Апеляційний суд міста Києва
№ 11-кп/796/176/15 Головуючий у І-й інстанції ОСОБА_1
Номер кримінального провадження: Доповідач - ОСОБА_2
Вирок
Іменем України

12 10 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - , - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю прокурора - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0005875 за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва ОСОБА_10 , на вирок Подільського районного суду м. Києва від 04.12.2014 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дунаєць Глухівського району Сумської області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , судимого:

30.10.2014 року Оболонським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 186 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки,

- визнано винуватим в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 30.10.2014 року призначено ОСОБА_8 покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановлено йому іспитовий строк тривалістю 2 роки. На підставі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 не виїжджати за межі України на постійне проживання, без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну свого місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до органу кримінально-виконавчої інспекції.

Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави процесуальні витрати на залучення експерта за проведення судової експертизи в розмірі 196, 56 грн.

За цим вироком ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що 17.08.2014 року приблизно о 15 год. 20 хв., знаходячись в парку відпочинку «Куренівський», що розташований по вул. Фрунзе, 134. в м. Києві, проходячи поблизу розважальних атракціонів, звернув увагу на мобільний телефон марки «Sоnу Хрегіа LТ29і», який знаходився на стійці тиру, та належав ОСОБА_12 .. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , скориставшись відсутністю поблизу власника мобільного телефону та впевнившись, що за його діями ніхто сторонній не спостерігає, таємно викрав із стійки тиру мобільний телефон марки „Sопу Хрегіа LТ29і" в пластмасовому корпусі чорного кольору, серійний номер НОМЕР_2 , вартістю 2 289, 33 грн., з сім-карткою оператора „Life" вартістю 10 грн., на рахунку якої знаходились грошові кошти в сумі 40 грн. Після чого, ОСОБА_8 викрадений мобільний телефон помістив під ремінь своїх штанів, в які був одягнений та з місця вчинення злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 2 339, 33 грн.

Не погоджуючись з вироком суду, заступник прокурора м. Києва ОСОБА_10 , не оспорюючи фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, доведеність вини ОСОБА_8 та кваліфікацію дій останнього, просить вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність (ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України) та ухвалити новий вирок, за яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України вирок Оболонського районного суду м. Києва від 30.10.2014 стосовно ОСОБА_8 , засудженого до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, виконувати самостійно. В іншій частині вирок залишити без змін.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги апелянт посилається на п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», Застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань, що належить відбувати реально, та покарань, від відбування яких особу звільнено з випробуванням, не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно та вказує, що ОСОБА_8 17.08.2014 вчинив крадіжку чужого майна до постановлення вироку Оболонського районного суду м. Києва від 20.10.2014, тому покарання необхідно призначати згідно з вимогами ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України, тобто призначене ОСОБА_8 реальне покарання за вироком Подільського районного суду м. Києва від 04.12.2014 та покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 20.10.2014, призначене із застосуванням ст. 75 КК України, не можуть поглинати одне одного чи складатися, їх необхідно виконувати самостійно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора який просив вирок суду скасувати та постановити новий вирок, обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» - застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань, що належить відбувати реально, та покарань, від відбування яких особу звільнено з випробуванням, не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, суд першої інстанції прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які обвинуваченим не оспорювалися. Прокурор також не оспорює фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, доведеність вини ОСОБА_8 та кваліфікацію його дій.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що судом не застосовано положення ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України, які підлягають обов`язковому застосуванню, колегія суддів вважає обґрунтованими та такими що підлягають застосуванню.

Також колегія суддів вважає слушним та обгрунтованим посилання прокурора на той факт, що виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства є неможливим, так як останній вчинив 2 корисливих умисних злочини, що свідчить про небажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення та його схильність до вчинення нових злочинів.

Суд першої інстанції, постановлюючи вирок, послався на пом`якшуючі обставини, як щире каяття, однак не врахував, що обвинувачений тривалий час не займається суспільно корисною працею, раніше вже був засуджений, але належних висновків для себе не зробив і знову скоїв умисний злочин.
Статтею 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставин що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається із змісту постановленого судом першої інстанції вироку, ОСОБА_8 засуджений за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 р. позбавлення волі, та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за вказаним вироком більш суворим за попереднім вироком від 30 10 2014 р. призначено ОСОБА_8 покарання у виді 2 р. позбавлення волі, та звільнений від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України, призначене ОСОБА_8 реальне покарання за даним вироком від 04.12.2014 та покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 20.10.2014, призначене із застосуванням ст. 75 КК України, не можуть поглинати одне одного чи складатися та їх необхідно виконувати самостійно.

Вирок постановлено 04 12 2014 р.. На час призначення справи до розгляду в апеляційному суді, апеляцію подав тільки прокурор.
17 04 2015 р. та 20 04 2015 р. від захисника ОСОБА_9 , та обвинуваченого ОСОБА_8 надійшли апеляційні скарги та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Єдиною мотивацією пропуску строку на подачу апеляційної скарги вказано, є те що на час розгляду справи в суді першої інстанції у обвинуваченого не було захисника, та він не міг скласти апеляційну скаргу самостійно.
Колегія суддів вважає що дана обставина не є підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження вироку суду, а тому в задоволенні клопотання захисника та обвинуваченого про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку суду першої інстанції необхідно відмовити, апеляційні скарги повернути.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги прокурора.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги прокурора, скасування вироку та постановлення нового вироку в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання та неправильним застосуванням ч. 4 ст. 70, ст.. 72 КК України та вважає необхідним призначити покарання ОСОБА_8 за скоєний ним злочин, за ч. 1 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 30 10 2014 р. виконувати самостійно.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414 КПК України, суд апеляційної інстанції

Засудив:

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Подільського районного суду м. Києва від 04.12.2014 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України, скасувати - в частині призначення покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України вирок Оболонського районного суду м. Києва від 30.10.2014 стосовно ОСОБА_8 , засудженого до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, виконувати самостійно. В іншій частині вирок залишити без змін.

В задоволенні клопотання захисника та обвинуваченого про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку суду першої інстанції відмовити, апеляційні скарги повернути.

Судді:

________________ __________________ _______________