пр. № 1-кп/759/126/16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2016 року Святошинський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0009124 відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 ,

захисник - ОСОБА_5 ,

обвинувачений - ОСОБА_3 ,

В с т а н о в и в:
11.11.2015 року до Святошинського районного суду м.Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному ЄРДР за №0009124 відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Судове провадження на підставі зазначеного обвинувального акта відносно ОСОБА_3 судом не завершено.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Прокурор вважав за доцільне продовжити тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю, посилаючись на те, що прокурором не наведено жодної підстави для продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою, не зазаначено про хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Крім того, захисник посилається на практику Європейського суду з прав людини, яка визначає, що тримання під вартою не повинно бути продовжено лише через очікуване покрання у вигляді позбавлення волі. Відсутній ризик втечі, оскільки ОСОБА_3 має постійне місце проживання та сталі соціальні зв`язки, ризик перешкоджання кримінальному провадженню також відсутній, оскільки всі докази були зібрані та надані суду, стороною обвинувачення не забезпечується явка свідків в судове засідання, що порушує права обвинуваченого на розгляд справи у розумні строки. Обвинувачений клопотання захисника підтримав.

Прокурор заперечувала проти зміни запобіжного заходу, посилаючись на те, що існує ризик переховування обвинуваченого від суду, ризик впливу на свідків, які не допитані, також з урахуванням попередніх судимостей, які не зняті та не погашені у встановленому законном порядку, може вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім того, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні іншого тяжкого злочину, матеріали щодо якого виділено в окреме провадження.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог п.5 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину в межах даного кримінального провадження та іншого тяжкого злочину, яке розглядається судом окремо, в якому ОСОБА_3 вже було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на інший не пов`язаний з позбавленням волі, після чого ОСОБА_3 вчинив злочин середньої тяжкості та був засуджений вироком суду.

Таким чином суд враховує ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України та можливість обвинуваченого ОСОБА_3 переховуватись від суду, протизаконно впливати на свідків, вчинити інший злочин. Суд також бере до уваги вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_3 , щодо якого на даний час в розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування його під вартою.

Залишається достатньо підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_3 опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження, ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування).

На даний час відсутні підстави вважати строки тримання під вартою обвинуваченого, а також строки даного судового провадження такими, що виходять за рамки розумних, необхідних і достатніх для досягнення визначеної процесуальним законом завдання кримінального провадження, враховуючи поведінку учасників кримінального провадження та його складність.

Продовження строку тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції Ради Європи від 04.11.1950 року «Про захист прав людини і основоположних свобод», оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
На підставі вищенаведеного, суд не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу та вважає доцільним продовжити тримання обвинуваченого під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_3 процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим клопотання захисника ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Враховуючи, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, вчиненого із застосуванням насильства, то суд керуючись правилами ч.4 ст.183 КПК України, не вбачає правових підстав для визначення розміру застави.

Керуючись ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ст. ст. 197, 331, 369 КПК України, суд, -

У х в а л и в :
У задоволення клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою на шістдесят днів, тобто до 17.04.2016 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: