АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1554/15 Справа № 194/598/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 серпня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Дніпропетровської області
у складі головуючого- судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі- ОСОБА_5
за участю обвинуваченого, стосовно якого винесено обвинувальний вирок- ОСОБА_6
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Тернівка Дніпропетровської області, раніше судимого:
- 14 грудня 2005 року Тернівським міським судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185 КК України, ч.1 ст.263 КК України, ч.2 ст.309 КК України до позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, на підставі ст.75 КК України, звільненого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 (три) роки;
- 26 жовтня 2006 року Тернівським міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185 КК України, ч.2 ст.309 КК України, ст.70 КК України, ст.71 КК України до позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 3 (три) місяця;
- 06 березня 2012 року Тернівським міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 3 (три) роки, на підставі ст.75 КК України, звільненого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки;
- 09 липня 2012 року Тернівським міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185 КК України, ч.2 ст.309 КК України, ч.1 ст.70 КК України, ст.71 КК України до позбавлення волі строком на 3 (три) роки 1 (один) місяць, звільненого 23 червня 2014 року ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області, згідно ст.2 Закону України «Про амністію у 2014 році»;
- 16 березня 2015 року Тернівським міським судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.199 КК України, ч.1 ст.263 КК України, ч.2 ст.309 КК України, ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 3 (три) роки 2 (два) місяці;
- 25 травня 2015 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185 КК України, ч.2 ст.15-ч.2 ст.185 КК України, ч.2 ст.309 КК України, ч.1, ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців,-
В С Т А Н О В И Л А:
В апеляції /а.с.78-79 т.2/ обвинувачений ОСОБА_6 , стосовно якого винесено обвинувальний вирок та призначено покарання за ч.2 ст.309 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки; за ч.1 ст.317 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки; за ч.3 ст.15-ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки; за ч.1 ст.369 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки з конфіскацією 2000 (двох тисяч) гривень, на підставі ч.1 ст.70 КК України ОСОБА_6 остаточно призначено покарання за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 10 (десять) місяців з конфіскацією 2000 (двох тисяч) гривень. Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, остаточно призначено покарання за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань призначених за цим вироком та невідбутої частини покарання призначеного вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2015 року у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з конфіскацією 2000 (двох тисяч) гривень- просить застосувати до нього положення ст.69 КК України та призначити менше покарання, аніж визначив йому суд першої інстанції. Так, в обґрунтування своїх вимог апелянт вказує, що районним судом не було взято до уваги, що вину в скоєних злочинах він визнав, щиросердно розкаявся, має захворювання, серед яких ВІЧ та гепатит «С», крім того є єдиним годувальником своєї матері похилого віку.
В судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити вимоги у повному обсязі, пославшись на її обґрунтування, викладене в матеріалах апеляційної скарги, зауваживши на те, що вину визнав у повному обсязі, щиро кається, сприяв розкриттю злочинів, має тяжкі захворювання.
Прокурор, який приймав участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції прохав вирок суду залишити без змін, а апеляцію обвинуваченого без задоволення, обґрунтовуючи це тим, що суд першої інстанції ухвалив вирок з дотриманням вимог діючого Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України.
Стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , винесено обвинувальний вирок за те, що він, 16 березня 2015 року, о 16 годині, знаходячись поблизу кладовища, розташованого по вул.Інтернаціональній м.Тернівка Дніпропетровської області, знайшов поліетиленовий пакет з речовиною рослинного походження вагою 31,934 г., маса якої в перерахунку на висушену речовину складає 30,226 гр., який залишив собі та переніс його до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де став зберігати, без мети збуту.
Окрім цього, 16 березня 2015, о 17 годині 20 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись в будинку АДРЕСА_2 , де на той час тимчасово проживав, дозволив своїм знайомим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , в зальній кімнаті будинку одноразово вжити, шляхом внутрішньовенної ін`єкції, особливо небезпечний наркотичний засіб- «опій-ацетильований», скориставшись дозволом останні у цей же день, о 17 годині 30 хвилин, за вказаною адресою, вжили особливо небезпечний наркотичний засіб «опій-ацетильований».
В подальшому при проведенні обшуку даного приміщення- 16 березня 2015 року, було виявлено та вилучено: поліетиленовий пакет з речовиною рослинного походження, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом- «канабіс» вагою 31,934 гр., маса якого в перерахунку на висушену речовину складає 30,226 грама, який ОСОБА_6 незаконно придбав і зберігав без мети збуту; медичний шприц ємкістю 5.0 мл. на поверхні якого були залишки особливо небезпечного наркотичного засобу «опію-ацетильованого». Крім цього, під час проведення обшуку у громадянина ОСОБА_9 , який на час обшуку знаходився в будинку було виявлено та вилучено медичний шприц ємкістю 5.0 мл. на поверхні якого були залишки особливо небезпечного наркотичного засобу «опію- ацетильованого».
Також, ОСОБА_6 вирішив здійснити крадіжку чужого майна, а саме 19 березня 2015 року, приблизно о 20 годині прибув до огородженої території ВСП шахти «Тернівська» ШУ «Павлоградське» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», розташованої за адресою: вул.Харківська, 1, м.Тернівка Дніпропетровської області, де о 20 годині 05 хвилин переліз через паркан, пройшов до механічного цеху дільниці підготовки виробництва та матеріального складу, відшукав металобрухт, що є власністю та зніс металобрухт загальною вагою 175 кг., вартість якого складає 735 гривень, однак з незалежних підстав, не вчинив усіх дій, оскільки був зупинений робітниками ТОВ «Охоронний Холдинг».
З метою уникнути покарання ОСОБА_6 , 20 березня 2015 року, приблизно о 09 годині 50 хвилин, прийшов до адміністративно-побутового комплексу ВСП шахти «Тернівська» ШУ «Павлоградське», за вказаною вище адресою, звернувся до ОСОБА_10 , який займав посаду менеджера департаменту з економічної безпеки ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та є, згідно з інструкцією, службовою особою, з метою надати неправомірну вигоду, але від прийняття неправомірної вигоди останній відмовився і звернувся з цього приводу до органів внутрішніх справ.
Заслухавши суддю-доповідача, сторони, частково дослідивши матеріали кримінального провадження в частині характеризуючих особу обвинуваченого документів, перевіривши доводи апеляції та матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Висновки суду першої інстанції про винність ОСОБА_6 у скоєнні кримінальних правопорушень, за які він засуджений, кваліфікація його дій за ч.2 ст.309 КК України- незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинене повторно; ч.1 ст.317 КК України- надання приміщення з метою незаконного вживання наркотичних засобів; ч.3 ст.15-ч.3 ст.185 КК України- незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням до сховища; ч.1 ст.369 КК України- надання неправомірної вигоди службовій особі за не вчинення нею в інтересах того, хто надає таку вигоду дій з використанням наданого їй службового становища, учасниками судового провадження, в тому числі прокурором, не оспорюються, а тому, з огляду на вимоги ч.2 ст.394 КПК України та відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Що стосується призначеного обвинуваченому покарання то колегія суддів виходить з наступного.
Як витікає з вимог ст.65 КК України суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , стосовно якого ухвалено обвинувальний вирок, судом першої інстанції були в повній мірі дотримані вимоги вказаних статей кримінального закону, врахована як тяжкість скоєних ним кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії середньої тяжкості та тяжкого, так і особа винного, який є неодноразово судимим, судимості якого не зняті та непогашені у встановленому законом порядку, так і обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого- повне визнання ним своєї вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, і з урахуванням обставин, що обтяжують покарання, а саме рецидиву злочинів, суд обґрунтовано прийшов до висновку, що менш суворий вид та розмір покарання з числа передбачених за скоєні злочини буде недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів і призначив покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі, вид та майже мінімальний розмір якого, з урахуванням вимог ч.1 та ч.4 ст.70 КК України повністю відповідає вимогам як ст.50 КК України, так і ст.65 КК України.
З урахуванням наведеного колегія суддів не вбачає підстав для призначення менш суворого виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , а також призначення покарання останньому з застосуванням ст.69 КК України та ст.75 КК України, оскільки як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції не встановлені як обставини, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, так і обставини, які б вказували на можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.
Виходячи з вказаного колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченому покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення і не вбачає підстав для зміни обвинувального вироку Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2015 рокувідносно ОСОБА_6 , про що останній ставить питання в своїй апеляції, вважаючи доводи обвинуваченого про наявність у нього на утриманні матері похилого віку, а також певних захворювань, вказаних у довідці, дослідженій у судовому засіданні суду апеляційної інстанції такими, що хоча й заслуговують на увагу як такі, що характеризують особу обвинуваченого, однак у даному випадку не можуть бути визнані обставинами, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень та вказують на можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування вироку в матеріалах справи не встановлено, не вказує на такі порушення і обвинувачений ОСОБА_6 в своїй апеляції.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.376 ч.2 КПК України, ст.404 КПК України, ст.405 КПК України, п.1) ч.1 ст.407 КПК України, ст.418 КПК України, ст.419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Вирок Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2015 рокувідносно ОСОБА_6 - залишити без змін.
Апеляцію обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим ОСОБА_6 , який утримується під вартою- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4