АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/1316/15 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 185 ч.2 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0002975 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2015 року стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком,
ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Полтавської області Полтавського району, с.Василівка, громадянина України, неодруженого, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований в АДРЕСА_2 , раніше судимого: вироком Орлжонікідзевського районного суду м. Харкова від 17.10.2013 року за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки, згідно ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік; вироком Орлжонікідзевського районного суду м. Харкова від 01.12.2014 року за ст.ст. 185 ч.2, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки 6 місяців,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 ч.2 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців.
На підставі ст.70 ч.4 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначеного вироком Орджонікідзевського райсуду м. Харкова від 01.12.2014 року, остаточно до відбуття ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців, з відбуванням в кримінально-виконавчій установі.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення ХНДІСЕ ім. Бокаріуса судово-товарознавчої експертизи в сумі 147 грн. 60 коп.
Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Згідно вироку, 10 листопада 2014 року близько о 21 годин ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів, маючи ключ від кімнати № 219 будинку АДРЕСА_3 , де зберігались бензопили та інші інструменти, необхідні для обрізки дерев, відімкнув двері ключем, зайшов до вищевказаної кімнати, яка розташована на шостому поверсі вищезгаданого будинку, де знаходите належні потерпілому ОСОБА_8 бензопили та скориставшись тим, що власник кімнати спав, таємно викрав бензопилу марки «КАМА WPGA 114» синьо - червоного кольору, вартістю 720 гри. згідно судово-товарознавчої експертизи № 12959 від 28.11.2014 року, яка стояла на підлозі під ліжком. Після чого з місця скоєння злочину зник розпорядившись викраденим майном на власний розсуд..
В апеляційній сказі обвинувачений ОСОБА_7 , з уточненим апеляційним проханням, просить вирок районного суду змінити у зв`язку з його суворістю, застосувати норми ст. 75 КК України та звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням. Своє апеляційне прохання апелянт обґрунтовує тим, що він визнав вину у вчиненому злочині, щиро розкаявся, має п`ятеро неповнолітніх дітей та вагітну цивільну дружину, які потребують його допомоги.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 просить застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2014 році», оскільки він вчинив злочин середньої тяжкості, має на утриманні троє неповнолітніх дітей та вагітну дружину.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого, який підтримав свої апеляційні вимоги, з урахуванням уточнень здійснених до початку апеляційного розгляду, а також заперечення прокурора, що вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, в тому числі і в частині призначеного покарання, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України. Згідно даних провадження та звукозапису судового засідання сторони не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочину, що викладені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст. 185 КК України у апеляційній скарзі ОСОБА_7 не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини у апеляційному порядку не перевіряються.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання ( арк. 47-48).

Зокрема судом правильно враховано те, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Також, згідно зі ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Сутність апеляційних доводів обвинуваченого про зайву суворість призначеного покарання та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо необхідності зміни вироку в частині призначеного покарання, шляхом застосування норм ст. 75 КК України, на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки такі твердження повністю спростовуються висновками суду, що містяться у оскаржуваному вироку ( арк. 47-48).

Як убачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 призначено покарання за вчинений злочин середньої тяжкості у виді позбавлення волі в умовах його реального відбування, що передбачено санкцією ст. 185 ч. 2 КК України. Належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчиненого злочину, але при цьому визнав та врахував обставину, що пом`якшує покарання, а саме щире каяття та обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, наявність судимостей та відсутність даних про перебування на обліку у лікаря нарколога, позитивну характеристику з місця проживання. При цьому належить врахувати те, що згідно вироку злочин, передбачений ст. 185 ч. 2 КК України, ОСОБА_7 вчинив умисно з корисливих мотивів під час випробування за попереднім вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17.10. 2013 року, ухваленого за вчинення умисного злочину, передбаченого ст. ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2 КК України. Зазначені дані вказують про стійку антисоціальну спрямованість поведінки ОСОБА_7 , що об`єктивно було враховано судом першої інстанції при обранні виду та міри покарання, а саме у виді позбавлення волі, тобто ізоляції від суспільства на строк 2 роки з метою виправлення та запобігання вчинення нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що посилання у апеляції обвинуваченого та захисника на визнання вини по пред`явленому обвинуваченню, відсутність матеріальних вимог з боку потерпілого, не можуть вважатися достатньою підставою для застосування норм ст. 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 за вчинений ним злочин.

При цьому належить взяти до уваги те, що апеляційні доводи про надання обвинуваченим правдивих свідчень, визнання ним вини та щире каяття, - враховані судом першої інстанції, про що свідчить зміст відповідних висновків у мотивувальній частині вироку, які стосуються об`єктивно встановлених обставин події злочину, кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст. 185 КК України та об`єктивно досліджених даних про особу обвинуваченого, а саме, що він не одружений, не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, має непогашені судимості за вчинення крадіжок, які суд брав до уваги при призначені покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. Доводи ОСОБА_7 про наявність на його утримані 5 неповнолітніх дітей та цивільної дружини не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а обвинувачений пояснював щодо відсутності будь яких документально підтверджених даних з цього приводу.

Отже, твердження у апеляційній скарзі обвинуваченого, що призначене судом першої інстанції покарання за вчинення умисного злочину середньої тяжкості, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців, та остаточне покарання - 2 роки 6 місяців позбавлення волі, призначене за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, на підставі ч.4 ст. 70 КК України, не відповідають ступеню тяжкості злочинів та особі обвинуваченого внаслідок суворості, колегія суддів вважає необґрунтованими і дійшла висновку про те, що при призначені цього покарання, суд у повній мірі врахував вимоги кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 50, 65, 66, 67 та 70 ч. 4 КК України, призначивши покарання в мінімальних межах санкції ч.2 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі, а так само і на підставі ч.4 ст. 70 КК України, - як найближче до мінімально можливого, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, об`єктивно врахував наявність обставини, що пом`якшує покарання щире каяття та обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також дані про особу обвинуваченого, що зазначені у вступній та мотивувальній частинах вироку.

При апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено достатніх підстав для застосування норм ст. 75 КК України. При цьому належить врахувати, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, тобто судове рішення повинно виконувати функцію загальної та особистої превенції, а звільнення від покарання з випробуванням, за наявністю вищенаведених даних, - не буде відповідати меті призначеного судом покарання за вчинення умисного корисливого злочину.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у такий спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів, тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, тому підстав для зміни вироку за доводами обвинуваченого про зайву суворість покарання, колегія суддів не вбачає.

Поряд з цим, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості щодо задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 стосовно застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році», оскільки подія вчиненого ним злочину відбулася 10 листопада 2014 року, тобто після набрання чинності цим Законом, а також він не є суб`єктом амністії, виходячи з підстав, передбачених ст. 1 цього Закону.

Керуючись та ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2015 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

У задоволенні клопотання ОСОБА_7 про застосування амністії відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 - в той самий строк з дня вручення йому копії мотивованої ухвали.

Судді

________________ ______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4