АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/186/16 Справа № 205/8020/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого, судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 , на ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 грудня 2015 року щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,громадянина України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого
в режимі відеоконференції ОСОБА_6 ,

Встановила:

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження. Посилається на те, що за період відбування покарання має 2 заохочення за зразкову поведінку, розкаявся у вчиненому, своєю працею та поведінкою довів, що став на шлях виправлення. Зазначає, що має батьків похилого віку, та дружину, яка сама виховує семирічного сина.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2015 року відмовлено в задоволенні подання начальника Дніпропетровської ВК №89 та міської спостережної комісії про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 .

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 жовтня 2014 року було засуджено за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з застосуванням положень ст.75 КК України.

Суд, відмовляючи в задоволенні подання начальника Дніпропетровської ВК №89 та міської спостережної комісії про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , своє рішення мотивував тим, що засуджений відбуває покарання за ряд умисних, корисливих кримінальних правопорушень, в тому числі і за тяжкі. Крім того, за період відбування покарання засуджений не бажає ставати на шлях виправлення та адаптуватися до життя в право слухняному суспільстві, а наявні заохочення, що були застосовані до засудженого під час відбуття покарання, не свідчать про реальне виправлення засудженого, а навпаки, про бажання отримати ним пільгу та достроково звільнитися від відбуття покарання, що не виправдовує мети призначеного покарання, встановленої ч.2 ст.50 КК України.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення засудженого ОСОБА_6 в режимі відео конференції, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги про незаконність ухвали суду, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін ухвалу суду першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає їх не підлягаючими задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 81 КК України підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведення засудженим свого виправлення. Виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

З вищенаведеної статті вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.

Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі в самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Під сумлінною поведінкою розуміється не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, а й прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин. Єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення засудженого є досягнення однієї з цілей покарання - це виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання.

Однак відповідно до наданої суду характеристики, ОСОБА_6 під час перебування у Дніпропетровському слідчому ізоляторі характеризується посередньо. Дисциплінарних стягнень не мав, заохочення не застосовувались.

За час відбування покарання у Дніпропетровській виправній колонії №89 характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, має одне заохочення, стягнень не має.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання за ряд умисних, корисливих правопорушень, в тому числі і за тяжкі.

Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 24.10.2014 року ОСОБА_6 було засуджено за ч.2 ст.185 КК України до двох років позбавлення волі з застосуванням положень ст.75 КК України, тобто без реального відбування покарання. Однак, не виправдавши довіру суду, ОСОБА_6 знову вчинив ряд умисних тяжких злочинів, що хоча і не позбавляє права суд застосувати до засудженого умовно-дострокове звільнення, проте дає підстави вважати з урахуванням попередніх судимостей, що засуджений вперто не бажає ставати на шлях виправлення та адаптуватися до життя в право слухняному суспільстві, а наявні заохочення, як вірно вказав суд першої інстанції, що були застосовані до засудженого під час відбуття покарання, на думку суду, не свідчать про реальне виправлення обвинуваченого, а навпаки, про бажання засудженого отримати пільгу та достроково звільнитись від відбуття покарання, що не виправдовує мети призначеного покарання, встановленої ч.2 ст.50 КК України, на підставі чого колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_6 не довів свого виправлення.

Даний висновок суду ґрунтується на досліджених в процесі судового розгляду судом першої інстанції матеріалах з особової справи засудженого ОСОБА_6 , поясненнях засудженого та представника адміністрації.

Апеляційні доводи засудженого про те, що суд першої інстанції незаконно відмовив йому в застосуванні умовно-дострокового звільнення не відповідають матеріалам справи.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі та надавши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку, що засуджений ОСОБА_6 не довів свого виправлення та перевиховання та не підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання, тому судова колегія вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, а ухвала Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2015 року щодо ОСОБА_6 підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2015 року щодо ОСОБА_6 , якою було відмовлено в задоволенні клопотання начальника виправної колонії №89 та міської спостережної комісії про умовно-дострокове звільнення без змін.

Судді:
______________ _________________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4