АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю:

прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8
захисників ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10

ОСОБА_11
розглянувши 30 липня 2015 року в м. Дніпропетровську кримінальне провадження № 0000023 відносно ОСОБА_7 , за апеляційними скаргами прокурора, який приймав участь у розгляді провадження у суді першої інстанції та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 червня 2014 року,
встановила:
Цим вироком засуджено:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Вороніж Шостинського району Сумської області, громадянина України, раніше неодноразово судимого, останній раз 04.11.2008 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ст. 70 ч. 1 КК України до 5 років позбавлення волі, з конфіскацією майна. За Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.01.2009 року, вважати засудженим до позбавлення волі на 5 років, з конфіскацією частини належного йому майна, звільнений 07.07.2012 року по відбиттю строку покарання,
- за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
- за ч.1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 13 (тринадцять) років.
На підставі ст..70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, остаточно призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 14 (чотирнадцять) років.
Вирішена доля речових доказів.
Згідно вироку суду,
23.09.2012 року ОСОБА_7 разом з потерпілою ОСОБА_12 , зняли на добу квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_13 . В ніч з 23.09.2012 року на 24.09.2012 року, після спільного вжиття спиртних напоїв, вони прибули до зазначеної квартири, де продовжили спільно вживати спиртні напої.
24.09.2012 року в період часу з 06.00 години до 08.00 години, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, між ОСОБА_7 та ОСОБА_12 виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_7 виник умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_14 .
В той же день, тобто 24.09.2012 року, в вищезазначений період часу, ОСОБА_7 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в кімнаті вищевказаної квартири, діючи умисно з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_12 , скляну пляшку з-під горілки Nemiroff, ємкістю 0,5 л. та стоячи справа від ОСОБА_12 , яка сиділа на дивані, утримуючи пляшку за горлечко, діючи умисно завдав їй один удар в область голови ліворуч, після цього потерпіла ОСОБА_12 встала з ліжка і побоюючись подальших протиправних дій ОСОБА_7 , спробувала надати йому опір, при цьому вони перемістилися в коридор квартири. В момент, коли ОСОБА_12 направилась до вхідної двері квартири, ОСОБА_7 наздогнав її, та знаходячись позаду, завдав їй множенні удари зазначеною пляшкою в потиличну частину голови, в результаті чого заподіяв потерпілій ОСОБА_12 легкі тілесні ушкодження, від чого потерпіла впала на підлогу в коридорі.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, спрямованого на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_12 , ОСОБА_7 взяв на вішалці в коридорі квартири фен для сушіння волосся Вraun і, утримуючи його за шнур, діючи умисно, з метою протиправного заподіяння смерті потерпілій ОСОБА_12 , накинув подвійну петлю на шию потерпілої, яка лежала на підлозі на спині в коридорі квартири, і діючи навмисно, застосовуючи зусилля, почав стискати шнуром шию до тих пір, поки ОСОБА_12 не перестала дихати, завдавши їй тим саме тілесні пошкодження, наведені у висновку судово-медичної експертизи та зазначені у вироку. Своїми діями обвинувачений спричинив механічну асфіксію потерпілій ОСОБА_12 , від чого настала смерть останньої 24.09.2012 року близько 06.00-08.00 годин.
Продовжуючи свої злочинні дії, повторно 24.09.2012 року приблизно в 08.30 год., після скоєння вбивства, ОСОБА_7 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_1 , реалізуючи раптово виниклий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, з дивану, який знаходиться в кімнаті вищезазначеної квартири, навмисно здійснив крадіжку майна, яке належало потерпілій ОСОБА_12 , а саме мобільного телефону Fly DS 105D, вартістю 235 грн., в якому знаходились картки мобільних операторів КиївСтар НОМЕР_1 та Life НОМЕР_2 , вартістю 15 грн., спричинивши матеріальну шкоду на загальну суму 265 грн. Після чого, ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
В апеляціях:
Прокурор, який брав участь в розгляді справи судом першої інстанції, не оскаржуючи доведеність вини засуджених та кваліфікацію їх дій, вказує на те, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 судом покарання ступені тяжкості злочину та особі засудженого, через його м`якість.
Просить вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 червня 2014 року, відносно ОСОБА_7 скасувати, постановити свій вирок та призначити йому:
- за ч.2 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
- за ч.1 ст. 115 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 15 (п`ятнадцять) років.
На підставі ст..70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, остаточно призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 15 (п`ятнадцять) років.
Обвинувачений ОСОБА_7 , в своїй апеляції просить скасувати вирок суду посилаючись на те, що вирок суду є незаконним та не обґрунтованим, а судовий розгляд справи проводився з обвинувальним ухилом.
09 липня 2015 року обвинувачений ОСОБА_7 , доповнив апеляційну скаргу, просить вирок суду відносно нього скасувати та направити на новий судовий розгляд у суді першої інстанції, з підстав порушення норм кримінального процесуального законодавства, невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також неповнотою судового розгляду.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляцію, та заперечував проти задоволення апеляції прокурора, захисника ОСОБА_9 , який підтримав апеляцію обвинуваченого, з урахуванням доповнень до неї, прокурора, який підтримав апеляцію прокурора, який приймав участь у розгляді провадження у суді першої інстанції та заперечував проти задоволення апеляції обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого який вважав вирок законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
При розгляді апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів виходить із фактичних обставин кримінального провадження, встановлених судом першої інстанції та, відповідно до ст.404 КПК України, переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, зазначених у вироку, підтверджуються зібраними доказами та матеріалами провадження, яким була надана належна оцінка.
Як видно з матеріалів судового розгляду кримінального провадження, судом досліджені всі обставини, які могли мати значення для справи. Дані, котрі б могли свідчити про те, що суд був необ`єктивним або упередженим у своїх висновках стосовно доведеності злочинних дій ОСОБА_7 , чи допустився порушень норм кримінального процесуального закону, які були б підставою для зміни або скасування вироку, відсутні. Тому твердження в апеляції обвинуваченого ОСОБА_7 про однобічність і неповноту судового слідства та невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, або про те, що докази, які місцевий суд поклав в основу вироку, є недопустимими, необґрунтоване.
Так, суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувачення, визнаного доведеним, показання потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 (допитаного з дотриманням вимог ст.336 КПК України). Підстав сумніватися в об`єктивності показань цих свідків судом не встановлено, оскільки вони повністю узгоджуються між собою та підтверджуються, крім того, показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , а також даними, що містяться в письмових доказах по кримінальному провадженню.

Аналізуючи показання, дані ОСОБА_7 у ході судового слідства, у сукупності з іншими доказами у справі, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на той факт, що свідчення обвинуваченого, незважаючи на те, що вони були непослідовні та постійно змінювалися, щодо висвітлення основних подій та обставин злочинів в повній мірі відповідали іншим доказам кримінального провадження, дослідженим під час судового розгляду, а саме: показанням свідків, протоколам огляду місця злочину, трупу, вилучених речей, відтворення обстановки та обставин події, а також висновкам численних судових експертиз, які були проведені у справі.
Як встановлено під час судового слідства, в період з 06-00 години до 08-00 години, тобто в час настання смерті ОСОБА_12 , що підтверджено висновком судово-медичної експертизи № 1188-Е від 27.10.2012 року (т.1 а.с.244-246) у квартирі АДРЕСА_1 , знаходилось лише дві особи це ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , що підтверджено показаннями свідка ОСОБА_18 , який також зазначив, що ніяких тілесних ушкоджень у ОСОБА_12 на час, коли він залишав квартиру, він не бачив. Проти цього не заперечував і обвинувачений ОСОБА_7 , який в своїх показаннях в ході судового слідства зазначив, що саме в цей період за його ініціативою було випроваджено з квартири свідка ОСОБА_18 і він залишився з ОСОБА_12 сам у квартирі, що також підтверджується і протоколом відтворення обстановки та обставин події від 27.09.2012 року (т.1 а.с.114-121).
Згідно до пояснень свідка ОСОБА_13 , від вхідної двері квартири АДРЕСА_1 один екземпляр ключів було ним передано ОСОБА_12 , а іншій залишився у нього, і коли він 24.09.2012 року близько 20-00 години разом з ОСОБА_17 прийшов до вказаної квартири, то вхідні двері у квартиру були зачинені на ключ і пошкоджень дверей не було, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_17 та протоколом огляду місця події від 24.09.2012 року (т.1 а.с.5-14). Тому, враховуючи, що ОСОБА_12 не мала можливості сама зачинити з внутрішньої сторони квартири вхідні двері, так як в результаті заподіяних їй пошкоджень вона померла, лише ОСОБА_7 мав можливість зачинити двері квартири ключем, що також підтверджено його особистими показаннями під час судового слідства, що ключ від квартири він кинув у поштову скриньку.
В ході судового слідства ОСОБА_7 пояснював суду, що виявлені сліди від ніг на підлозі у вказаній квартирі залишив саме він, що також підтверджено протоколом відтворення обстановки та обставин події від 27.09.2012 року (т.1 а.с.114-121), в ході якого показання ОСОБА_7 давав у присутності понятих, захисника та судового експерта, та протоколом огляду місця події від 24.09.2012 року (т.1 а.с.5-14).
В ході судового слідства ОСОБА_7 не заперечував, що, в період часу з 06-00 години до 08-00 години, після уходу ОСОБА_18 , між ним та ОСОБА_12 відбулася сварка, в ході якої виникла бійка під час якої він завдав ОСОБА_12 тілесні ушкодження в області голови шляхом нанесення більш ніж одного удару пляшкою з під горілки, що підтверджено також висновками судово-медичної експертизи № 1188-Е від 27.10.2012 року (т.1 а.с.244-246), протоколами відтворення обстановки та обставин події від 27.09.2012 року (т.1 а.с.114-121), огляду місця події від 24.09.2012 року (т.1 а.с.5-14), висновками медико-криміналистичної експертизи №700 МК від 05.11.2012 року (т.1 а.с.228-233), судово-медичної експертизи змивів з місця події №1072 від 02.10.2012 року (т.1 а.с.185-187), судово-медичної експертизи фену для висушування волосся №1073 від 02.10.2012 року (т.1 а.с.176-180), згідно якої виявлені сліди на фені, можливість походження яких не виключена від ОСОБА_7 , судово-медичної експертизи джинсових штанів, пари кросівок, двох змивів з обох долоней рук ОСОБА_7 №1071 від 02.10.2012 року (т.1 а.с.193-196), згідно якої на змиві з долоні лівої руки ОСОБА_7 , в слідах на його джинсових штанах, на парі кросівок встановлена наявність крові людини, можливість походження яких не виключено за рахунок крові ОСОБА_12 , судово-медичної імунологічної експертизи №1074 від 23.10.2012 року (т.1 а.с.165-168), судово-медичної експертизи ОСОБА_7 №967-Е від 25.09.2012 року (т.1 а.с.155), згідно якої у ОСОБА_7 виявлені легкі тілесні пошкодження, які мали можливість виникнути саме під час бійки між ним та ОСОБА_12 .
Що стосується обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні таємного викрадення майна потерпілої, то воно також знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду.
Так, згідно показань потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_15 , вранці 24.09.2012 року на їх дзвінок на телефон доньки ОСОБА_12 відповів чоловік. Свідок ОСОБА_16 також показала, що станом на 24.09.2012 року близько 01-30 годин вона розмовляла з ОСОБА_12 по телефону, та остання вказувала, що знаходиться з ОСОБА_7 . Свідок ОСОБА_13 вказував, що в нічний час 24.09.2012 року ОСОБА_8 дзвонила йому зі свого телефону, запитуючи про місце знаходження квартири. Тому суд прийшов до висновку, що до початку сварки з ОСОБА_7 телефон «Fly DS 105D», в якому знаходились картки мобільних операторів «КиівСтар» НОМЕР_1 та «Life» НОМЕР_2 , перебував у потерпілої та вкрадений був ОСОБА_7 вже після заподіяння їй смерті, що також підтверджено протоколом огляду речей ОСОБА_7 від 25.09.2012 року (т.1 а.64), згідно до якого у речах ОСОБА_7 були виявлені картки мобільних операторів «КиівСтар» та «Life», як пояснив обвинувачений, з мобільного телефону ОСОБА_12 , який він забрав після її вбивства.
З урахуванням наведеного доводи апеляції обвинуваченого, що вирок суду є невмотивованим і необґрунтованим, безпідставні.
Як вбачається з апеляційної скарги обвинуваченого та доповнень до неї, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 зводяться фактично до того, що 24.09.2012 року він, разом з потерпілою ОСОБА_12 , перебував у квартирі АДРЕСА_1 , де в період з 06-00 години до 08-00 години, за відсутності інших осіб, між ними відбулася сварка, в ході якої він завдав ОСОБА_12 тілесні ушкодження в області голови шляхом нанесення декількох ударів пляшкою з під горілки, але потерпілу він не вбивав, із застосуванням шнура від фена, та коли він пішов із квартири, ОСОБА_12 була жива. При цьому в доповненнях їх автор посилається на те, що досудовим та судовим слідством не перевірено на предмет причетності до скоєння вбивства ОСОБА_12 її колишнього чоловіка ОСОБА_19 , знайомого потерпілої на ім`я ОСОБА_20 , свідка ОСОБА_18 та іншої особи, яку ОСОБА_7 зустрів на лавочці біля під`їзду вранці в день виявлення трупу.
Між тим, суд, як вбачається з матеріалів кримінального провадження і вироку, ретельно перевірив і проаналізував всі докази в їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про те, що вбивство ОСОБА_12 вчинив саме ОСОБА_7 , а наведені докази спростовують версію обвинуваченого про те, що вбивство скоїв хтось іншій. Невизнання себе винним у вбивстві потерпілої суд правильно розцінив як позицію захисту обвинуваченого.
Посилання в доповненнях до апеляції на те, що не перевіреним залишилася заява ОСОБА_7 про застосування до нього заборонених методів ведення дізнання та досудового слідства, зокрема застосування до нього працівниками міліції фізичного насильства з метою отримання від нього зізнання у вчиненні вбивства потерпілої, безпідставне, оскільки будь-яких даних, які б давали підстави вважати, що відносно ОСОБА_7 могли застосовуватись такого характеру методи слідства немає. Крім того, в матеріалах кримінального провадження відсутня така заява або дані, що ОСОБА_7 звертався з такою заявою на дії працівників міліції. З матеріалів судового розгляду вбачається, що і в судовому засіданні ні обвинувачений, ні його захисник не звертались до суду з клопотанням або заявою по цьому питанню, тому воно і не обговорювалось у судовому засіданні. До того ж суд і не досліджував в судовому засіданні показання обвинуваченого на досудовому слідстві та не посилався на них як на доказ у вироку. Тому безпідставним є і твердження в доповненнях до апеляції обвинуваченого про те, що суд нібито послався у вироку як на доказ винуватості ОСОБА_7 на його показання в якості обвинуваченого від 27.09.2012 року (т.1 арк.127-128).
Щодо оголошення в судовому засіданні показань свідка ОСОБА_13 , які він давав на досудовому слідстві 26.09.2012 року (т.1 арк.100), з метою уточнення його показань в судовому засіданні, то це не є порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке б ставило під сумнів доведеність вини обвинуваченого.
Крім того, слід зазначити, що відповідно до п.8 Перехідних положень Розділу ХІ КПК 2012 року, допустимість доказів, отриманих до набрання чинності цим Кодексом, визначається у порядку, що діяв до набрання ним чинності.
Таким чином, зазначені та інші докази, досліджені в ході судового слідства і наведені у вироку, свідчать про правильність висновку суду, що вина ОСОБА_7 у вчинені злочинів доведена, а твердження в доповненнях до апеляції обвинуваченого, що вирок суду ґрунтується на недопустимих доказах, є безпідставними.
Дії ОСОБА_7 , правильно кваліфіковані судом за ч.1 ст.115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, та за ч.2 ст.185 КК України, як крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.
Як вбачається з вироку, вирішуючи питання про міру покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчинених правопорушень, одно із яких, відповідно до ст.12 КК України, є особливо тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, а також ті обставини, на які є посилання є посилання в апеляції прокурора, і відповідно до вимог ст.65 КК України призначив ОСОБА_7 міру покарання.
Тому призначене покарання за своїм виглядом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Підстав для призначення більш суворого покарання обвинуваченому, як зазначено в апеляції прокурора, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційні скарги прокурора, який приймав участь у розгляді провадження у суді першої інстанції та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 червня 2014 року, відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: