1-кп/357/75/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16.02.2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,

представника потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №1 обвинувальний акт, який надійшов 31.08.2015 року від прокурора прокуратури Білоцерківського району Київської області у кримінальному провадженні №0002876 від 15.07.2015 року по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Узин Київської області, гр. України, освіта середня, одруженого, не працюючого, не судимого, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер № НОМЕР_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України ,-

В С Т А Н О В И В:
15.07.2015року, близько 13 год. водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «СНАNА ВЕNNI SС7133» д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по дорозі від вул.Висока м.Узин в напрямку автодороги Р-32 Біла Церква - Ржишів - Кремінець, що на території Білоцерківського району Київської області, доїжджаючи до автодороги Р-32 Біла Церква - Ржищів -Кремінець зупинив керований ним автомобіль, після чого в порушенні вимог п.2.3(б), п.10.1 Правил дорожнього руху України не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, відволікся від керування транспортним засобом у дорозі, розпочав рух та допустив наїзд на велосипедистку ОСОБА_7 , яка рухалась в напрямку м.Узин на велосипеді «АРДІС» по лівому узбіччю автодороги Р-32 Біла Церква - Ржищів - Кремінець, назустріч транспортним засобам, в результаті чого велосипедист ОСОБА_7 відповідно до висновку судово-медичної експертизи №293/д від 29.07.2015року отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому зовнішнього виростку лівої гомілкової кістки; розрив тіла зовнішнього меніску та гемартроз лівого колінного суглоба. Переломи відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так як для повного зрощення перелому необхідно тривалий строк - більш ніж 3 тижні.

Порушення водієм ОСОБА_8 вимог п.2.3 (б) та п.10.1 Правил дорожнього руху України знаходяться в причинному зв`язку з настанням наслідків.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 вину у скоєнні інкримінованого йому злочину не визнав, цивільний позов не визнав та суду показав, що не бачить своєї провини у дорожньо-транспортній пригоді, так як не мав можливості відповідно зреагувати на появу велосипедистки праворуч, 15.07.2015 року в світлу пору доби, намагаючись повернути праворуч при виїзді на головну дорогу з м.Узин в напрямку м.Біла Церква, подивився ліворуч, пропустивши вантажний автомобіль, який рухався зліва направо, оглядовість праворуч закривали зелені насадження- кущі вздовж узбіччя, а тому він не помітив велосипедистку, яка рухалась по узбіччю справа- наліво, розпочав рух автомобілем на незначній швидкості, до 5- 10 км/год, і як тільки розпочав рух, прискорився, так як заїжджав на підвищення дороги, під`їхавши до дороги на відстань близько 2 м., на відстані 6-7 м. побачив велосипедистку, а тому сталось зіткнення велосипеда з його автомобілем. Коли він побачив потерпілу, то негайно розпочав гальмувати, однак уникнути зіткнення не мав можливості.

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що під час руху по лівій обочині вздовж дороги в напрямку м.Узин, так як праве узбіччя було повністю зайняте зеленими насадженнями, близько за 10 м. побачила автомобіль, який рухався в її напрямку по узбіччю, після чого одразу ж загальмувала, однак уникнути зіткнення не вдалось. Внаслідок зіткнення з вини водія, який не надав перевагу їй в русі при виїзді на головну дорогу, вона зазначала матеріальних збитків в сумі 12090,21 грн. витрат на лікування, операцію на колінному суглобі та тривалий час переносила значний фізичний біль, був порушений звичайний уклад її життя внаслідок травмування, а тому просить завдану з вини обвинуваченого моральну шкоду в сумі 50000 грн..

Допитавши обвинуваченого, потерпілу, свідків, заслухавши обвинувальну промову прокурора, захисника, представника потерпілої та дослідивши письмові докази в кримінальному провадженні, суд прийшов до висновку та вважає, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому дій доведено у повному обсязі, його дії вірно кваліфіковані органами досудового слідства, оскільки своїми діями, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_7 тілесні ушкодження середньої тяжкості, ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 окрім його фактичних показань щодо обставин ДТП, також підтверджується показаннями свідка ОСОБА_10 , чоловіка потерпілої, який в судовому засіданні показав, що рухався на відстані близько 10 м. позаду від потерпілої на своєму велосипеді на швидкості близько 20 км/год. Його дружина напрямку руху не змінювала, гальмувала приблизно 14 м., однак уникнути зіткнення не вдалось, так як автомобіль під керуванням обвинуваченого рухався, перекрив дорогу потерпілій.

Свідок ОСОБА_11 , дружина обвинуваченого, в судовому засіданні показала, що їхала разом з обвинуваченим на місці пасажира спереду в автомобілі. При визді на головну дорогу чоловік зупинив автомобіль, пропустивши КАМАЗ, який рухався зліва направо по головній дорозі, після чого розпочав рух та почав виїжджати на дорогу коли відбулось зіткнення з велосипедисткою, яка рухалась по узбіччю в напрямку справа-наліво. Під час зіткнення відстань автомобіля до головної дороги становила близько 1 м.

Аналогічні показання в судовому засіданні дала свідок ОСОБА_12 , яка суду повідомила, що рухалась в автомобілі батька, який після зупинки і пропуску вантажного автомобіля розпочав рух, після чого різко зупинився і вона відчула удар в автомобіль та побачила велосипедистку, яка падала. Вона дивилась ліворуч при виїзді на дорогу, так як праворуч були густі кущі.

Свідок ОСОБА_13 , допитаний в судовому засіданні показав, що був присутній під час огляду місця пригоди в якості понятого, слідів гальмування автомобіля не бачив. Видимість від місця зіткнення автомобіля з велосипедом була доброю, на відстань близько 50 м. в обидві сторони.

Свідок ОСОБА_14 , допитаний в судовому засіданні показав, що він був слідчим, який проводив огляд місця пригоди, ДТП за участю потерпілої та обвинуваченого, відобразив в схемі ДТП слід гальмування від велосипеда на грунтовому покритті узбіччя довжиною 2,60 м., слід гальмування автомобіля був довжиною 0,40м..

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 також підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами:

- повідомленням Білоцерківської міської лікарні №2 від 27.07.2015 року, згідно відомостей в якому потерпіла ОСОБА_7 перебувала на стаціонарному лікуванні в БМЛ№2 в травматологічному відділенні з 16.07.2015 року з діагнозом - закритий перелом в/гомілкової кістки;

- відповідно до відомостей в протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 15.07.2015 року місце ДТП знаходиться на 358км + 29,5 м. автодороги Р-32, за узбіччями дороги маються зелені насадження, зазначено слід гальмування переднього лівого колекса автомобіля- 0,40 м., слід гальмування велосипеда на лівому узбіччі 2,60 м., фототаблицею до протоколу ОМДТП, з якої видно, що оглядовість узбіччя частково обмежена із-за зелених насаджень вздовж узбіччя, однак з місця зіткнення та закінчення межі насаджень видимість візуально не обмежена, що також узгоджується з протоколом додаткового огляду місця події від 28.08.2015 року з ілюстрованою таблицею до нього, тобто обвинувачений ОСОБА_6 , виїжджаючи на невеликій швидкості, по закінченню межі розташування зелених насаджень мав можливість проглядати праве узбіччя в напрямку виїзду з прилеглої дороги до головної на достатню відстань, щоб помітити велосипедистку, швидкість руху якої до того ж була відносно незначною, близько 20 км/год. зі слів свідка ОСОБА_10 , що також узгоджується зі схемою ДТП, де ширина узбіччя в місці зіткнення автомобіля під керуванням обвинуваченого та велосипеда під керуванням

потерпілої становить 2,8 м., автомобіль виїхав на дорогу в місці перетинання дороги з узбіччям, фактично повністю перегородивши велосипедисту ширину узбіччя;

- згідно протоколу огляду транспортного засобу від 15.07.2015 року з фототаблицею до нього у велосипеда «Ардіс» внаслідок ДТП деформовано передній диск колеса, гальмівна система справна;

- в автомобілі «Чана» деформовано передній державний номер з пластмасовим кріпленням, потертості передньої лівої частини бампера, що вбачається з протоколу огляду автомобіля від 15.07.2015 року та фото таблиці до нього та узгоджується з показаннями потерпілої ОСОБА_7 та обвинуваченого щодо обставин та механізму ДТП;

- згідно висновку інженерно-технічної експертизи № 5-02/365 від 17.08.2015 року в момент первинного контакту направляюча повздовжньої осі автомобіля та площина переднього колеса велосипеда були розташовані під кутом близько 135- 145 градусів при повздовжніх напрямках руху, під час зіткнення транспортні засоби рухались назустріч один одному;

- відповідно до висновку судово-медичної експертизи №293/д від 29.07.2015року ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому зовнішнього виростку лівої гомілкової кістки; розрив тіла зовнішнього меніску та гемартроз лівого колінного суглоба. Переломи відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так як для повного зрощення перелому необхідно тривалий строк - більш ніж 3 тижні;

- з протоколу слідчого експеримента від 27.01.2016 року за участю обвинуваченого ОСОБА_6 , який проведений за клопотанням сторони захисту, вбачається місце розташування зупинки автомобіля обвинуваченого, коли ОСОБА_6 надавав перевагу в русі вантажному автомобілю, який рухався зліва-направо та розпочав рух автомобіля, фактично перегородивши всю ширину грунтового узбіччя праворуч аж до асфальтованого покриття головної дороги.

Суд, зважаючи на показання обвинуваченого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , вважає доведеним факт того, що ОСОБА_6 зупинявся перед початком руху для пропуску вантажного автомобіля КАМАЗ, який зі слів обвинуваченого рухався зліва направо по головній дорозі, на яку виїжджав обвинувачений і для чого здійснив зупинку, а тому вважає доведеним той факт, що обвинувачений ОСОБА_12 відволікся від керування та не впевнився в відсутності велосипеда під керуванням потерпілої ОСОБА_7 , який рухався справа-наліво по лівому узбіччю головної дороги в безпосередній близькості до автомобіля обвинуваченого, не переконався в безпеці маневру виїзду на головну дорогу, так як ОСОБА_6 з його ж слів, розпочав та прискорив рух автомобіля перед його виїздом на головну дорогу з місця зупинки та з урахуванням підвищення рівня дороги в місці примикання другорядної дороги до головної, на яку намагався виїхати.

ОСОБА_8 , зазначаючи, що вину у вчиненні злочину не визнає, водночас визнає, що під час розпочинання руху автомобілем повинен був пересвідчитись в тому, що не створить небезпеки для руху потерпілій ОСОБА_7 на велосипеді, однак не міг пересвідчитись, так як йому не було видно із-за зелених насаджень наявність велосипедиста праворуч на узбіччі, а тому він не мав можливості вчасно загальмувати, щоб уникнути зіткнення.

Вимогами п. 10.1 ПДР України прямо передбачено, що «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», тобто обвинувачений фактично, не переконавшись в безпеці виїзду на головну дорогу, розпочав рух від моменту зупинки автомобіля з порушенням вимог п.10.1 ПДР України, впевнившись в тому, що автомобіль КАМАЗ, який рухався зліва-направо, проїхав, особисто поставив себе в стан, коли завчасно не побачивши велосипедиста, який рухався праворуч по узбіччю, не міг своєчасно загальмувати та уникнути зіткнення, тобто порушення ОСОБА_6 п.10.1,2.3(б) ПДР України перебуває в безпосередньому причинному зв`язку з наслідками- зіткненням з іншим транспортним засобом, велосипедом під керуванням потерпілої ОСОБА_7 , яка з необережної вини обвинуваченого отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, а тому суд розцінює показання обвинуваченого в частині заперечення своєї вини з підстав неможливості вчасної зупинки, як позицію захисту обвинуваченого з метою уникнення покарання.

Таким чином, досліджені судом докази, дозволяють суду зробити висновок про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчинені злочину, передбаченого ст.286 ч.1 КК України, суд вважає беззаперечно встановленим факт порушення водієм ОСОБА_8 вимог п.2.3 (б) та п.10.1 Правил дорожнього руху України, що знаходяться в причинному зв`язку з настанням наслідків, отримання внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілою ОСОБА_7 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, а тому обвинувачений підлягає покаранню за вчинене в межах санкції зазначеної статті.

Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд визнає їх допустимими, достовірними, такими що узгоджуються між собою, достатніми, щоб покласти їх в основу обвинувального вироку.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, особу винного, обставини справи.

ОСОБА_8 раніше не судимий, вчинив вперше злочин невеликої тяжкості з необережності, одружений, офіційно не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога в Узинській районній лікарні не перебуває.

Пом`якшуючих чи обтяжуючих відповідальність ОСОБА_8 обставин судом не встановлено.

Враховуючи наведене, обставини справи, ступінь суспільної небезпеки вчиненого правопорушення, особу обвинуваченого, суд вважає що для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 йому слід призначити покарання в межах санкції ст.286 ч.1 КК України у виді обмеження волі з застосуванням вимог ст.ст. 75,76 КК України, а також враховуючи наслідки порушення правил дорожнього руху, вважає доцільним застосувати до обвинуваченого додаткове покарання у вигляді позбавлення його права керувати транспортними засобами.

Вирішуючи питання про відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілій суд виходить із наступного.

У відповідності до ст.56 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Під час лікування потерпілій ОСОБА_7 було проведено оперативне втручання, витрачено на лікування та придбання ліків 8090,21 грн., що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, розміри завданої матеріальної шкоди підтверджені наданими суду письмовими доказами - чеками та квитанціями

на придбання ліків та лікування потерпілої.

Водночас суд вважає за необхідне відмовити в стягненні на користь потерпілої 4 000 грн. матеріальної шкоди, як такої, що на час розгляду справи судом ще не завдана потерпілій, так як з посилань самої потерпілої вказані витрати вона ще не понесла, може понести в майбутньому, на проведення рекомендованого оперативного видалення МОС через 6 місяців.

Вирішуючи питання про відшкодування моральних збитків,суд враховує характер та обсяг

заподіяних потерпілій фізичних та душевних страждань, вважає доведеним те, що внаслідок травмування потерпілої змінився звичний характер її побуту, життя, ОСОБА_7 тривалий час переносила значний фізичний біль, незручності, однак потерпілою та її представником не обґрунтовано розмір моральної шкоди, який нею оцінений в 50000 грн., а тому з врахуванням матеріального становища обвинуваченого, який не працює, суд вважає, що цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди необхідно задовольнити частково, в сумі, яку суд визначає в 30000 грн., що з врахуванням обставин справи вважається судом достатнім, розумним та справедливим, а також суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вимог потерпілої щодо стягнення на її користь витрат на правову допомогу в сумі 2500 грн., коштів, які згідно додатку №1 до договору 11/К від 21.09.2015 року, акту виконаних робіт та квитанції №125 від 21.09.2015 року внесені потерпілою за послуги адвокатського бюро як гонорар ( сума визначена за згодою сторін угоди), так як зазначена вимога суперечить вимогам ст.84 ЦПК України, згідно вимог якої витрати , пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката несуть самі сторони, сума оплати гонорару адвокату не входить до судових витрат в розумінні ст.88 ЦПК України.

Речові докази у справі відсутні, заходи забезпечення кримінального провадження не обирались.

Судові витрати в сумі 460,80 грн. за проведення судової інженерно технічної експертизи слід стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373-374 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України на підставі якої призначити покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням прав керування транспортними засобами на 2 роки.

В силу ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

На підставі ст.76 п. 2,3 КК України на засудженого ОСОБА_6 покласти обов`язки повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_6 покласти на органи кримінально- виконавчої інспекції Білоцерківського ВП ГУ Національної поліції України в Київській області.

Цивільний позов задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 8090, 21 грн. завданої матеріальної шкоди та 30000(тридцять тисяч) грн. моральної шкоди.

Судові витрати в сумі 460,80грн. за проведення судової інженерно-технічної експертизи стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави.

Вирок може бути оскаржений всіма учасниками процесу до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1