АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року щодо ОСОБА_5 ,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: 18 травня 2015 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна; 26 червня 2015 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 70 КК України строком на 7 років 1 місяць позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та йому призначено покарання 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2015 року, більш суворим покаранням, призначеним за даним вироком, ОСОБА_5 призначено остаточне покарання - 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Згідно з вироком суду ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.

У ОСОБА_5 , який раніше вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 187 КК України, виник злочинний умисел, направлений на розбійний напад на відділення ТОВ «Споживчий центр «Швидко гроші», що розташований по вул. Щербакова, 1 в м. Києві, неподалік від станції метро «Нивки», з метою заволодіння чужим майном.

З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на заволодіння чужим майном, ОСОБА_5 розробив план дій для досягнення мети, в який входило прибути до зазначеного місця, дочекатись виходу з приміщення останнього клієнта, проникнути до приміщення відділення, під погрозою застосування предмету зовні схожого на гранату, заволодіти грошовими коштами, та зникнути з місця вчинення кримінального правопорушення.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на розбійний напад з метою заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами, 16 січня 2015 року, приблизно о 18 годині 43 хвилини, ОСОБА_5 прибув до відділення ТОВ «Споживчий центр «Швидко гроші», що розташований по вул. Щербакова, 1 в м. Києві, де почав чекати неподалік від входу до відділення на вихід з приміщення даного відділення останнього клієнта.
Переслідуючи свій злочинний умисел, дочекавшись виходу з приміщення відділення останнього клієнта, ОСОБА_5 дотримуючись розробленого плану, усвідомлюючи свої дії та те, що за його діями ніхто з сторонніх осіб не спостерігає, діючи умисно з корисливих мотивів, видаючи себе за добросовісного клієнта, приблизно о 19 годині 42 хвилини зайшов до приміщення відділення ТОВ «Споживчий центр «Швидко гроші», що розташований по вул. Щербакова, 1 в м. Києві.
В подальшому, переслідуючи свій злочинний умисел, та дотримуючись свого злочинного плану на заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами, ОСОБА_5 підійшов до касира відділення ТОВ «Споживчий центр «Швидко гроші» ОСОБА_7 , дістав взятий з собою заздалегідь підготовлений предмет зовні схожий на гранату й продемонстрував його ОСОБА_7 , та під погрозою його застосування, наказав останній негайно віддати наявні у відділенні всі грошові кошти. В свою чергу ОСОБА_7 , побачивши гранату та побоюючись за своє здоров`я та життя, будучи позбавленою можливості чинити опір, на вимогу ОСОБА_5 та під його супроводом, підійшла до сейфу та дістала з нього грошові кошти в сумі 21 126 гривень, які в подальшому передала ОСОБА_5 .
Отримавши грошові кошти в сумі 21 126 гривень, які належать ТОВ «Споживчий центр»,ОСОБА_5 дотримуючись розробленого злочинного плану, направленого на заволодіння чужим майном, наказав ОСОБА_7 залишатись на місці, а сам направився до виходу з приміщення відділення.
В подальшому, незаконно заволодівши чужим майном, належним ТОВ «Споживчий центр», а саме грошовими коштами в сумі 21 126 гривень, та маючи реальну можливість розпорядитися незаконно здобутими грошовими коштами на власний розсуд, ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, тим самим завдав ТОВ «Споживчий центр» матеріальну шкоду у розмірі 21 126 гривень.
Обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить пом`якшити призначене вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року покарання, врахувавши, що він вину свою визнав, щиро розкаявся у вчиненому, співпрацював зі слідством, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, має постійне місце проживання та прописку в м. Києві, брав участь у волонтерському русі під час бойових дій в зоні АТО, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та дружину. Також апелянт вказує на те, що в суді першої інстанції прокурор просив призначити йому покарання у виді 7 років 2 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, однак суд призначив покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного у вироку злочину ґрунтується на доказах, перевіреними судом у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, та не заперечується в апеляції обвинуваченого, як і висновок про правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 187 КК України.
При призначенні покарання ОСОБА_5 суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини його вчинення, характер діяння, форму і ступінь вини, мотивацію злочину, дані про особу обвинуваченого, який є судимим, вік та стан здоров`я обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання та обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, і обґрунтовано призначив покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 187 КК України.
Також суд правильно, на думку колегії суддів, призначив ОСОБА_5 покарання за сукупністю злочинів за правилами ч. 4 ст. 70 КК України з урахуванням покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2015 року.
Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не врахував його позитивних характеристик з місця роботи та проживання, участь у волонтерському русі та в бойових діях під час АТО, а також наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей не можуть бути взятими до уваги, оскільки частина цих обставин не підтверджується матеріалами провадження, а частина не є достатньою підставою для пом`якшення покарання.
Так, з матеріалів провадження убачається, що на момент вчинення інкримінованого йому діяння ОСОБА_5 не працював. З характеристики, виданої приватним підприємцем ОСОБА_8 , убачається, що ОСОБА_5 працював продавцем-консультантом з 20.03.2012 по 05.05.2014 (а.п. 84).
В матеріалах провадження відсутні дані про участь обвинуваченого у волонтерському русі чи бойових діях під час АТО, а є лише погодження командування військової частини щодо призову ОСОБА_5 на військову службу (а.п. 87).
Згідно з матеріалами провадження обвинувачений ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але вказана обставина, на думку колегії суддів, не є достатньою підставою для пом`якшення покарання, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та обставини, які були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання за сукупністю злочинів.
Доводи апеляції про те, що в судовому засіданні прокурор прохав призначити ОСОБА_5 більш м`яке покарання, ніж призначив суд, є неспроможними, оскільки суд при призначенні покарання за вчинення кількох злочинів має керуватися вимогами ст. 65 та ст. 70 КК України і у даному випадку суд дотримався вимог вказаних статей при призначенні покарання.
Залишаючи апеляційну скаргу ОСОБА_5 без задоволення, колегія суддів вважає, що вирок підлягає до зміни у порядку ст. 404 КПК України в частині зарахування обвинуваченому до строку покарання строку попереднього ув`язнення.
Так, згідно з вироком суду початок строку відбування покарання ОСОБА_5 обраховується з 20 лютого 2015 року, тобто з початку затримання у кримінальному провадженні, за результатами розгляду якого 26 червня 2015 року був ухвалений вирок Дніпровським районним судом м. Києва та покарання, призначене за цим вироком, було враховане за правилами ч. 4 ст. 70 КК України.
На момент постановлення вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року згідно з ч. 5 ст. 72 КК України до строку покарання у виді позбавленні волі зараховувався строк попереднього ув`язнення з розрахунку день за день.
Законом України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII«Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» до ч.5 ст. 72 КК України були внесені зміни та вказана частина ст. 72 КК України викладена в новій редакції, згідно з якою до строку покарання у виді позбавлення волі зарахування попереднього ув`язнення провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до вимог ст. 5 КК України вказаний закон має зворотну дію у часі, тому ОСОБА_10 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» до строку покарання слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 20 лютого 2015 року по 02 лютого 2016 року включно та, відповідно, змінити вирок.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

В порядку ст. 404 КК України вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року щодо ОСОБА_5 змінити: на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» зарахувати ОСОБА_5 до строку покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 20 лютого 2015 року по 02 лютого 2016 року включно.

В решті вирок залишити без змін.

Касаційна скарга на дану ухвалу суду може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення копії судового рішення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

[1] Справа № 11-кп/796/419/2016 Категорія КК: ч. 2 ст. 184
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_11

Доповідач ОСОБА_1