Ухвала

іменем україни

27 серпня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_4,

суддів: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 27 липня 2015 року,

в с т а н о в и в:

За вказаним вироком місцевого суду, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області віл 27 липня 2015 року, визнано винуватим та засуджено

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, в силу вимог ст. 89 КК України не судимого,

за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років із конфіскацією всього майна.

Вирішено питання про долю речових доказів та стягнення процесуальних витрат.

За вироком місцевого суду ОСОБА_2 визнано винуватим та засуджено за те, що він 25 вересня 2014 року приблизно о 18:25 год., знаходячись буд. НОМЕР_1, що на перехресті АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3, незаконно збув за 420 грн ОСОБА_3, якому було доручено проведення оперативної закупівлі, придбаний раніше у невстановленої досудовим розслідуванням особи, особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований, маса якого у перерахунку на суху речовину становить 0, 0825 г.

У касаційній скарзі захисник указує про незаконність постановлених щодо ОСОБА_2 судових рішень у зв'язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та даним про особу засудженого внаслідок суворості. На думку захисника, при призначенні ОСОБА_2 покарання, судом неправильно враховані характеризуючи дані про особу останнього. За змістом скарги захисник ОСОБА_1 просить змінити оскаржувані судові рішення, пом'якшити призначене ОСОБА_2 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України, застосувавши статті 69, 75 КК України.

Перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що немає підстав для задоволення скарги з мотивів, наведених у ній.

Захисник ОСОБА_1 не оскаржує доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненому злочині та правильність кваліфікації дій засудженого за ч. 2 ст. 307 КК України, і не зазначає доводів щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування або зміни судових рішень.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Із наданих копій судових рішень убачається, що судом при призначенні ОСОБА_2 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 307 КК України вищевказані вимоги кримінального закону судами дотримано.

Зокрема, суд урахував ступінь тяжкості та характер вчиненого кримінального правопорушення, яке законом віднесене до категорії тяжких злочинів, а також дані про особу ОСОБА_2, у тому числі й ті, на які, захисник посилається у своїй касаційній скарзі як на такі, що на його думку, є достатніми для пом'якшення призначеного засудженому покарання. При цьому пом'якшуючими покарання обставинами суд визнав повне визнання винуватості та щире каяття ОСОБА_2 у вчиненому кримінальному правопорушенні, активне сприяння у його розкритті.

За змістом ст. 69 КК України призначення більш м'якого покарання, ніж передбачено законом, можливе лише у тому випадку, коли по справі встановлено обставини, що пом'якшують покарання, які настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення особі навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнення особи від відбування призначеного покарання з випробуванням можливе лише у тому випадку, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі не більше 5 років, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування призначеного покарання.

Одночасно, із ухвали видно, що суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги сторони захисту, аналогічні доводам касаційної скарги, дійшов правильного висновку про достатнє обґрунтування вироку суду в частині призначення покарання та відсутність підстав для пом'якшення призначеного ОСОБА_2 покарання із застосуванням положень статей 69, 75 КК України. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що з огляду на дані про особу ОСОБА_2, тяжкість злочину, відсутні підстави для пом'якшення призначеного засудженому покарання і визначення його нижче від найнижчої межі санкції ч. 2 ст. 307 КК України та неможливість його виправлення та перевиховання без реального відбування покарання.

На думку колегії суддів, обране судом ОСОБА_2 покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним, так і іншими особами.

З огляду на вищевикладене, з мотивів, наведених у касаційній скарзі, наданих до неї судових рішень убачається, що підстави для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_1 відсутні, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України підстав для відкриття провадження немає.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.428 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_1 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 27 липня 2015 року щодо ОСОБА_2.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6