлено (т.1 а.129-139 кримінального провадження).
Висновком судово-медичної криміналістичної експертизи №55-мк від 10 червня 2015 року трьох клаптів шкіри із різних ділянок волосистої частини голови трупа ОСОБА_12 та трьох різних теслярських сокир, вилучених під час огляду місця події 30 березня 2015 року, також встановлено, що три проникаюче-наскрізні розсічені (рубані) рани та одна проникаюче-наскрізна забійна рана шкіри могли утворитися від травмуючої дії ріжучої кромки леза та п`ятки чи носка клина, стосовно розсічених ран, а також і ударної поверхні обуха головки, відносно забійної рани, наданої на дослідження теслярської сокири із найдовшим топорищем, вилученої під час огляду місця події. Утворення всіх чотирьох ран шкіри від травмуючої дії складових лез клинів двох інших сокир із меншими по довжині топорищами, що були виявлені під час огляду місця події є малоймовірним, оскільки ширина, ступінь гостроти та сам стан (наявність вм`ятин та зазубрин) ріжучих кромок лез клинів не відповідають характеристикам ріжучої кромки леза клина травмуючого предмету чи знаряддя, яким були нанесені дані рани шкіри (т.1 а.164-177 кримінального провадження).
При огляді речових доказів трьох теслярських сокир, вилучених при огляді місця події 30 березня 2015 року встановлено, що в пакеті під №2094953 знаходиться сокира із найдовшим топорищем, яку під час огляду місця події 30 березня 2015 року ОСОБА_29 дістав з даху стелажа та поклав на підлогу, вказавши, де вона знаходилась на момент вчинення ним злочину. В пакеті №1709557 знаходяться дві теслярські сокири з меншими топорищами, які при огляді місця події знаходилися на стелажі та були вилучені з місця події.

Згідно висновку судово-імунологічної експертизи №323 від 12 червня 2015 року сокири, наданої на дослідження в сейф-пакеті №2094953, кров з трупа ОСОБА_12 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВО. Кров ОСОБА_10 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВО. На сокирі, вилученій під час огляду місця події знайдена кров людини, при визначені групової належності якої виявлені антиген А. Отже ця кров може належати особі (особам), в крові якої (яких) знаходиться антиген А, в т.ч. і потерпілому ОСОБА_12 (т.1 а.180-181 кримінального провадження).
З висновків судово-імунологічної експертизи №322 від 04 червня 2015 року, № 321 від 04 червня 2015 року, № 326 від 04 червня 2015 року, № 325 від 04 червня 2015 року слідує що на сокирах, вилучених при огляді місця події 30 березня 2015 року та наданих на дослідження в сейф-пакеті №1709557, куртці, вилученій при огляді місця події 30 березня 2015 року та наданій на дослідження в сейф-пакеті №2094958, спортивних штанах ОСОБА_10 , вилучених під час обшуку 30 березня 2015 року слідів крові не виявлено(т.1а.184,187,190,197-198 кримінального провадження).
Згідно висновку судово-імунологічної експертизи №324 від 12 червня 2015 року на дошці, вилученій під час огляду місця події знайдена кров людини, при визначені групової належності якої виявлений антиген А. Отже ця кров може належати особі (особам), в крові якої (яких) міститься антиген А, в т.ч. і потерпілому ОСОБА_12 (т.1 а.193-194 кримінального провадження).
Згідно висновків судово-імунологічної експертизи №320 від 07 квітня 2015 року, №319 від 03 квітня 2015 року кров з трупа ОСОБА_12 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В та супутній антиген Н за ізосерологічною системою АВО. Кров ОСОБА_10 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А. (т.1 а.201-203,206 кримінального провадження).
Висновком експерта №64 від 29 квітня 2015 року встановлено, що при судово-цитологічному дослідженні піднігтьового вмісту кистей рук трупа ОСОБА_12 епітеліальні клітини не знайдені, але є сліди крові людини, в яких виявлений антиген А ізосерологічної системи АВО. Враховуючи антигенні властивості крові ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , можна припустити, що сліди крові людини в піднігтьовому вмісті кистей рук ОСОБА_12 походять від особи (осіб), в крові якої (яких) є виявлений антиген А (11) ізосерологічної системи АВО, в т.ч. і від ОСОБА_12 (т.1 а.208-210 кримінального провадження).
З протоколу проведення слідчого експерименту від 31 березня 2015 року та відеозапису вказаної процесуальної дії, що проводився за участю захисника ОСОБА_11 слідує, що ОСОБА_10 добровільно та послідовно розповів про події 14 березня 2015 року, які передували вчиненню вбивства ОСОБА_12 , про причини конфлікту, що виник між ним та потерпілим, розповів, як наносив удари потерпілому. ОСОБА_10 після вбивства ОСОБА_12 на автомобілі останнього відвіз дружину до її батьків в район цукрового заводу, повернувшись, перетягнув тіло потерпілого в туалет та закопав його, після цього прибрав тирсу зі слідами крові та вивіз на смітник біля школи №7, порізав дошку зі слідами крові та спалив у грубі. Телефон потерпілого, що був відключений, викинув у м.Славуті, розраховуючи, що потерпілого будуть там шукати. Дані обставини підтверджуються продемонстрованим в судовому засіданні відеозаписом слідчої дії (т.2 а.62-67 кримінального провадження).

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №321 від 20 травня 2015 року ОСОБА_10 хронічно протікаючим душевним захворюванням (психічним захворюванням), недоумством не страждає, не страждав ним і на момент вчинення інкримінованого йому злочину, а тому міг та може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період вчинення злочину в стані сильного душевного хвилювання, в стані тимчасового розладу душевної діяльності, іншого хворобливого стану психіки, в стані фізіологічного афекту, фрустрації, психологічного стресу, в стані патологічного сп`яніння не знаходився, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування до нього примусових заходів не потребує (т.1 а.144-146 кримінального провадження) .
Згідно висновку товарознавчої експертизи №305т від 16 квітня 2015 року ринкова вартість мобільного телефону марки «Nokia 3120с-1с» на вторинному ринку станом на 14 березня 2015 року може складати 155 грн. 04 коп. (т.1 а.151-154 кримінального провадження).
Під час огляду речового доказу телефону «Nokia», що був вилучений у свідка ОСОБА_25 , потерпіла ОСОБА_8 впізнала телефон, що належав її сину ОСОБА_12 .

Згідно висновку товарознавчої експертизи №38а від 27 квітня 2015 року ринкова вартість автомобіля марки «BMW 316i» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на 14 березня 2015 року могла складати 92673 грн. 60 коп. (т.1 а.159-161кримінального провадження)
Як роз`яснив в судовому засіданні експерт ОСОБА_30 товарознавчу експертизу для визначення вартості автомобіля він проводив 27 квітня 2015 року на підставі постанови слідчого, зазначених ним даних та фото-знімків, наданих слідчим, при складанні висновку використовувалася Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Автомобіль не оглядав, оскільки слідчий надав необхідні дані та фото-знімки, що узгоджується з п.5.1 вказаної Методики. Визначав середньо-ринкову вартість автомобіля на момент вчинення злочину по фото-знімках транспортного засобу, враховуючи вартість аналогічних автомобілів. Зазначив, що навіть якби автомобіль був наданий для огляду, то не можна було б визначити його вартість на момент вчинення злочину, оскільки з часу злочину до проведення експертизи пройшло багато часу. Вказав, що з урахуванням показань обвинуваченого про те, що в автомобілі топливний насос працював з перебоями, необхідно було поміняти свічки запалювання, проводи високої напруги пересохли, а радіатор потік, вартість автомобіля значно не зменшилася б.

В судовому засіданні обвинувачений заперечив вартість автомобіля встановлену експертним шляхом, на його думку автомобіль міг коштувати не більше 40000 грн., підтвердив, що продав вказаний автомобіль ОСОБА_12 за 5000 доларів США.

Згідно п.5.1 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його
огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи
звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи),
який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними
даних, необхідних для оцінки.
За таких обставин, враховуючи, що слідчим були надані усі необхідні для оцінки дані, суд присяжних не знаходить підстав для сумнівів у правильності висновку експерта щодо вартості автомобіля та підстав для визнання такого доказу не допустимим.
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_10 кваліфіковані за п.6 ч.2 ст.115 КК України як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів.

Відповідно до роз`яснень викладених у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» - за п.6 ч.2 ст.115 КК як учинене з корисливих мотивів умисне вбивство кваліфікується в разі, коли винний, позбавляючи життя потерпілого, бажав одержати у зв`язку з цим матеріальні блага для себе або інших осіб (заволодіти грошима, коштовностями, цінними паперами, майном тощо), одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків (одержати спадщину, позбавитися боргу, звільнитися від платежу тощо) або досягти іншої матеріальної вигоди. При цьому не має значення, чи одержав винний ту вигоду, яку бажав одержати внаслідок убивства, а також коли виник корисливий мотив - до початку чи під час вчинення цього злочину.

Якщо умисел на заволодіння майном виник у винного після вбивства, вчиненого з інших мотивів, кваліфікація його дій за п.6 ч.2 ст.115 КК України виключається.

З аналізу досліджених у судовому засіданні доказів, зокрема, показань обвинуваченого, протоколу слідчого експерименту від 31 березня 2015 року та відеозапису вказаної процесуальної дії, вбачається, що мотивом учинення вбивства ОСОБА_12 послужив не його намір заволодіти автомобілем, а неприязні відносини, які раптово виникли під час сварки ОСОБА_10 та ОСОБА_12 з приводу відмови останнього розрахуватися за надані ОСОБА_10 послуги по ремонту автомобіля.
ОСОБА_10 свою вину у вчиненні умисного вбивства з корисливих мотивів, з метою заволодіння автомобілем не визнав, а також заперечив, що вчиняв будь-які дії, аби заволодіти автомобілем потерпілого, пояснивши, що автомобіль залишився у нього після скоєння ним вбивства, оскільки знаходився у нього на ремонті.

Таким чином, суд присяжних приходить до висновку, що умисел на заволодіння автомобілем виник у обвинуваченого вже після скоєння ним вбивства ОСОБА_12 , що не спростовано у суді стороною обвинувачення.

Здобуті стороною обвинувачення докази доводять, що обвинувачений вчинив умисне вбивство, однак не доводять наявності у нього корисливого мотиву до або під час вчинення вбивства. Докази на доведення корисливого мотиву мають бути досить переконливими, щоб суд на підставі їх розумної оцінки міг визнати вчинення особою злочину саме з корисливого мотиву. Зіставляючи характер вчинених ОСОБА_10 дій з особливістю природи корисливого мотиву (користь), суд присяжних дійшов висновку, що докази обвинувачення щодо наявності корисливого мотиву такої переконливості не містять.

Таким чином, при визначенні правової кваліфікації діяння обвинуваченого, суд присяжних виходить із сукупності всіх встановлених обставин події, яка відбулася на фоні конфлікту між обвинуваченим та потерпілим, умов, за яких виникла дана конкретна сварка, обстановки, в якій вона відбувалася, що вказує на наявність у обвинуваченого мотиву вбивства - розправа на фоні неприязні, що виник раптово, на ґрунті особистих стосунків. Суд присяжних також враховує спосіб та знаряддя заподіяння ОСОБА_10 тілесних ушкоджень потерпілому, їх кількість, характер і локалізацію.
Про спрямованість умислу обвинуваченого свідчать: раптовість нанесення ударів, їх кількість, незначний проміжок часу між ударами, прикладання значної сили при їх завданні, знаряддя та характер пошкоджень, а саме, спричинення одного удару обухом сокири, з метою подолати опір, та трьох ударів рублячою частиною сокири в область життєво важливого органу (голову), що є несумісними із життям.
Вказані обставини у своїй сукупності з усією очевидністю вказують на те, що ОСОБА_10 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілого і бажав їх настання, а тому вважає доведеним, що ОСОБА_10 мав прямий умисел на позбавлення життя ОСОБА_12 , вчинив всі можливі та необхідні дії для реалізації свого наміру, умисно завдавши тяжкі тілесні ушкодження, що є несумісними із життям.
З цих же підстав суд присяжних відхиляє твердження сторони захисту про те, що в діях ОСОБА_10 є ознаки необхідної оборони та розцінює, як намагання уникнути відповідальності за вчинений злочин, оскільки ОСОБА_10 цілеспрямовано, неодноразово наносив тілесні ушкодження, що є несумісними із життям та потягли за собою смерть ОСОБА_12 .
Суд присяжних відхиляє твердження потерпілої про вчинення ОСОБА_10 вбивства у співучасті з іншими особами, з мотивів, що з урахуванням зросту та ваги ОСОБА_12 , обвинувачений без сторонньої допомоги не міг перетягнути тіло в інше приміщення та закопати його.

Так, відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, які висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Суд присяжних приходить до переконання, що висунуте ОСОБА_10 обвинувачення, зазначене в обвинувальному акті, в частині правової кваліфікації злочину за п.6 ч. 2 ст.115 КК не знайшло свого підтвердження, оскільки дослідженими доказами не підтверджена кваліфікуюча ознака вчинення злочину з корисливого мотиву, тому обвинувачення слід змінити на менш тяжке, що покращує становище особи, та кваліфікувати його дії за ч.1 ст.115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд присяжних приходить до висновку що, позбавивши життя ОСОБА_12 , ОСОБА_10 незаконно заволодів його автомобілем марки «BMW 316i», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 92673,60 грн. використав його у власних цілях для перевезення дружини до помешкання її батьків, забрав технічний паспорт на автомобіль, поклавши його у власну барсетку, що підтверджується протоколом обшуку та протоколом слідчого експерименту, а тому його дії вірно кваліфіковані за ч.3 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, що завдало значної матеріальної шкоди, поєднаним з насильством, небезпечним для життя потерпілого.
Об`єктивна сторона вказаного злочину виражається в незаконному заволодінні транспортним засобом, тобто вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі. Вилучення транспортного засобу полягає в сукупності двох дій встановленні контролю над транспортним засобом (можливість перемістити) і переміщення його в просторі з місця первинного знаходження будь-яким способом. Незаконне заволодіння транспортним засобом може вчинятись з будь-яких мотивів та з будь-якою метою.
Показання обвинуваченого щодо використання ним 14 березня 2015 року автомобіля потерпілого ОСОБА_12 у власних цілях для перевезення дружини до помешкання її батьків до вбивства потерпілого, спростовуються сукупністю інших досліджених у судовому засіданні доказів, зокрема протоколом слідчого експерименту та відеозаписом вказаної процесуальної дії, проведеної за участю захисника ОСОБА_11 , з яких слідує, що ОСОБА_10 після вбивства ОСОБА_12 на автомобілі останнього відвіз дружину до її батьків в район цукрового заводу, а повернувшись вчинив дії по приховуванню слідів злочину - перетягнув тіло потерпілого в туалет та закопав його, після цього прибрав тирсу зі слідами крові та вивіз на смітник біля школи №7, порізав дошку зі слідами крові та спалив у грубі, а також показаннями потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_19 , з яких слідує, що після зникнення сина їм повідомляли, що на автомобілі останнього їздить ОСОБА_10 .

Суд присяжних відхиляє показання свідка ОСОБА_20 в частині того, що ОСОБА_10 відвіз її до батьків в період часу після 14 год., і розцінює їх, як спробу пом`якшити відповідальність обвинуваченого, що є її чоловіком.
Суд присяжних відхиляє клопотання захисника ОСОБА_11 про визнання доказів недопустимими з наступних підстав.
Відповідно до ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Так, під час огляду місця події 30 березня 2015 року був присутній ОСОБА_10 , який зізнався у вбивстві та вказав на місце знаходження трупа ОСОБА_12 , а працівники міліції фіксували сліди та знаряддя злочину, які в подальшому були вилучені для проведення відповідних експертиз.
При проведенні вказаної процесуальної дії ОСОБА_10 не перебував у статусі свідка, оскільки проведенню такої діє передувало добровільне зізнання останнього у вчиненні вбивства, що підтверджується показаннями обвинуваченого, даними в судовому засіданні.
Відповідно до постанови про доручення розслідування слідчій групі від 30 березня 2015 року досудове розслідування в даному кримінальному провадженні доручено слідчим ОСОБА_31 , ОСОБА_32 та ОСОБА_33 , якого призначено старшим групи. Таким чином, ОСОБА_34 , як старший групи слідчих, вправі залучати інших учасників до участі у проведенні слідчих дій та складати процесуальні документи. Посилання захисника ОСОБА_11 на те, що під час огляду місця події приймали участь начальник міліції ОСОБА_35 , та Шепетівський міжрайонний прокурор ОСОБА_36 , які не зазначені у протоколі, не заслуговують на увагу, з огляду на те, що вказані особи , відповідно до ст. 37 та 39 КПК України є - керівником органу досудового розслідування, який організовує таке розслідування та керівником органу, що здійснює нагляд за додержанням законів під час досудового розслідування у формі процесуального керівництва.
Відповідно до ч.2 ст.238 КПК України огляд трупа може здійснюватися одночасно з оглядом місця події.
Оскільки місцем вбивства та місцем приховання трупа є одне домоволодіння, тому огляд трупа є складовою частиною огляду місця події. Під час проведення огляду місця події був присутній судово-медичний експерт ОСОБА_28 , який особисто проводив зовнішній огляд трупа, про що внесено відомості до протоколу. Присутність експерта під час вчинення процесуальної дії підтверджено ним у судовому засіданні.
Відсутність у протоколі запису даних про особу експерта, що приймав участь не можуть бути підставою для визнання протоколу не допустимим доказом.
Твердження захисника ОСОБА_11 про те, що під час огляду місця події проводився слідчий експеримент нічим не підтверджено та не обґрунтовано.
Суд присяжних вважає, що протокол слідчого експерименту від 31 березня 2015 року є належним доказом, оскільки дана слідча дія проводилася за згодою ОСОБА_10 , що був наймачем будинковолодіння та відповідно набув права користування вказаним житлом, в присутності захисника ОСОБА_11 . Жодних зауважень щодо неправомірності проведення слідчого експерименту від учасників не надходило. КПК містить вичерпний перелік процесуальних дій, які проводяться на підставі ухвали слідчого судді, однак слідчий експеримент до таких дій не відноситься.
Висновок експерта № 108 від 01 квітня 2015 року про відсутність на тілі ОСОБА_10 тілесних ушкоджень є належним доказом і не може бути визнаний не допустимим через те, що під час проведення експертизи був відсутній захисник ОСОБА_11 , а також не здобуто доказів, що на тілі ОСОБА_10 були тілесні ушкодження і експерт намагався їх приховати.
Висновки експерта №№319,321,323,324,326,380 (судово-імунологічні експертизи) не можуть бути визнані недопустимими доказами через відсутність захисника ОСОБА_11 при відібрані біологічних матеріалів у ОСОБА_10 , а клопотання захисника в цій частині не містить обґрунтування недопустимості таких доказів.
Висновок експерта № 323 від 12 червня 2015 року містить дані щодо слідів крові, виявлених на сокирі, яка була вилучена під час огляду місця події. У висновку відсутні дані про пошкодження упаковки, в якій містився досліджуваний об`єкт (сокира). Дана сокира була видана ОСОБА_10 для працівників міліції під час огляду місця події 30 березня 2015 року та поміщена в поліетиленовий пакет експертної служби №2094953, про що зроблена відмітка у протоколі. Посилання захисника щодо підміни, на думку ОСОБА_10 , сокири, якою останній захищався, не підтверджено дослідженими у суді доказами, а тому твердження про недопустимість доказу є надуманим.
Також надуманими є посилання захисника ОСОБА_11 про недопустимість висновку комплексної судової психолого-психіатричної експертизи ОСОБА_10 , через те, що в складі комісії відсутній експерт-психолог, який має відповідне свідоцтво та внесений у відповідний реєстр експертів-психологів. Захисником не надано даних щодо некомпетентності членів комісії, стаж експертної роботи яких становить понад 18 і 24 роки. Також захисником не надано доказів, що ОСОБА_10 перебуває на обліку у лікаря-психіатра, хворів душевними захворюваннями та має психічні розлади, які могли вплинути на стан обвинуваченого у період вчинення ним злочину.
Відповідно до положень ч.1 ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Частиною другою даної статті визначено процесуальні джерела доказів, якими є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Протокол затримання ОСОБА_10 від 30 березня 2015 року та заява свідка ОСОБА_25 щодо видачі мобільного телефону та SIM-карти не є доказами в розумінні ст.84 КПК України, а тому вони не можуть бути визнані недопустимими відповідно до ст.87 КПК України.
Суд розглядає клопотання захисника ОСОБА_11 про визнання доказів недопустимими як спробу допомогти ОСОБА_10 уникнути відповідальності, оскільки про наявність недопустимих, на його думку, доказів захиснику було відомо під час завершення досудового розслідування, і при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження, він жодних заяв, зауважень та доповнень не висловлював.
Крім того, органом досудового розслідування дії ОСОБА_10 кваліфіковані за ч.1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна .

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони вказаного злочину є корисливий мотив спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна та корислива мета збагатитися самому, або незаконно збагатити інших осіб.

В судовому засіданні не здобуто доказів того, що заволодівши мобільним телефоном потерпілого, обвинувачений діяв з корисливих мотивів, з метою збагатитися.

Так, з протоколу слідчого експерименту від 31 березня 2015 року та відеозапису вказаної процесуальної дії слідує, що обвинувачений забрав мобільний телефон потерпілого та викинув його в м.Славуті, з метою відволікти від себе підозру, припускаючи, що потерпілого шукатимуть за місцем виявлення його мобільного телефону.

Дані обставини узгоджуються із показаннями свідка ОСОБА_24 , яка в судовому засіданні показала, що мобільний телефон вона знайшла в м. Славуті на видному місці, на купі із сміттям та із показаннями свідка ОСОБА_25 , який суду показав, що почав користуватися телефоном, в той же день, коли його мати ОСОБА_24 знайшла телефон, а також з інформацією наданою оператором мобільного зв`язку, з якої слідує, що зв`язок з абонентом з`явився 19 березня 2015 року, та у своїй сукупності спростовують припущення обвинуваченого про те, що потерпілий у день його вбивства відлучався, а тому міг бути в м. Славуті та згубити телефон.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також припущеннях. Усі сумніви доведеності вини особи, мають тлумачитися на її користь.

За таких обставин обвинувачений ОСОБА_10 підлягає виправданню за ч.1 ст.185 КК України, за недоведеністю.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд, відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_10 вчинив у сукупності два злочини, передбачені ч.1 ст.115 КК України та ч.3 ст.289 КК України, які за ступенем тяжкості, відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким та тяжким злочином, відповідно.

ОСОБА_10 не судимий, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується як особа, що не порушував правил поведінки та норм правопорядку, скарг від сусідів та жителів вулиці не надходило. Однак, такі висновки не характеризують його особистісних якостей, про які йдеться в п.3 ч.1ст.65 КК України. Судження про наявність у ОСОБА_10 постійного місця проживання також не може враховуватись, як обставина, що його характеризує, оскільки сама по собі вона не містить ознак, притаманних особистісним якостям людини.
Протягом усього судового розгляду ОСОБА_10 ніякого жалю з приводу вчиненого і заподіяного родині потерпілого горя, не виказав, не розкаявся. Шкодував про вчинене, з позиції боязні втратити особисті стосунки із дружиною. Суд присяжних вважає таку позицію свідченням того, що ОСОБА_10 в дійсності суду щирих показань не дав, свої діяння критично не оцінює, а тому часткове визнання вини не може бути враховане як обставина, що пом`якшує його покарання.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому в ході досудового розслідування та судом не встановлено.
Суд присяжних, враховуючи характер та обставини вчинення злочинів, правову позицію прокурора та думку потерпілої, приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції статей за якими притягується до відповідальності. Таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

За вищевказаних обставин суд не вбачає підстав для застосування ст.69 КК України та призначення покарання нижче від найнижчої межі встановленої в санкціях статей, за якими притягується до відповідальності.

Потерпілою ОСОБА_8 заявлено цивільний позов до ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 34000 грн. та моральної шкоди в сумі 30000 грн.

Зі змісту ч.1 ст.1166 ЦК України слідує, що майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника ці витрати.

Відповідно до роз`яснень, даних у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27 березня 1992 року, у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов`язані відшкодувати витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги та обряди) тій особі, яка понесла ці витрати.

Стаття 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначає, що поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Судом присяжних встановлено, що потерпіла ОСОБА_8 , на поховання сина ОСОБА_12 понесла витрати на ритуальні послуги та обряди, згідно звичаїв та традицій, в т.ч. на організацію поминального обіду, та на спорудження надмогильного пам`ятника.

Таким чином, з обвинуваченого на користь потерпілої у відшкодування завданої майнової шкоди підлягає стягненню сума документально підтверджених належними та допустимими доказами: витрат на придбання та встановлення на могилу пам`ятника в сумі 15000 грн., згідно накладної №154 від 04 серпня 2015 року; витрат на організацію та проведення поховання в сумі 1220,20 грн., згідно договору-замовлення №196 від 31 березня 2015 року та квитанції до прибуткового касового ордера №845 від 31 березня 2015 року; витрат на придбання домовини та інших предметів ритуальних послуг в сумі 6174 грн., згідно накладної №36 від 31 березня 2015 року; витрат на проведення поминального обіду в сумі 5736 грн., а всього на загальну суму 28130,20 грн.

Вимоги про відшкодування матеріальної шкоди на придбання запчастин та ремонт автомобіля не підлягають задоволенню, оскільки потерпілою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесення таких витрат та не підтримано позов в цій частині.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

У ч.2 ст.1168 ЦК України міститься перелік осіб, яким відшкодовується моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, серед яких зазначені батьки загиблого.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

В даному випадку, вимогу щодо стягнення моральної шкоди, потерпіла обґрунтовує тим, що така шкода завдана їй внаслідок смерті сина та полягає у переживаннях, душевному болю та моральних стражданнях, у зв`язку з цим.

Судом присяжних встановлено, що, позбавляючи життя потерпілого ОСОБА_12 обвинувачений ОСОБА_10 умисно, з прикладанням значної сили наніс потерпілому один удар в голову обухом сокири, а після втрати останнім свідомості наніс ще три удари лезом сокири по голові потерпілого, і з метою уникнення покарання та приховання слідів злочину перетягнув його тіло в туалет та закопав.

Відтак, суд присяжних враховує суб`єктивне ставлення потерпілої до передчасної втрати нею єдиного сина, до свого життя після його смерті, та адекватне уявлення про її психічні страждання.

Безповоротно втративши єдиного сина, потерпіла усвідомлює, що втратила перспективи щодо звичних життєвих проблем, надію виховувати онуків, мати підтримку в похилому віці, а відтак несе моральні страждання, викликані необхідністю докладати зусиль для аргументації подальшого власного життя, що позбавляє її можливості вести звичний спосіб життя.

Враховуючи нематеріальність моральних страждань, відсутність чітких критеріїв майнового виразу душевного болю, з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд присяжних вважає, що потерпілій була завдана моральна шкода, яка полягає у втраті душевного спокою, перебуванні у постійному стані стресу, що має триваючий характер. Визначаючи суму грошового відшкодування моральної шкоди, суд присяжних враховує, що життя людини є найвищою соціальною цінністю, і позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди слід задовольнити повністю, стягнувши з обвинуваченого на користь потерпілої 300000 грн., що, з урахування глибини її страждань, а також того, що негативні наслідки вчиненого обвинуваченим злочину мають незворотній характер, і на думку суду присяжних такий розмір моральної шкоди не може вважатися завищеним або надмірним.

Питання про речові докази слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Витрати на залучення експертів відповідно до ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Враховуючи, що вина обвинуваченого у вчиненні особливо тяжкого злочину доведена, він підлягає покаранню у виді позбавлення волі, суд присяжних вважає, що суспільний інтерес у завершенні неупередженого розгляду даного кримінального провадження є виключною обставиною, превалює над принципом поваги до свободи особистості, а тому до набрання вироком чинності слід залишити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.115, ч.3 ст.289, КК України та призначити йому покарання:

за ч.1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 років.

за ч.3 ст.289 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років, з конфіскацією усього майна, крім житла;

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією усього майна, крім житла.

Строк відбуття покарання рахувати з 26 січня 2016 року.

Зарахувати ОСОБА_10 до строку відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 30 березня 2015 року по 26 січня 2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі у відповідності до ч.5 ст. 72 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_10 до вступу вироку в законну силу залишити попередній тримання під вартою.

ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України виправдати, у зв`язку із недоведеністю вини.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 28 130 (двадцять вісім тисяч сто тридцять)грн. 20коп. та 300 000 (триста тисяч)грн. моральної шкоди, а всього на загальну суму 328 130 (триста двадцять вісім тисяч сто тридцять)грн. 20коп.

Речові докази:

- автомобіль марки «BMW 316i» д.н.з. НОМЕР_1 , переданий на зберігання ОСОБА_8 залишити останній;

- мобільний телефон марки «Nokia 3120с-1с» ІМЕІ НОМЕР_5 повернути ОСОБА_8 ;

- мобільний телефон марки «Donod» сірого кольору, який вилучений у ОСОБА_10 конфіскувати;

- пакети із: сокирами під №№ 1,2,3; частиною деревини, зі слідами бурого кольору, чоловічими спортивними штанами; чоловічою курткою, які зберігаються у Шепетівському ВП ГУ НП у Хмельницькій області знищити;

- конверт зі зрізами нігтьових пластин ОСОБА_12 , який зберігається у Шепетівському ВП ГУ НП у Хмельницькій області знищити;

Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 589 (п`ятсот вісімдесят дев`ять)грн. 24коп.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, а засудженим, що утримується під вартою в той же строк, з часу вручення копії вироку. Апеляційна скарга подається через Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий-суддя ОСОБА_1
Суддя ОСОБА_2
ОСОБА_37 ,

ОСОБА_38
ОСОБА_5