АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1461/15 Справа № 183/2531/15 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю:

прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську 15 жовтня 2015 року кримінальне провадження № 0000301 відносно ОСОБА_8 , за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2015 року,
встановила:
Цим вироком засуджено:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, громадянина України, раніше судимого,
- 18.08.2014 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 407 КК України до штрафу в розмірі 1445 грн.,
- за ч.3 ст.407 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
Згідно вироку суду, 24 березня 2014 року наказом № 63 командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_8 зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника 9 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ст.. ст.. 9, 11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України солдат ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем, зобов`язаний суворо дотримуватися в своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

18 червня 2014 року вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області солдат ОСОБА_8 був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України, до штрафу в розмірі 1445 грн.

19 серпня 2014 року солдат ОСОБА_8 відповідно до свого військового обов`язку, передбаченого ст.. ст.. 9, 11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, повинний був прибути в розташування військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби.

Однак 19 серпня 2014 року солдат ОСОБА_8 не повернувся до військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби та, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 під час мобілізації на особовий період, умисно не з`явився на службу без поважних причин, тривалістю понад один місяць, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд в АДРЕСА_2 , не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не з`явився.

24 березня 2015 року солдат ОСОБА_8 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону та заявив про себе.

Таким чином, у період з 19 червня 2014 року по 24 березня 2015 року солдат ОСОБА_8 не з`явився на службу до військової частини НОМЕР_1 та без поважних причин ухилявся від проходження військової служби тривалістю понад один місяць.

В своїй апеляції захисник не оскаржуючи кваліфікації дій обвинуваченого та його вини у скоєнні правопорушення, вказує на те, що призначене ОСОБА_8 судом покарання є суворим та несправедливим. Обґрунтовує свою позицію тим, що при ухваленні вироку суд першої інстанції не взяв до уваги пом`якшуючи його вину обставини, а саме те що на його утриманні знаходиться неповнолітня дитина, до мобілізації працював на шахті ім.Фрунзе, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, крім того має незадовільний стан здоров`я.

Просить вирок суду змінити та призначити його підзахисному покарання із застосуванням ст..75 КК України.
Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляцію, думку прокурора, кий заперечував проти задоволення апеляції, перевіривши матеріали провадження та ті, які безпосередньо надійшли до апеляційного суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку, підтверджуються матеріалами провадження та в апеляції не оскаржується.
Кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.3 ст. 407 КК України так само є правильною та в апеляції також не оскаржується.
Порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б ставили під сумнів доведеність вини обвинуваченого, не встановлено.
Вирішуючи питання про міру покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину, та відповідно до вимог ст.65 КК України призначив ОСОБА_8 міру покарання.
Нормою ст.75 КК України передбачено звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, за умови, якщо суд, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом встановлено, що обвинувачений у скоєному щиро розкаявся, що визнав обставиною, яка пом`якшує покарання, 09 червня 2015 року ОСОБА_8 звільнений у запас у зв`язку з вислугою встановлених строків, приймав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей з 31.05.2014 року по 30.06.2014 року.
З урахуванням наведеного, а також беручи до уваги незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, його позитивну характеристику, те, що він, має постійне місце роботи, де отримує заробітну плату та на його утриманні знаходяться донька ІНФОРМАЦІЯ_2 , дружина і мати похилого віку, колегія суддів вважає можливим застосувати відносно ОСОБА_8 ст.75 КК України і звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає необхідним апеляцію задовольнити, а вирок суду, в частині призначення покарання, змінити.
Керуючись ст.ст.404,407 КПК України, колегія суддів
постановила:
Апеляцію захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2015 року, відносно ОСОБА_8 змінити в частині призначення покарання.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком 1 (один) рік 6 місяців.
Відповідно до п.п. 2,3 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки у період іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді: