АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________________________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого - судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретарів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва матеріали кримінального провадження № 0014954 відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Смільчинці, Черкаської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за апеляційними скаргами обвинуваченого та його захисника на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 09 лютого 2015 року,
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_8

обвинуваченого

(шляхом відеоконференцзвязку) - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 09 лютого 2015 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання більш суворим покаранням, призначеним цим вироком, менш суворого покарання, призначеного вироком Деснянського районного суду м. Києва від 18 листопада 2013 року у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (пять) років.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_7 залишено без змін тримання під вартою в Київському СІЗО.

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати, а справу повернути на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вирок суду є незаконним, оскільки ґрунтується на припущеннях. Вказує на однобічність та неповноту судового розгляду; судом не досліджено всіх обставин; відмовлено у його клопотаннях про повторний допит потерпілої ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 , в показаннях яких існують розбіжності.
Вважає, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, оскільки його дії підлягають кваліфікації за статтею 185 КК України, а не за статтею 186 КК України.
Захисник обвинуваченого в апеляційній скарзі просить вирок суду змінити; перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.2 ст.186 КК України на ч.2 ст.185 КК України. Вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим, винесеним без урахування дійсних обставин кримінального провадження, а тому підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
На обґрунтування своїх вимог, зазначає, що потерпіла не бачила та не виявила дії ОСОБА_7 по таємному викраденню її майна, а тільки виявила відсутність своїх речей в кабінеті, вже після того, як обвинувачений пішов по коридору та мав реальну можливість володіти, користуватися та розпоряджатися її майном. Окрім того, зазначає, що свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 суду пояснили, що самого факту викрадення речей потерпілої ОСОБА_10 обвинуваченим ОСОБА_7 , вони не бачили.
Як установив суд, ОСОБА_7 , 12 вересня 2013 року близько 16 год. 00 хв., знаходячись на другому поверсі дошкільного навчального закладу «Зернятко», що розташований по вул. Алма-Атинській, 39-б у м. Києві, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, повторно викрав зі столу в кабінеті вихователя-методиста ОСОБА_10 мобільний телефон «Самсунг» вартістю 400 грн., зі стартовим пакетом оператора мобільного зв`язку «Лайф», вартістю 10 грн., на рахунку якого знаходилося 27 грн. та гаманець червоного кольору, вартістю 400 грн., в кому знаходилися грошові кошти у розмірі 115 грн., який знаходився в сумці потерпілої.
Діючи далі, ОСОБА_7 заховав телефон і гаманець в кишеню, після чого направився до виходу з кабінету, при цьому був помічений потерпілою ОСОБА_10 , яка зайшла в кабінет. Усвідомлюючи, що його дії по таємному заволодінню чужим майном стали носити відкритий характер, ОСОБА_7 , утримуючи при собі викрадене майно, став втікати з місця вчинення злочину по сходах на перший поверх дитячого садка, а потерпіла стала наздоганяти його з вимогою припинити злочинні дії. Однак, ОСОБА_7 , утримуючи викрадене майно, маючи реальну можливість розпорядитися викраденим майном, на вимоги потерпілої не реагував, намагався залишити приміщення дитячого дошкільного закладу, однак був затриманий охоронцем та одним з батьків відвідувачів дитячого садка. Своїми злочинними діями ОСОБА_7 завдав потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 952 грн.
Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали кожен свою апеляційну скаргу та просили їх задовольнити, думку прокурора про законність вироку суду першої інстанції, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають, з таких підстав.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у встановленому законом порядку доказами, ретельно перевіреними та дослідженими в судовому засіданні.

На підтвердження винуватості ОСОБА_7 , суд обґрунтовано прийняв до уваги:
- показання потерпілої ОСОБА_10 , згідно яких 12 вересня 2013 року проходячи повз свій кабінет у дошкільному навчальному закладі «Зернятко» біля 16 год., то з нього вийшов ОСОБА_7 . Розмовляючи з ним біля кабінету, через відчинені двері побачила, що на столі немає її мобільного телефону та зрозуміла, що це зробив обвинувачений, який одразу почав втікати. Вона почала наздоганяти його, та переслідуючи кричала йому щоб повернув мобільний телефон та кликала на допомогу. Коли ОСОБА_7 біг по сходах вниз, він викинув телефон та продовжив утікати, а у подальшому був затриманий охоронцем та батьками вихованців;
- показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які безпосередньо затримали ОСОБА_7 та підтвердили, що він утікаючи від ОСОБА_10 скинув на сходах телефон, а після затримання викинув гаманець;
- дані протоколу огляду місця події від 12 вересня 2013 року, згідно якого в приміщенні дошкільного навчального закладу «Зернятко» по вул. Алма-Атинській, 39-б в м. Києві вилучено гаманець червоного кольору з грошовими коштами у розмірі 115 грн. та мобільний телефон «Самсунг», якими заволодів ОСОБА_7 , що належать потерпілій ОСОБА_10 ;
- дані протоколу огляду предметів від 13 вересня 2013 року, відповідно до якого оглянуто мобільний телефон «Самсунг» та гаманець червоного кольору, у якому знаходилися грошові кошти у розмірі 115 грн.;
- дані протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотокартками, згідно якого свідок ОСОБА_12 вказав на фотокартку із зображенням обвинуваченого ОСОБА_7 ;
- дані протоколу одночасного допиту потерпілої та обвинуваченого від 14 грудня 2013 року, в ході якого потерпіла вказала на ОСОБА_7 як на особу, яка заволоділа її майном, які в сукупності з іншими доказами підтверджують винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні відкритого викрадення майна.
Окрім того, із показань обвинуваченого слідує, що він вчинив вказаний злочин, зокрема, 12 вересня 2013 року близько 16 год. 00 хв. знаходився на другому поверсі дитячого садка, та помітивши, що в одному з кабінетів нікого немає, вирішив таємно викрасти зі столу мобільний телефон та гаманець. При виході з кабінету був помічений ОСОБА_10 , від якої в подальшому почав утікати, викинувши телефон на підлогу, та спускаючись по сходах вниз викинув і гаманець. В подальшому його затримав охоронець та батьки дітей.
Наведені судом у вироку докази зібрані у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, обґрунтовано визнані належними, достатніми та допустимими. Правильність висновків суду щодо наведених доказів, у колегії суддів сумнівів не викликає, а відтак не встановлено підстав, передбачених ч.3 ст.404 КПК України, для повторного допиту потерпілої ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .
Колегія суддів вважає доведеною винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а саме відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно.
Доводи обвинуваченого про невірну кваліфікацію його дій, на думку колегії суддів є необґрунтованими, оскільки спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_10 та свідків.
Вказані показання потерпілої ОСОБА_10 та свідків є логічними, послідовними, узгоджуються з іншими доказами по справі, і підтверджують, що викрадення майна з кабінету ОСОБА_7 розпочав таємно, однак продовжив його відкритим способом, оскільки на зауваження потерпілої не зреагував, намагався втекти, а збігаючи по сходах вниз до виходу із дошкільного навчального закладу «Зернятко», та можливість розпорядитися викраденим.
З об`єктивної сторони, грабежем є відкрите викрадення чужого майна, тобто вилучення майна в присутності власника або інших осіб, які усвідомлюють вчинення викрадення. При цьому і особа, яка викрадає майно, усвідомлює, що її дії помічені іншими, але вона ігнорує це, зокрема схопивши викрадене втікає, застосовує насильство, або вчиняє інші дії з метою утримати викрадене.
Суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, зробив висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна, вчиненому повторно, оскільки викравши майно ОСОБА_10 із кабінету у дошкільному навчальному закладі «Зернятко», при виході з нього був замічений потерпілою, яка переслідуючи його, намагалася зупинити.
З урахуванням викладеного, підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 з ч.2 ст.186 КК України на ч.2 ст.185 КК України, колегія суддів не убачає.
Судом першої інстанції при призначенні покарання враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем реєстрації характеризується негативно, не працює, має не зняті та непогашені у встановленому законом порядку судимості, визнавши обтяжуючою покарання обставиною рецидив злочинів, та призначив покарання, передбачене ч.2 ст.186 КК України.

Із таким висновком погоджується колегія суддів, оскільки, судом першої інстанції при винесенні вироку ОСОБА_7 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а призначене покарання, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно й всебічно розглянути справу і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, не встановлено.
Вирок суду відносно ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, а тому колегія суддів не вбачає підстав для його зміни чи скасування.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 425 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_15 та його захисника залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 09 лютого 2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3