Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_5,

суддів ОСОБА_6, ОСОБА_7,

за участю прокурора ОСОБА_8

розглянула в судовому засіданні 01 жовтня 2015 року в м. Києві кримінальну справу за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 серпня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 14 січня 2015 року щодо ОСОБА_1

Вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 серпня 2014 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який не має судимості,

засуджено:

- за ст. 185 ч. 3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- за ст. 186 ч. 3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців;

- за ст.ст. 15 ч. 3, 186 ч. 3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України остаточне покарання ОСОБА_1 за сукупністю злочинів призначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим і засуджено за вчинення злочинів за таких обставин.

Так, 03 березня 2011 року приблизно о 9 годині 00 хвилин ОСОБА_1, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, з метою крадіжки чужого майна прийшов до будинку АДРЕСА_1 та через незачинену хвіртку огорожі проник на територію зазначеного домоволодіння, де потерпілий ОСОБА_3 зберігав своє майно. Перебуваючи у дворі цього домоволодіння, ОСОБА_1 таємно викрав два швелери, що належать ОСОБА_3 і через хвіртку вийшов за територію домоволодіння, де одразу ж був помічений ОСОБА_4, яка зробила ОСОБА_1 зауваження з приводу його протиправних дій. Однак, ОСОБА_1 проігнорував зауваження ОСОБА_4 і, усвідомлюючи, що його діяння перестало бути таємним, діючи відкрито, умисно, з корисливих спонукань, викрав два швелери №10, довжиною 2,3 м. кожен, вартістю 23 грн. за 1 м., на загальну суму 105 грн. 80 коп. , заподіявши потерпілому ОСОБА_3 матеріальну шкоду на зазначену суму, і з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд.

У період часу приблизно з 10 березня 2011 року по 03 квітня 2011 року в денний час ОСОБА_1, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, через незачинену хвіртку огорожі будинку АДРЕСА_1, проникав на територію зазначеного домоволодіння, де ОСОБА_3 зберігав своє майно, і, керуючись єдиним умислом, діючи таємно, умисно, з корисливих спонукань, повторно викрав арматуру, 12 швелерів № 14, 2 швелери № 16, 6 кутників № 35, станину свердлильного верстата, 2 труби довжиною 2, 22 м., відрізок рейки довжиною 70 см., швелер шириною 6 см., чим заподіяв потерпілому ОСОБА_3 матеріальну шкоду на загальну суму 2 209 грн. 94 коп.

Крім того, 04 квітня 2011року приблизно о 14 годині ОСОБА_1, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, з метою крадіжки чужого майна прийшов до будинку АДРЕСА_1, де потерпілий ОСОБА_3 зберігав своє майно, та через незачинену хвіртку огорожі проник на територію цього домоволодіння, де взяв швелер і три арматури, що належать ОСОБА_3П, зв'язавши їх знайденим у дворі будинку дротом, після чого попрямував до виходу з території зазначеного домоволодіння. У цей момент його дії були помічені потерпілим ОСОБА_3, який підійшов до ОСОБА_1 і руками став утримувати зазначені металеві вироби, перешкоджаючи останньому здійснити викрадення майна. Однак, ОСОБА_1 усвідомлюючи, що його діяння перестало бути таємним, став виривати вищевказане майно з рук ОСОБА_3, намагаючись відкрито, умисно, повторно, з корисливих мотивів, викрасти майно та заподіяти ОСОБА_3 матеріальний збиток на загальну суму 142 грн. 80 коп., однак вийти з майном потерпілого з території домоволодіння ОСОБА_1 не встиг, оскільки ОСОБА_3 став утримувати своє майно і вирвав його з рук ОСОБА_1, який не виконав усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, з причин, що не залежали від його волі.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 14 січня 2015 року вказаний вирок щодо ОСОБА_1 залишено без зміни, а апеляції засудженого та його захисника - без задоволення.

У касаційній скарзі захисник просить ухвалу апеляційного суду скасувати, а вирок щодо ОСОБА_1 змінити, застосувати ст.ст. 75, 76 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням та поклавши на нього відповідні обов'язки. Вказує на те, що суди при призначенні не врахували тяжкий стан його здоров'я та те, що він фізично не зможе вчиняти нові злочини.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора про необґрунтованість доводів касаційної скарги та законність судових рішень, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Обґрунтованість засудження ОСОБА_1 та правильність кваліфікації його дій за ст.ст. 185 ч. 3, 186 ч. 3, 15 ч. 3, 186 ч. 3 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи касаційної скарги про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок суворості не відповідають фактичним обставинам справи та не спростовують висновки суду щодо призначеного покарання.

При призначенні засудженому покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими, дані про особу засудженого, який раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, за попереднім місцем роботи та проживання характеризується задовільно, є інвалідом 2-ї групи. Вчинення злочинів у стані алкогольного сп'яніння враховано як обставину, що обтяжує покарання. Врахувавши вказані обставини, суд першої інстанції зробив правильний висновок про можливе виправлення і перевиховання ОСОБА_1 лише в умовах ізоляції від суспільства та обґрунтовано призначив йому покарання у виді позбавлення волі в мінімальних та ближчих до мінімальних меж санкцій частин статей кримінального закону, за якими його визнано винуватим та засуджено. Підстав для призначення засудженому покарання із застосуванням ст. 75 КК України за матеріалами справи не встановлено.

Отже, покарання засудженому призначено судом першої інстанції відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, призначене йому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.

При розгляді апеляцій засудженого та захисника суд апеляційної інстанції їх доводи щодо призначеного покарання перевірив і своє рішення належним чином мотивував. Ухвала апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року.

При цьому, обставини, на які є посилання в касаційній скарзі захисника, судом першої інстанції були належним чином досліджені і враховані при призначенні покарання, а апеляційним судом перевірені.

Питання звільнення засуджених від покарання за хворобою може бути вирішене в порядку ст.ст. 537, 539 КПК України місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, відповідно до вказаних статей.

Враховуючи викладене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги та зміни чи скасування судових рішень не знаходить.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, також не виявлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 394-396 КПК України 1960 року, п.п. 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів

ухвалила:

вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 серпня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 14 січня 2015 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_9 - без задоволення.

Судді:

_____________________ ____________________ ___________________

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7