Справа № 305/1964/15-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

22.01.2016 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів:
ОСОБА_1 / головуючої/,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
Суд повернув обвинувальний акт з підстав невідповідності вимогам КПК України. Зокрема, що обвинувальний акт не містить обов`язкових складових, передбачених кримінальним процесуальним законом, є неконкретним, оскільки в ньому відсутнє формулювання обвинувачення, тобто твердження про вчинення ОСОБА_7 діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, із зазначенням елементів складу кримінального правопорушення, зокрема, місця, часу, способу вчинення та наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення в межах якого повинен проводитися судовий розгляд. У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку, що кримінальне провадження неможливо призначити до розгляду, оскільки буде фактично неможливо роз`яснити суть обвинувачення ОСОБА_7 та провести судовий розгляд кримінального провадження по суті і в подальшому ухвалити законний, обґрунтований і вмотивований вирок. Крім того вказав, що реєстр матеріалів досудового розслідування не містить всіх відомостей відповідно до ст. 109 КПК України, оскільки реєстр складений в порушення вимог Положення про порядок ведення ЄРДР в частині невнесення до нього відомостей про час надходження заяви (повідомлення), не вказано про короткий виклад обставин, не вказано попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, не вказано прізвище слідчого або прокурора, який вніс відомості до реєстру, а також відсутні відомості про роз`яснення права мати захисника.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати та повернути обвинувальний акт для розгляду на стадію підготовчого судового засідання в іншому складі суду. Вважає, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 відповідає вимогам КПК України і при його складанні дотримані вимоги, встановлені п.13 ч.1 ст.3 та п.5 ч.2 ст.291 КПК України, в тому числі у формулюванні обвинувачення. На думку апелянта, твердження суду про те, що органом досудового розслідування порушено вимоги ст. 49 КПК України та ЗУ «Про безоплатну правову допомогу» від 02.06.2011 року є безпідставними, оскільки такий факт судом належним чином не перевірявся. 29.09.2015 року у ході досудового розслідування слідчим на підставі ст. 20 КПК України роз`яснено підозрюваному ОСОБА_7 про право на захист, про що складено відповідний протокол, в якому останній власноручно розписався, що не потребує захисника (копія додається). Однак, під час підготовчого судового засідання судом допущено порушення кримінального процесуального законодавства в частині незабезпечення права обвинуваченого на захист, оскільки з журналу судового засідання та звукозапису від 10.12.2015 року вбачається, що ОСОБА_7 в підготовчому судовому засіданні клопотав про надання йому захисника, проте таке клопотання судом залишено поза увагою. Твердження суду про невідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам Положення про порядок ведення ЄРДР апелянт вважає безпідставним та необґрунтованим, оскільки передбачені ст. 109 КПК України вимоги щодо реєстру були дотриманні слідчим при його складанні, а Положення про порядок ведення ЄРДР встановлює порядок ведення та внесення відомостей органом досудового розслідування та прокурором до ЄРДР під час здійснення кримінального провадження на стадії досудового розслідування.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора про підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Суд першої інстанції, перевіряючи обвинувальний акт на відповідність його вимогам ст. 291 КПК України, встановив, що обвинувальний акт не відповідає вимогам даної норми закону, що унеможливлює його призначення до судового розгляду, мотивуючи своє рішення з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини в контексті дотримання права особи на справедливий суд, визначених п.3 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини, який включає у собі поняття: а) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; б) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; в повній мірі бути ознайомленим та розуміти про висунуте обвинувачення; с) захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника- одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє апеляційні доводи апелянта, оскільки вони не грунтуються на фактичних обставинах.
Убачається, що обвинувальний акт не містить твердження про обвинувачення, а містить виклад про підозру у короткому викладі. Окрім тих недоліків, про які вказав суд у в оскаржуваній ухвалі, є і інші. Так,в обвинувальному акті вказано про те, що речові докази знаходяться у потерпілого, тоді же як у реєстрі до обвинувального акту немає жодних відомостей з приводу проведених процесуальних дій чи рішень, які торкаються речових доказів. Також в обвинувальному акті вказано, що процесуальних витрат немає, а в реєстрі до обвинувального акту містяться відомості про призначення товарознавчої експертизи та відомості про висновок, що уже вказує на наявність витрат по її проведенню. Таким чином не можна вважати, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
З огляду на те, що в реєстрі до обвинувального акту не зазначено усі процесуальні дії та рішення, апеляційний суд відхиляє і твердження апелянта про те, що під час досудового слідства було дотримано процедуру роз`яснення права на захист.
В контексті ч.2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити, як ті обставини, що викривають, так і ті що виправдовують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, дати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних, неупереджених процесуальних рішень і в обвинувальному акті ці обставини мають бути зазначені.
Проте, як видно з обвинувального акту ці обставини зазначені не в повному обсязі, реєстр до обвинувального акту не містить усіх відомостей відповідно до ст. 109 КПК України, а ті що зазначені - не містять усіх реквізитів, з яких можна дійти висновку про дотримання процесуального порядку провадження та повноти обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні відповідно до ст. ст. 84, 91 КПК України.
Не заслуговують на увагу твердження апелянта, що суд сам допустився порушень під час підготовчого судового засідання, оскільки не забезпечив обвинуваченого захисником, так як це не вплинуло на законність прийнятого судом рішення і даним рішенням суд не погіршив становище особи.
Підстав для скасування оскаржуваного судового рішення немає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Рахівського районного суду Закарпатської області від 10.12.2015, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.186 КК України, повернуто прокурору - залишити без зміни.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді :