АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 лютого 2015 р. м. Чернівці

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря
судових засідань ОСОБА_4
розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003046 від 04.10.2015 року, щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Могилів Подільського Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого (останній раз вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців від 02.12.2011 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 4-х років 3 місяці позбавлення волі умовно достроково звільнений на підставі ухвали Миколаївського районного суду Львівської області від 04.03.2015 року по ст. 81 КК України на 1 рік 21 день), -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України,

за апеляційними скаргами: обвинуваченого ОСОБА_5 та діючого в його інтересах захисника ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 02 грудня 2015 року,-

за участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , -

В С ТА Н О В И Л А:
Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців від 02 грудня 2015 року, ОСОБА_5 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання за вказаною статтею у виді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком

Провадження № 11-кп/794/35/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_8
Категорія ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_1
Шевченківського районного суду м. Чернівців від 02.12.2011 року, який набрав чинності 21.02.2012 року та остаточно до відбуття покарання ОСОБА_5 визначено покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_5 залишено обрану у вигляді тримання під вартою, до вступу вироку в законну силу.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 визначено рахувати з моменту його затримання, тобто з 03 години 04.10.2015 року.

Вирішено питання пов`язані з речовими доказами та судовими витратами.

На вказаний вирок суду 1-ї інстанції, обвинуваченим ОСОБА_5 та діючим в його інтересах захисником ОСОБА_6 подано апеляційні скарги.

Не заперечуючи кваліфікації дій обвинуваченого, доведеності його вини у вчиненні злочину, захисник ОСОБА_6 , у своїй апеляційній скарзі не погоджуєтьсяз вироком районного суду у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вважає, що призначене судом покарання є надто суворим, зважаючи на те, що свою вину ОСОБА_5 визнав повністю, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, запевнив суд, що більше злочинів вчиняти не буде, а також враховуючи те, що тяжких прямих та похідних наслідків злочином не спричинено. За таких обставин просить апеляційний суд змінити вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 грудня 2015 р., яким визнано винним ОСОБА_5 за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України та призначити останньому остаточне покарання у нижніх межах санкції ч.3 ст. 185 КК України, із застосуванням ч.1 ст. 69, ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить апеляційний суд призначити менш суворе покарання, зважаючи на обставини встановлені районним судом. Вказує на те, що стане на шлях виправлення.

На зазначені апеляційні скарги прокурором Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_9 подано заперечення, у яких просить вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 02 грудня 2015 року, щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення. Вказує, що районним судом покарання призначено у відповідності до вимог ч.3 ст. 65 КК України, а зважаючи на встановлені обставини визначено міру покарання наближену до мінімальної. Також вказує і на те, що судом правомірно застосовано ч.1 ст. 71 КК України. Крім цього, звертає увагу суду і на те, що апелянти безпідставно вказують на наявність такої пом`якшуючої обставини, як відшкодування шкоди, оскільки завдані збитки відшкодовані завдяки оперативним діям працівників міліції, які вчасно прибули на місце вчинення злочину та вилучили викрадене майно.

Інших апеляційних скарг від учасників судового провадження не надходило.

Як зазначив суд у своєму вироку, ОСОБА_5 04.10.2015, о 03 годині ночі, перебуваючи на вулиці Головній в м. Чернівці, біля магазину «Кооператор», переслідуючи корисливий мотив, за виниклим в нього умислом направленим на особисте збагачення, вирішив проникнути до приміщення вказаного магазину і саме з цією метою підняв з землі камінь,який кинув у вікно магазину та коли скло осипалося, він проник до приміщення магазину, звідки таємно, протиправно, повторно викрав шість пачок в картонних упаковках вина «Шардоне», ємністю 1л. по ціні 27 гривень за кожну, загальною вартістю 162 грн.; тридцять пляшок горілки «Хлібний дар», ємністю 1 л. по ціні 12,25 грн. кожна, загальною вартістю 367.50 грн., п`ять пляшок горілки «Люксова» ємністю 250 грам по ціні 27.50 грн. кожна, вартістю 137.50 грн., шість пляшок горілки «Медофф», ємкістю 0,5 л. по ціні 55 грн. кожна, загальною вартістю 330 грн., чим своїми умисними діями спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 997 грн.; після чого із викраденим був затриманий працівниками міліції на місці злочину, і довести свої злочинні дії до кінця не зміг із причин, що не залежали від його волі.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного вироку суду, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини в них зазначені, а також просили задовольнити клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення, думку прокурора, який підтримав подане заперечення та вважає, що вирок суду як законний слід залишити без змін, а апеляційні скарги, як необґрунтовані - без задоволення, щодо задоволення клопотання не заперечує, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведенні в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 підлягають до часткового задоволення.

Приходячи до такого висновку, колегія суддів виходила з наступного.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Враховуючи те, що учасники судового провадження під час розгляду справи по суті не оспорювали отриманих під час досудового розслідування доказів, щодо підтвердження винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.3 ст.185 КК України, тим же самим визнали недоцільним їх дослідження, а тому колегія суддів, відповідно до вимог ч.2 ст. 349 КПК України, такі обставини не переглядає.

Районний суд, розглядаючи кримінальне провадження у порядку, визначеному ст. 349 КПК України, дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинений повторно з проникненням в приміщення та такі дії кваліфіковані вірно за ч.2 ст. 15, ч.3 ст.185 КК України, що не оскаржується учасниками судового провадження, а тому колегія суддів не наводить доводів на підтвердження тих обставин, що не оскаржуються учасниками кримінального провадження.

Аналізуючи вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_5 покарання, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого є обґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті Особливої частини Кримінального кодексу, що передбачає відповідальність за вчинені злочини відповідно до положень Загальної частини цього кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують

покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Так, при призначенні ОСОБА_5 покарання, районним судом враховано, ступінь тяжкості кримінального правопорушення, що відноситься до категорії тяжкого злочину, особу винного, зокрема те, що останній раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні корисливі злочини, має постійне, зареєстроване місце проживання, за яким характеризується задовільно,офіційно не працює, перебуває на обліку в наркологічному диспансері з 1997 року та психіатричній лікарні, згідно висновку судової - психіатричної експертизи № 468 від 20.10. 2015р. ОСОБА_5 ознак хронічного психічного захворювання та ознак будь - якого іншого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв на момент інкримінованого йому діяння, виявляє розлад особистості не уточнений, за своїм психічним станом, міг віддавати звіт своїм діям та керувати ними, за період утримання в Чернівецькій установі виконання покарань № 33 характеризується з позитивної сторони; кримінальне правопорушення вчинив в період невідбутої частини покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців від 02.12. 2011 року.

До обставин, що пом`якшують покарання, судом віднесено повне визнання вини ОСОБА_5 у пред`явленому обвинуваченні, щире каяття у вчиненому, сприяння розкриттю кримінального правопорушення, те що заподіяна шкода потерпілому ОСОБА_10 відшкодована в повному обсязі, викрадене майно повернуте останньому.

Обставин, що обтяжують покарання районним судом не встановлено.

Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Виходячи із змісту ст. 69 КК України, призначення більш м`якого покарання, ніж передбачене законом, можливе лише в тому випадку, коли встановлені по справі обставини настільки істотно знижують ступень тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному, навіть мінімального покарання в межах санкції, було явно недоцільним.

Відповідно до ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що підстав для застосування до обвинуваченого вимог ст. 69 та ст.75 КК України не встановлено, зважаючи на спосіб скоєння ОСОБА_5 злочину, причини та умови, що спонукали обвинуваченого до цього та сприяли цьому, те, що кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких, вчинене ОСОБА_5 в період умовно-дострокового звільнення, будучи раніше неодноразово судимим за вчинення корисливих злочинів, що свідчить про його антисуспільну спрямованість та небажання стати на шлях виправлення.

Беручи до уваги вищенаведені обставини, районним судом обґрунтовано зроблено висновок про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства, а покарання належить призначити у вигляді позбавлення волі, що буде необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження нових злочинів.

З даним висновком районного суду погоджується і колегія суддів, проте, з урахуванням, вимог ч.3 ст. 68 КК України, що містить положення, згідно якого за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, призначення покарання у виді максимально можливого строку позбавлення волі, в даному конкретному випадку, з врахуванням встановлених районним судом обставин, що пом`якшують покарання є явно недоцільним.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Зважаючи на наведене,а також, що ОСОБА_5 повністю свою вину визнав та погодився на спрощений судовий порядок, що дало суду можливість оперативно розглянути кримінальне провадження, колегія суддів, вважає за можливе призначити покарання у виді мінімального строку позбавлення волі, передбаченого санкцією статті, за якою ОСОБА_5 обвинувачується, яке, в даному конкретному випадку, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів в майбутньому.

Остаточне покарання ОСОБА_5 слід призначити у порядку, передбаченому ч.1 ст. 71 КК України, а саме частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців від 02.12. 2011 року.

У зв`язку із внесеними змінами до ст.72 КК України, колегія суддів вважає за необхідне заявлене захисником ОСОБА_6 клопотання задовольнити та прийняти рішення про зарахування обвинуваченому ОСОБА_5 строку його попереднього ув`язнення, у порядку визначеному ч.5 ст. 72 КК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та діючого в його інтересах захисника ОСОБА_6 задовольнити частково, а вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 02 грудня 2015 року у кримінальному провадженні №00003046 від 04.10.2015 року щодо ОСОБА_5 обвинуваченого за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, в частині призначеного покарання - змінити.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185КК України та призначити йому покарання за вказаною статтею у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців від 02.12.2011 року, який набрав чинності 21.02.2012 року та остаточно до відбуття покарання ОСОБА_5 призначити покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту його затримання, тобто з 03 години 04.10.2015 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, у відповідності до ч.5 ст. 72 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Головуючий ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3