УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2015 р. колегія суддів Дніпровського районного суду м. Києва у складі трьох професійних суддів:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі: ОСОБА_4

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5

перекладача ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши в залі суду у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 263 КК України,

в с т а н о в и л а:
04 грудня 2015 року у провадження Дніпровського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000240 від 15 серпня 2015 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 263 КК України.
Цього ж дня відповідно до здійсненого авторозподілу судових проваджень зазначений обвинувальний акт отриманий головуючим суддею та 08 грудня 2015 року призначений у підготовче судове засідання у складі колегії суддів.
Під час підготовчого судового засідання прокурор просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду.
Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 проти призначення кримінального провадження до судового розгляду не заперечували.
Суд, заслухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт та долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, приходить до наступного висновку.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Пунктом п`ятим частини першої статті 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Статтею 91 КПК України передбачені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Системний аналіз вищевказаних норм дає підстави вважати, що в обвинувальному акті має бути зазначено про висунення особі обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, а також, власне, формулювання обвинувачення з достатніми даними, за якими можливо встановити наявність в діях певної особи ознак діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, та обставини щодо підстав для притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Отже, формулювання обвинувачення має містити дані про подію кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, способу вчинення того чи іншого діяння та інші обставини вчинення кримінального правопорушення; вказівку на форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також інші дані, необхідні для встановлення в діях особи складу кримінального правопорушення.

При цьому формулювання обвинувачення згідно з п. 5 ч. 1 ст. 291 КПК України викладається незалежно від викладення фактичних обставин справи та правової кваліфікації кримінального правопорушення.

В обвинувальному акті у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 викладені фактичні обставини справи та правова кваліфікація дій особи, якій повідомлено про вчинення правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 263 КК України.

При цьому в обвинувальному акті немає формулювання обвинувачення із зазначенням часу, місця, способу та інших обставин вчинення кримінального правопорушення, вказівки на форму вини, мотив і мету вчинення кримінальних правопорушень та інших даних, необхідних для встановлення в діях ОСОБА_8 складів кримінальних правопорушень, за якими він обвинувачується.

Отже, обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 не містить формулювання обвинувачення, в розумінні вимог ст. 3 КПК України, як того вимагає п. 5 ч. 1 ст. 291 КПК України.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).
Повернення перевіреного судом обвинувального акту разом з додатками прокурору буде відповідати вимогам статті 2 КПК України, за якою завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч.3 ст. 331 КПК України судом поставлено на обговорення питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.
При цьому суд керується наступним. Строк тримання під вартою щодо ОСОБА_8 продовжений до 24 грудня 2015 року.
Проте, враховуючи, що колегією суддів прийнято рішення про повернення обвинувального акту прокурору, а системний аналіз положень КПК України свідчить, що клопотання про обрання (продовження) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою можливе лише в порядку ст. 184, 199 КПК України або ст. 331 КПК України. Отже до направлення обвинувального акту до суду, у разі закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, прокурор, слідчий за погодженням із прокурором будуть позбавлені права звернутись до суду із відповідним клопотанням.

Вирішуючи вказане питання судом враховується той факт, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину проти громадської безпеки, конкретні обставини кримінального провадження, відсутність офіційного місця роботи, місця постійного проживання та території України, соціальних зв`язків, а тому, приходить до висновку про наявність обставин, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 може ухилитись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на осіб, які підлягають виклику в судове засідання для допиту, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а тому для запобігання вказаних ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора і продовження ОСОБА_8 строку запобіжного заходу на 60 днів.
На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 314-316, 331, 369 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Повернути прокурору відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000240 від 15 серпня 2015 року, відносно ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255 та ч. 1 ст. 263 КК КК України.
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 - задовольнити.
Продовжити застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 у виді триманні під вартою в Київському СІЗО Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області строком на 60 днів, тобто до 12 лютого 2016 року, включно.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з моменту її проголошення..

Голловуючий суддя
Суддя
Суддя