Справа № 442/5404/15-к
Провадження №1-в/442/207/2015
У Х В А Л А
Іменем України
"25" серпня 2015 р. Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3

представника адміністрації ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Дрогобицького міськрайонного суду в режимі відеоконференції заяву засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не одруженого, з середньою спеціальною освітою, до засудження не працюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого, про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі, -

встановив:
17.08.2015 року до Дрогобицького міськрайонного суду надійшла заява засудженого ОСОБА_5 про застосування до нього ст. 81 КК України, а саме умовно-достроково звільнити його з місць позбавлення волі.

Вислухавши пояснення засудженого, який заяву просив задоволити, думку представника адміністрації установи та прокурора, які просили в задоволенні заяви відмовити через не доведення засудженим свого виправлення, суд вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. До таких питань відноситься і заміна не відбутої частини покарання більш м`яким або умовно-дострокове звільнення. Отже, засуджений відповідно до чинного законодавства скористався наданим йому правом і надіслав заяву про застосування відносно нього ст. 81 КК України.

Згідно положень п.17 постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року, суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Згідно з кримінально - процесуальним законодавством, умовно - дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Стаття 81 КК України не містить імперативної вказівки на її застосування, а носить рекомендаційний характер і застосовується суддями за наявності усіх умов передбачених даною статтею і доказів того, що засуджений дійсно заслуговує на застосування до нього ст. 81 КК України.

Встановлено, що вироком від 24.05.2013 року Радехівського районного суду Львівської області за ч.1 ст.296 КК України ОСОБА_5 засуджено до ч.3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі. Початок терміну відбування його покарання 24.05.2013 року, а кінець - 24.07.2016 року.

Як вбачається з наданої суду характеристики, складеної начальником відділення №1 соціально-виховної та психологічної служби ОСОБА_6 та затвердженої 20.06.2015 року заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи Дрогобицької ВК-40 ОСОБА_7 , засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі з 24.05.2013 року.

За час перебування в СІЗО м. Львова характеризувався негативно: допускав порушення режимних вимог, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, адміністрацією слідчого ізолятору не заохочувався.

З 23.01.2015 року відбуває покарання в Дрогобицькій виправній колонії (№40) Львівської області. На виробництві в колонії не працевлаштований у зв`язку із зменшенням обсягів робіт, на громадських засадах виконує обов`язки старшого днювального відділення.

Порушення режимних вимог не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, адміністрацією колонії один раз заохочувався.

У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин із персоналом. Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний ляд. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконані дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, виконання їх тільки за призначенням, виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання немає. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою, старається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Участі в організації та проведенні виховних заходів, передбачених ст.65 КВК України, не приймає, і у реалізації програм диференційовано виховного впливу, передбачених ст.123 КВК України, не приймає. До підвищення загальноосвітнього рівня та вдосконалення професійно-технічних навичок передбачених ст.126 КК України не прагне.

Участі у роботі самодіяльних організацій засуджених, передбачених ст.127 КВК України, не приймає, згідно до статті 59 КВК України засуджений підтримує зв`язки з рідними шляхом листування та побачень, отримує від них посилки (передачі) і бандеролі.

Згідно протоколу №3 від 11.02.2015 року рішенням комісії установи засудженому ОСОБА_5 в застосуванні ст.101 КВК України як такому, що не стає на шлях виправлення.

Відповідно до протоколу №3 від 11.02.2015 року рішенням комісії установи засудженому ОСОБА_5 в застосуванні ст. 82 КК України, як такому, що не став на шлях виправлення.

Згідно ч. 7 ст. 154 КВК України - у разі відмови суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким повторне подання в цьому питанні щодо осіб, засуджених за тяжкі і особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може бути внесено не раніше як через один рік з дня винесення постанови про відмову, а щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених - не раніше як через шість місяців.

Враховуючи вищенаведене, те, що вирішальним фактором є не факт відбування засудженим певної частини покарання, а його виправлення. Суд зазначає, що сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання, тому суд вважає, що в задоволенні подання слід відмовити через непредставлення суду доказів та, відповідно, не доведення виправлення засудженого, а також через те, що не пройшло року з моменту відмови засудженому у застосуванні ст. 82 КК України.

Враховуючи вище наведене та керуючись ст. ст. 81 КК України, ст. 107 КВК України, п.3 ч.1 ст. 537, с. 539 КПК України, суд, -

ухвалив:
В задоволенні заяви ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі - відмовити.

На ухвалу суду протягом семи днів з дня її оголошення учасники судового провадження можуть подати апеляцію до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд.

Суддя ОСОБА_1