АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні 22 жовтня 2015 року матеріали кримінального провадження № 0001321 за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва ОСОБА_5 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року, щодо

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, громадянин України, зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 раніше неодноразово судимий: 07 серпня 2014 року вироком Шевченківського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян; 26 березня 2015 року вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2, ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора обвинуваченогоОСОБА_7 ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
У відповідності до ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначеного за цим вироком покарання з покаранням, призначеним за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року, остаточно, за сукупністю злочинів призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 1 місяць.

Крім цього судом вирішено питання речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду, заступник прокурора міста Києва ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини провадження, доведеність вини обвинуваченого, кваліфікацію його дій та призначене за скоєне кримінальне правопорушення покарання, просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного остаточного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити нову ухвалу, якою призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України вирок Деснянського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року за яким ОСОБА_6 засуджено до двох років позбавлення волі і згідно зі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, виконувати самостійно. Зокрема, апеляційна скарга мотивована тим, що призначене судом першої інстанції покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року та покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року призначене із застосуванням ст. 75 КК України не можуть поглинати одне одного чи складатися.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, обвинуваченого, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що він 10 лютого 2015 року, приблизно о 13 годині 30 хвилин перебуваючи у відділі «Сантехніка» торгівельного центру «Епіцентр-К», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Полярна 20-Д, побачив на полиці кран кульковий та в цей час у нього виник намір, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, а саме шести кулькових кранів, артикул товару 70134003, вартістю кожного 74 грн. 82 коп. (без ПДВ), загальною вартістю 448 грн. 92 коп. (без ПДВ), які належать ТОВ «Епіцентр К».

Реалізуючи свій вище зазначений намір, ОСОБА_6 впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи таємно, умисно, з корисних мотивів, з метою власного збагачення, шляхом вільного доступу взяв з полиці шість кулькових кранів, що є власністю ТОВ «Епіцентр К», поклав вказаний товар до кишені своєї куртки, після чого направився в сторону кас. Підходячи до кас, переховав ці крани під светр, у який був одягнутий, після чого направився до виходу.

Виконавши усі дії, які ОСОБА_6 вважав необхідними для доведення свого умислу до кінця, останній пройшов через лінію контролю, не розрахувався за шість кулькових кранів, та направився до виходу з торгового центру ТОВ «Епіцентр К», однак свої дії не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівником охорони магазину ТОВ «Епіцентр К».

Внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у випадку доведення його до кінця, ОСОБА_6 міг би завдати матеріальну шкоду ТОВ «Епіцентр К» на загальну суду 448 грн. 92 коп.(без ПДВ).

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, ніким не оспорюються, провадження розглянуто в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, тому відповідно з вимогами ч. 2 ст. 394 КПК України цей висновок колегією суддів апеляційної інстанції, в тому числі щодо кваліфікації дій обвинуваченого, не перевіряється.

Призначаючи ОСОБА_6 вид та розмір покарання, суд прийняв до уваги характер і ступінь небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу, щире каяття в скоєному та прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді двох років позбавлення волі, оскільки таке покарання в даному випадку, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів і ніким також не оспорюється.

Що ж стосується доводів прокурора з приводу неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_6 остаточного покарання за сукупністю злочинів, то вони заслуговують на увагу.

Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 повторно вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна 10 лютого 2015 року, тобто до постановлення щодо нього Деснянським районним судом м. Києва 26 березня 2015 року вироку, за яким він був визнаний винуватим у вчиненні повторного таємного викрадення чужого майна і йому було призначено за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, а на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців.

Загальновизнано, що коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно. На що звертається увага і в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання»

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга заступника прокурора міста Києва підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року у кримінальному провадженні № 0001321 відносно ОСОБА_6 в частині призначення йому остаточного покарання змінити.

Виключити із резолютивної частини вироку вказівку на призначення ОСОБА_6 , у відповідності до ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначеного за цим вироком покарання з покаранням, призначеним за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року, остаточно, за сукупністю злочинів, покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 1 місяць.

Вважати ОСОБА_6 засудженимза ч. 2, ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року та вирок Деснянського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року, відносно ОСОБА_6 , виконувати самостійно.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2

Справа №11-кп/796/1853/2015 Категорія КК: ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_8 Доповідач: ОСОБА_1